ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1220/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. при секретарі судового засідання Арзуманян В.А. розглянувши справу №916/1220/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Набережна, буд. 1-А, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Універсал Солюшнс (02092, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 2, )

про стягнення 112 114,97 грн.

Представники:

від позивача - Кривич Р.І., ордер № 583728, дата видачі : 13.07.21;

від відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Універсал Солюшнс про стягнення 112 114,94грн.

Ухвалою від 11.05.2021р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік було залишено без руху.

21.05.2021р. до господарського суду надійшла заява (вх. №13842/21) від Товариства з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2021р. провадження по справі №916/1220/21 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Разом із позовною заявою до суду позивачем, було подано клопотання про витребування доказів від 05.05.2021р. за вх. №12150/21, в задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на його невідповідність положенням ст. 80, 81 ГПК України.

19.07.2021р. за вх. №193774/21 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та клопотання від 19.07.2021р. за вх.№19379/21 про долучення доказів. Відповідні клопотання судом протокольно були задоволенні.

Ухвалою суду від 19.07.2021р. справу №916/1220/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

11.08.2021р. за вх. №21378/21 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та клопотання від 11.08.2021р. за вх.№21379/21 про витребування доказів. Судом протокольно було задаволено клопотання позивача про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів та ухвалою суду від 11.08.2021р. було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, в зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю УНІВЕРСАЛ СОЛЮШНС було витребувано належним чином завірену копію договору № 56 від 18.11.2019 р. про надання транспортних послуг; належним чином завірену копію договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів № 18/11-1; належним чином завірену копію товарно-транспортної накладної (CMR) № 1907727ЕХ.

Ухвалою суду від 15.09.2021р. строк підготовчого провадження був продовжений на тридцять днів, в порядку ст. 177 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.11.2021р. в порядку ч.3 п.2 ст. 185 ГПК України підготовче засідання було закрито та призначено відповідну справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

18.11.2019р між Товариством з обмеженою відповідальністю «Логітранс Ложістік» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ СОЛЮШНС» (Клієнт) було укладено договір №56 про надання транспортних послуг, за умовами якого Перевізник зобов`язується за плату і за рахунок Клієнта надати послуги з транспортного обслуговування та перевезення вантажів Клієнта по території України та в міжнародному сполученні відповідно до умов цього Договору та Заявок Клієнта.

Пунктом 1.2. встановлено, що Заявка є невід`ємною частиною даного Договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: 1.2.1 найменування вантажу, кількість (вага) та лакування вантажу, його особливі характеристики; 1.2.2. найменування та місцезнаходження Вантажовідправника та Вантажоодержувача, пункти відправлення га призначення вантажу; 1.2.3. дата і час завантаження та розвантаження, строк виконання перевезення; 1.2.4. розмір вартості послуг перевезення, що є транзитними для Перевізника; 1.2.5. інші вимоги щодо перевезення вантажу.

Відповідно до п.2.1 договору №56, Клієнт зобов`язується: 2.1.1. Оформити письмову Заявку на перевезення вантажу із зазначенням інформації, передбаченої п. 1.2. Договору; 2.1.2. Своєчасно та в повному обсязі сплачувати Перевізнику погоджену вартість послуг перевезення, у розмірі та строки, визначені Договором та Заявкою; 2.1.3. Повідомляти Перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше ніж за 48 (сорок вісім) годин до початку перевезення. Повідомлення здійснюється шляхом надання Перевізнику Заявки ш допомогою факсимільного зв`язку, в якій зазначаються всі необхідні для перевезення відомості. Прийнята Перевізником Заявка має бути підтверджена підписом уповноваженої особи, завірена печаткою та передана факсимільним зв`язком Клієнту не пізніше ніж за 24 (двадцять чотири) години до початку перевезення.

Сторони зобов`язані підтвердити Заявку та договір печаткою та підписом уповноваженої особи та засобами факсимільного зв`язку підтвердити засобом факсимільного зв`язку один одному. Таке підтвердження має силу оригінала до моменту надання Клієнтом оригіналу Заявки та договору (п.2.1.4 договору №56)

Пунктом 2.2 договору №56, перевізник зобов`язується: 2.2.1. При досягненні згоди Сторін щодо умов конкретного перевезення вантажів, до початку перевезення направити Клієнту підтверджену заявку із зазначенням реєстраційного номеру транспортного засобу (тягача і причепа) та прізвища водія (-їв); 2.2.2 Забезпечити виконання всіх послуг, зазначених у підтвердженій Заявці.

Відповідно до п.п.2.3.5 договору №56, сторони зобов`язуються підписати Акт виконаних робіт за умови належного надання послуг відповідно до Заявки. В Акті виконаних робіт повинно бути вказано дату підписання такого акту, номер та дата Заявки, відповідно до якої надавались послуги, підписи уповноважених осіб та печатки Сторін. Дата підписання Акту виконаних робіт вважається датою належного та повного надання послуг. Клієнт зобов`язується підписати акт виконаних робіт або надати письмові мотивовані заперечення щодо нього протягом 5-ти календарних днів з моменту його отримання від Перевізника. У разі не підписання акту виконаних робіт чи не надання заперечень щодо нього у вказаний вище строк вважається, шо послуги надані Експедитором Клієнту у повному обсязі акт прийнятий Клієнтом без змін та підтягає оплаті в повному об`ємі

Ціна на послуги узгоджуються Сторонами в Заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах Перевізника. Вартість послуг, вказана у Заявці, включає в себе вартість транспортних послуг перевізника (п.п. 3.1, 3.2 договору №56).

Згідно п.4.1 договору №56 розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з поточного банківського рахунку Клієнту на поточний банківський рахунок Перевізника протягом 5-ти (п`яти) банківських днів після отримання рахунка-фактури Перевізника товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, Акту виконаних робіт. У платіжному дорученні обов`язково повинно бути зазначено номер, дата рахунку здійснюється оплата.

Пунктом 5.4. Договору №1 зазначено, що у випадку прострочення строку оплати, вказаного у пункті 4.1 даного Договору, Клієнт виплачує Перевізнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати. Неустойка у вигляді пені нараховується за весь час існування заборгованості.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору №56, ним були надані транспортні послуги з міжнародного перевезення вантажу по маршруту м. Стамбул (Туреччина) - м. Київ (Україна) на загальну суму 71 817, 65грн..

За посиланнями позивача, належним підтвердженням надання Перевізником послуг з міжнародного перевезення вантажу за вказаним вище маршрутом є товарно-транспортна накладна (CMR) №1907727ЕХ, в якій наявний підпис та штемпель Відповідача, що свідчить про отримання Клієнтом вантажу. Окрім цього, належним підтвердженням здійснення означеного перевезення є, зокрема, акт №2869 про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 02.12.2019 р., митні декларації від 30.11.2019 р. та 02.12.2019 р., в яких зазначено відправника (експортер) та одержувача (Відповідач), а також перелік вантажу, який відповідає комерційному інвойсу 17-1 від 02.12.2019 р.

Після надання транспортних послуг, як зазначає позивач нам було складено акт надання послуг №675 від 04.12.2019 р. та рахунок на оплату №764 від 04.12.2019 р., які направлено на адресу Відповідача.

Однак, Відповідач не підписав направлений на його адресу акт надання послуг та не сплатив у передбачений Договором строк вартість наданих Позивачем послуг в розмірі 71 817, 65грн.

Також, в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором №56, позивачем відповідно до положень п.5.4 договору та ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу пеню в сумі 14 487,15грн, 3% річних в розмірі 1 983,82грн. та інфляційні витрати в сумі 309,95грн.

Крім цього, як вказує позивач з метою належного виконання Договору №56 від 18.11.2019 року між Перевізником та Замовником укладено договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №18/11-1.

Обов`язки щодо митного декларування товарів Перевізник виконав в повному обсязі, про що складено акт надання послуг №680 від 04 грудня 2019 року. Вартість наданих брокерських послуг за Договором №18/11-1 склала 19 151, 38грн. Проте, в супереч домовленостям між Перевізником та Замовником, останній вартість наданих послуг по декларуванню та митному оформленню товарів не сплатив та не підписав акт надання послуг №680

Також, в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором №18/111, позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 3 863,24грн, 3% річних в розмірі 419,13грн. та інфляційні витрати в сумі 82,65грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання транспортних послуг №56 від 18.11.2019 року та Договором про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №18/11-1 від 18.11.2019р. стало підставою для звернення Товариство з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік направлені на стягнення з відповідача заборгованості за надані по Договору про надання транспортних послуг №56 від 18.11.2019 року послуги в сумі 71 817,65грн. та за надані по Договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №18/11-1 від 18.11.2019р. послуги на суму 19 151,38грн.

При чому підставою відповідного позову стало порушення, на думку позивача, відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання це вид цивільних правовідносин.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, як встановлено судом 18.11.2019р між Товариством з обмеженою відповідальністю «Логітранс Ложістік» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ СОЛЮШНС» (Клієнт) було укладено договір №56 про надання транспортних послуг, за умовами якого Перевізник зобов`язується за плату і за рахунок Клієнта надати послуги з транспортного обслуговування та перевезення вантажів Клієнта по території України та в міжнародному сполученні відповідно до умов цього Договору та Заявок Клієнта.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 909 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Як вказує позивач, на виконання умов договору №56 ним були надані транспортні послуги з міжнародного перевезення вантажу по маршруту м. Стамбул (Туреччина) - м. Київ (Україна) на загальну суму 71 817, 65грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною (CMR) №1907727ЕХ, в якій наявний підпис та штемпель Відповідача, що свідчить про отримання Клієнтом вантажу. Окрім цього, належним підтвердженням здійснення означеного перевезення є, зокрема, акт №2869 про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 02.12.2019 р., митні декларації від 30.11.2019 р. та 02.12.2019 р., в яких зазначено відправника (експортер) та одержувача (Відповідач), а також перелік вантажу, який відповідає комерційному інвойсу 17-1 від 02.12.2019 р.

Проте, при оцінки відповідних доказів суд зазначає що зазначені докази не підтверджують факт надання відповідних послуг за договором №56 від 18.11.2019р., саме на визначену позивачем суму.

Так, як вбачається з умов договору №56 послуги з транспортного обслуговування та перевезення вантажів надаються відповідно до умов цього Договору та Заявок Клієнта. Пунктом 1.2. встановлено, що Заявка є невід`ємною частиною даного Договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: 1.2.1 найменування вантажу, кількість (вага) та лакування вантажу, його особливі характеристики; 1.2.2. найменування та місцезнаходження Вантажовідправника та Вантажоодержувача, пункти відправлення га призначення вантажу; 1.2.3. дата і час завантаження та розвантаження, строк виконання перевезення; 1.2.4. розмір вартості послуг перевезення, що є транзитними для Перевізника; 1.2.5. інші вимоги щодо перевезення вантажу.

Відповідно до п.2.1 договору №56, Клієнт зобов`язується: 2.1.1. Оформити письмову Заявку на перевезення вантажу із зазначенням інформації, передбаченої п. 1.2. Договору; 2.1.2. Прийнята Перевізником Заявка має бути підтверджена підписом уповноваженої особи, завірена печаткою та передана факсимільним зв`язком Клієнту не пізніше ніж за 24 (двадцять чотири) години до початку перевезення.

Пунктом 2.2 договору №56, визначено що перевізник зобов`язується: 2.2.1. При досягненні згоди Сторін щодо умов конкретного перевезення вантажів, до початку перевезення направити Клієнту підтверджену заявку із зазначенням реєстраційного номеру транспортного засобу (тягача і причепа) та прізвища водія (-їв);

Відповідно до п.п.2.3.5 договору №56, сторони зобов`язуються підписати Акт виконаних робіт за умови належного надання послуг відповідно до Заявки. В Акті виконаних робіт повинно бути вказано дату підписання такого акту, номер та дата Заявки, відповідно до якої надавались послуги, підписи уповноважених осіб та печатки Сторін. Дата підписання Акту виконаних робіт вважається датою належного та повного надання послуг. Клієнт зобов`язується підписати акт виконаних робіт або надати письмові мотивовані заперечення щодо нього протягом 5-ти календарних днів з моменту його отримання від Перевізника. У разі не підписання акту виконаних робіт чи не надання заперечень щодо нього у вказаний вище строк вважається, шо послуги надані Експедитором Клієнту у повному обсязі акт прийнятий Клієнтом без змін та підтягає оплаті в повному об`ємі.

Ціна на послуги узгоджуються Сторонами в Заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах Перевізника. Вартість послуг, вказана у Заявці, включає в себе вартість транспортних послуг перевізника (п.п. 3.1, 3.2 договору №56).

Позивач вказує, що після надання транспортних послуг, ним було складено акт надання послуг №675 від 04.12.2019 р. та рахунок на оплату №764 від 04.12.2019 р., які направлено на адресу Відповідача.

Відповідно до п. п. 4, ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в поряду та строки, встановлені законом або судом, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Порядок та строки подання таких доказів визначені у ст. ст. 80, 164 ГПК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим матеріали справи не містять відповідної заявки за якою здійснювалось надання послуг.

При цьому, як вбачається з Акту наданих послуг №675 від 04.12.2019 р., відповідний Акт не містить жодного посилання на номер та дату Заявки, відповідно до якої надавались послуги. Більш того відповідний Акт наданих послуг є боку відповідача не підписаний.

Позивач вказує, що вартість наданих послуг за договором складає 71 817, 65грн., що підтверджується актом надання послуг №675 від 04.12.2019 р. та рахунок на оплату №764 від 04.12.2019 р..

Разом з тим, як зазначалось вище умовами договору визначено, що ціна на послуги узгоджуються Сторонами в Заявках, проте відповідна Заявка до матеріалів справи позивачем не надана, що унеможливлює встановлення дійсної узгодженої між сторонами вартості наданих послуг.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи Заявки на перевезення вантажу, яка є обов`язковою відповідно до умов договором, та закріплює істотні умови кожного конкретного перевезення, зокрема вартість наданих послуг, з урахуванням наявності в матеріалах справи непідписаного Акту наданих послуг, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами надання відповідачу послуг за договором №56 від 18.11.2019р. саме на суму 71 817,65грн.,

З урахуванням таких висновків суду, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості договором №56 від 18.11.2019р. в розмірі 71 817,65 грн, а також 3% річних у розмірі 1983,82 грн, інфляційних витрат у розмірі 309,95 грн та пені у розмірі 14 487,15 грн, які є похідними, задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення заборгованості договором про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №18/11-1 на суму 19 151, 38грн. суд зазанчає наступне.

Так, як вказує позивач з метою належного виконання Договору №56 від 18.11.2019 року між Перевізником та Замовником укладено договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №18/11-1. Обов`язки щодо митного декларування товарів Перевізник виконав в повному обсязі, про що складено акт надання послуг №680 від 04 грудня 2019 року. Вартість наданих брокерських послуг за Договором №18/11-1 склала 19 151, 38грн. Проте, в супереч домовленостям між Перевізником та Замовником, останній вартість наданих послуг по декларуванню та митному оформленню товарів не сплатив та не підписав акт надання послуг №680

Разом з тим відповідний договір до матеріалів справи позивачем не надано, та згідно з його письмовими пояснення у нього він відсутній, оскільки через зміну директора позивача та інших представників, деякі документи були втрачені.

Судом задовольнялось клопотання позивача про витребування доказів, та у Товариства з обмеженою відповідальністю УНІВЕРСАЛ СОЛЮШНС було витребувано, зокрема, належним чином завірену копію договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів № 18/11-1. Проте відповідна ухвала суду повернулась на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги відсутності в матеріалах справи договору про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів №18/11-1, суд позбавлений можливості взагалі встановити факт наявності правовідносин між сторонами щодо надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів, та як наслідок наявність у відповідача обов`язку щодо оплати відповідних послуг, що унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині.

З урахуванням таких висновків суду, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості договором №18/11-1 в розмірі 19 151,38 грн, а також 3% річних у розмірі 419,13 грн, інфляційних витрат у розмірі 82,65 грн та пені у розмірі 3 863,24 грн, які є похідними, задоволенню не підлягають.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Набережна, буд. 1-А, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Універсал Солюшнс (02092, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 2, ) відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю Логітранс Ложістік (65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Набережна, буд. 1-А, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна