ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа №914/1003/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" за №33/06-29 від 02.09.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/3012/21 від 06.09.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 (суддя Петрашко М.М. повний текст складено 02.08.2021)

у справі № 914/1003/21

за позовом: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (надалі ДП "МТП "Чорноморськ"), м.Чорноморськ, Одеська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Фабрікс" (надалі ТзОВ "Смарт Фабрікс"), м. Львів

про стягнення 867 825,00 грн

за участю учасників справи:

від позивача: Ільченко К.Р. (самопредставництво)

від відповідача: Мінченко Я.В. - адвокат (свідоцтво КС №8045/10 від 18.07.2019, довіреність №03-08/7/21 від 03.08.2021)

ВСТАНОВИВ:

ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ "Смарт Фабрікс" про стягнення 867 825,00 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі № 914/1003/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що матеріали справи не містять доказів належного виконання позивачем відправлення заявок №743/16-09 від 17.09.2020 та №752/16-09 від 24.09.2020 відповідачу у відповідності до умов спірного договору, в тому числі надання відповідачем відповіді (підтвердження) про отримання ним відповідних заявок. Відтак, неотримання постачальником вказаних заявок не може вважатись його відмовою від виконання умов договору. Відтак, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування п. 8.6 спірного договору щодо зобов`язання сплатити покупцю штраф у розмірі 25% від ціни договору, тому позовні вимоги є необґрунтованими, відповідно такими, що до задоволення не підлягають.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ДП "МТП "Чорноморськ" подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним усі докази та аргументи, а відтак, винесено рішення з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не було взято до уваги п.5.3.3- п.5.3.5 та п.14.3 договору, згідно з якими позивач був зобов`язаний надіслати спірні заявки на юридичну адресу відповідача, а також про можливість інформування відповідача і електронною поштою. Апелянт вважає, що позивачем були здійснені усі необхідні дії щодо належного відправлення заявок на адресу відповідача у відповідності до умов договору. В даному випадку, неналежне виконання умов договору відбулося саме зі сторони відповідача, відтак наявні правові підстави для застосування до нього п.8.6 договору та стягнення штрафу в розмір, обумовленому договором.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив в усному порядку, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

07.09.2020 між ДП "МТП "Чорноморськ" (покупець) та ТзОВ "Смарт Фабрікс" (постачальник) укладено договір на закупівлю товару №20/114-Т, згідно із умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар за кодом ДК 021:2015-18110000-3 "Форменний одяг", а покупець прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 8-20 том І).

Згідно з п. 1.2 договору найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що поставляється згідно з цим договором, визначені у специфікації (додаток № 1 до цього договору), яка є його невід`ємною частиною (а.с. 21 том І).

Відповідно до п.5.1 договору поставка товару здійснюється протягом строку дії цього договору окремими партіями на підставі заявки покупця. Постачальник протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання заявки покупця на поставку товару, поставляє покупцю товар відповідно до заявки.

Поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до письмових заявок покупця з зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах специфікації договору (пп. 5.3.1 п. 5.3 договору).

У пп.5.3.3 п.5.3 договору зазначено, що письмова заявка складається у двох екземплярах, один з яких направляється покупцем на електронну адресу постачальника , з подальшим направленням цінним листом з описом вкладення та повідомленням на поштову адресу постачальника: 79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А або надається особисто уповноваженій особі постачальника, а інший екземпляр заявки залишається у покупця.

Підпунктом 5.3.4 п. 5.3 договору визначено, що постачальник зобов`язаний підтвердити отримання письмової заявки від покупця. Підтвердженням отримання письмової заявки постачальником від покупця може бути оригінальний підпис уповноваженої особи постачальника на заявці, обмін листами між сторонами договору, поштове повідомлення з підписом уповноваженої особи постачальника.

Уповноваженою особою постачальника є директор Горбатюк Л.В. або особа, якій надано довіреність на отримання письмових заявок.

У випадку повернення цінного листа з описом вкладення та повідомленням об`єктом поштового зв`язку у разі письмової відмови постачальника від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання такого листа, лист вважається відправленим покупцем належним чином, а неотримання постачальником такого листа буде вважатися його відмовою від виконання умов договору та постачальник несе відповідальність у порядку, передбаченому п.8.6 договору.

Згідно з пп.5.3.5 п.5.3 договору після підписання договору постачальник зобов`язаний письмово проінформувати покупця шляхом направлення листа на електронну адресу не пізніше 10-ти календарних днів про список уповноважених осіб на отримання письмових заявок від покупця та про зміни в цьому списку впродовж всього строку дії цього договору.

Відповідно до пп.5.3.6 п.5.3 договору, постачальник зобов`язаний здійснити поставку (передачу) товару протягом строку, вказаного в п. 5.1 договору, з дати отримання письмової заявки від покупця.

У п. 8.6 договору зазначено, що за відмову від поставки товару частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 25% від ціни договору.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору становить 2 892 750,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 578 550,00 грн, разом ціна цього договору становить 3 471 300,00 грн з ПДВ.

На виконання умов договору ДП "МТП "Чорноморськ" на електронну адресу постачальника та цінним листом з описом вкладення і повідомленням на поштову адресу постачальника: 79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45 А, було надіслано письмові заявки №752/16-09 від 24.09.2020 та №743/16-09 від 17.09.2020 на поставку партії товару з зазначенням необхідних найменувань та кількості в межах специфікації договору (а.с. 22-36 том І).

Однак, заявки, які були відправлені поштовою кореспонденцією, повернулися на адресу позивача з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто такі заявки ТзОВ "Смарт Фабрікс" не були отримані. Водночас позивач стверджує, що замовлення товару відбулося у відповідності до пп.5.3.3-пп.5.3.5 п.5.3 договору, про що постачальник був належним чином проінформованим.

Проте, ТзОВ "Смарт Фабрікс" свої зобов`язання щодо поставки товару згідно з умовами договору на закупівлю товару №20/114-Т від 07.09.2020 не виконав, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу штраф, обумовлений у п.8.6 договору, у розмірі 25% від ціни договору, що становить 867 825,00 грн.

Протягом листопада-грудня 2020 року позивач направляв на адресу позивача листи-претензії щодо сплати штрафу за неналежне виконання умов договору (а.с. 48-59 том І). Однак, дані листи були залишені без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається ( ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Встановлюючи певні умови виконання зобов`язань в договорі, сторони забезпечують стабільність, послідовність та правову певність поведінки учасників договірних відносин, що гарантує справедливість, розумність й добропорядність сторін під час виконання договору.

Водночас, недотримання вищезазначених умов виходить за обумовлені сторонами межі здійснення прав та обов`язків по договору, й надає одній зі сторін, яка його порушує, безпідставну перевагу в цих господарських відносинах, внаслідок чого порушується баланс приватноправових інтересів сторін договору, що є недопустимим.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ч. 1 ст. 655 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

В силу положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається зі змісту умов договору, поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі заявки покупця.

Вимоги щодо надіслання заявки погоджені сторонами у 5.3 договору, зокрема визначено, що письмова заявка складається у двох екземплярах, один з яких направляється покупцем на електронну адресу постачальника , з подальшим направленням цінним листом з описом вкладення та повідомленням на поштову адресу постачальника: 79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А. або надається особисто уповноваженій особі постачальника, а інший екземпляр заявки залишається у покупця.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору позивачем було надіслано заявки №743/16-09 від 17.09.2020 та №752/16-09 від 24.09.2020 на поставку товару на електронну адресу постачальника , з подальшим направленням цінним листом з описом вкладення та повідомленням на поштову адресу ТзОВ "Смарт Фабрікс", що зазначена у договорі, а саме: 79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А

Як докази надіслання заявки №743/16-09 від 17.09.2020 на поштову адресу відповідача, позивачем надано копії опису вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення; поштової довідки про причини повернення/досилання поштового відправлення та поштової накладної від 22.09.2020 (а.с. 22-27 том І).

В підтвердження надсилання на адресу відповідача заявки №752/16-09 від 24.09.2020 позивачем надано копії опису вкладення та поштової накладної від 29.09.2020 (а.с. 28-31 том ІІ).

Згідно з пп.5.3.4 п. 5.3 договору у випадку повернення цінного листа з описом вкладення та повідомленням об`єктом поштового зв`язку у разі письмової відмови постачальника від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання такого листа, лист вважається відправленим покупцем належним чином, а неотримання постачальником такого листа буде вважатися його відмовою від виконання умов договору та постачальник несе відповідальність у порядку, передбаченому п.8.6 договору.

Ураховуючи предмет і підстави позову у цій справі, визначальним і ключовим для правильного вирішення спору за даних спірних правовідносин є питання визначення підстави для стягнення штрафу з огляду на умови договору.

Пунктом 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 передбачено, що повідомлення про вручення поштового відправлення - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Наявність повідомлення про вручення поштового відправлення є завершальною стадією надання послуги поштового зв`язку, тобто поштове відправлення є таким, що відбулось (вручене адресату).

Як вбачається з матеріалів справи, поштова кореспонденції про надіслання заявок на юридичну адресу відповідача (79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А) повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25-27, 36,41, 47 том І).

Проте, як зазначалося вище, сторонами (зокрема пп. 5.3.3, пп.5.3.5 договору) погоджено направлення відповідних документів, в тому числі заявок на поставку товару на електронну пошту, як ще одного належного способу обміну інформацією ( - адреса покупця; - адреса постачальна).

В даному випадку колегія суддів звертає увагу на те, що, погодивши та підписавши умови спірного договору, відповідач тим самим підтвердив, що для нього є прийнятним використання електронної пошти для ділового листування з позивачем.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що зазначена адреса електронної пошти - вказана також у тендерній документації, поданої ТзОВ «Смарт Фабрікс» як учасником конкурсу у відповідності до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (а.с. 80-99 том ІІ). Тобто, вказана адреса є офіційною і використовується відповідачем як засіб зв`язку.

У постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17 викладено правову позицію, відповідно до якої юридичний аналіз положень статей 6-7 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що цивільні відносини між сторонами договору можуть регулюватися звичаєм ділового обороту, яким є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні. (Дана позиція також була підтримана Верховним Судом у постанові від 06.10.2021 у справі № 910/15804/20).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору додатково скан-копії заявки були надіслані на електронну пошту відповідача , що підтверджуються скріншотами електронного листування (а.с. 60-77 том І).

Пунктом 14.3 договору передбачено, що всі документи (листи, повідомлення, інша кореспонденція та т.і.), що будуть відправлені покупцем на адресу та електронну пошту постачальника, вказану у договорі, вважаються такими, що були відправлені належним чином належному отримувачу до тих пір, поки постачальник письмово не повідомить покупця про зміну свого місцезнаходження або електронної пошти (із доказами про отримання покупцем такого повідомлення). Уся кореспонденція, що направляється покупцем, вважається отриманою постачальником не пізніше 14-ти днів з моменту її відправки покупцем на адресу постачальника, зазначену в договорі.

Матеріали справи не містять доказів про зміну поштової чи електронної адреси відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем були належним чином у відповідності до умов договору надіслані заявки №743/16-09 від 17.09.2020 та №752/16-09 від 24.09.2020 на поставку товару на електронну адресу постачальника та на поштову адресу ТзОВ "Смарт Фабрікс", що зазначена у договорі, а саме: 79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц та у постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №918/1045/20.

Як зазначалося вище, спірний договір був укладений за результатами проведення публічної закупівлі. В системі Prozorro, дані які є відкритими, містяться листи ТзОВ «Смарт Фабрік», згідно з якими товариство гарантувало виконання договору та вимоги замовника (ДП МТП «Чорноморськ»). Тобто, згідно процедури закупівлі ТзОВ «Смарт Фабрік» було достеменно відомо щодо можливості застосування штрафу у разі відмови від виконання договору.

Як зазначено у договорі, у випадку повернення цінного листа з описом вкладення та повідомленням об`єктом поштового зв`язку у разі письмової відмови постачальника від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання такого листа, лист вважається відправленим покупцем належним чином, а неотримання постачальником такого листа буде вважатися його відмовою від виконання умов договору та постачальник несе відповідальність у порядку, передбаченому п.8.6. договору. (п.п 5.3.4. договору).

Приписами ч.5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей.

Матеріали справи не містять доказів поставки товару. Будь-яких пояснень, мотивів щодо невиконання відповідачем умов договору поставки товару в матеріалах справи відсутні. Натомість позиція відповідача зводиться до заперечення самого факту належного надіслання та отримання заявок на замовлення товару. Проте, з огляду на встановлені вище обставини, такі заперечення відповідача щодо неналежного повідомлення апеляційною інстанцією оцінюються критично, а саму поведінку відповідача суд розцінює як недобросовісну.

Приписами ст.610, ст.611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У пункті 8.6 договору зазначено, що за відмову від поставки товару частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 25% від ціни договору.

Ціна договору обумовлена сторонами у п.3.1 договору, згідно якого становить 3 471 300,00 грн.

Відтак, враховуючи умови договору та беручи до уваги встановлені обставини справи, штраф який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за неналежне виконання умов договору становить 867 825,00 грн.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням даного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанови від 16.02.2021 у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 21.12.2020 у справі № 16/401/17, від 16.02.2021 у справі № 927/645/19). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

У ч.2 ст. 86 ГПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, частини 1,3,4 ст. 13 ГПК України регламентують, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги про стягнення 867 825,00 грн штрафу є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, в свою чергу відповідачем не спростовані, а відтак підлягають до задоволення.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд не повно дослідив матеріали справи, дав невірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ДП "МТП "Чорноморськ" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.07.2021 у справі № 914/1003/21 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» (79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А, ) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. праці,6, ) 867 825,00 грн штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» (79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А, ) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. праці,6, ) 13017,37 грн судового збору за подання позовної заяви.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» (79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45А, ) на користь Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. праці,6, ) 19526,06 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький