РІШЕННЯ

09 грудня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/602/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

за участі секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль-нафта", вул. Тернопільська, 83А, с. Ступки, Тернопільський район, Тернопільська область, 47755 (юридична адреса), вул. Студинського, 2, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724 (адреса для листування)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144", вул. Сенчихіна, 17, смт. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48120

про стягнення 699 983,10 грн. заборгованості

За участі представників:

Позивача: Петренко Тетяни Борисівни, посвідчення № 000377 від 22.07.2019 р., ордер серія ВО № 1025334 від 20.10.2021 р.

Відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

13.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопіль-Нафта" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" про стягнення 699 983,10 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставлених нафтопродуктів за договором поставки № 1/20-т від 20.01.2020, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 699 983,10 грн. з яких: 598 821,24 грн. - основний борг, 45 404,16 грн. - інфляційні втрати, 41 912,56 грн. - пеня та 13 845,14 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 17.09.2021 відкрито провадження у справі № 921/602/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 21.10.2021, з подальшим його відкладенням на 11.11.2021 на 09:30 год.

В судовому засіданні, яке відбулося 11.11.2021 представник відповідача в усній формі повідомив суду, що позовні вимоги визнає в повному обсязі в порядку п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, однак письмової заяви з цього приводу, як і відзиву на позов в порядку визначеному ст. 165 ГПК України суду не подав.

Ухвалою від 11.11.2021 закрито підготовче провадження у справі № 921/602/21 та призначено її до судового розгляду по суті на 09.12.2021.

В судове засідання, яке відбулося 11.11.2021 представник позивача прибув, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Представник відповідача в дане судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно з частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено таке.

20.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопіль - Нафта», далі за текстом - «Постачальник», в особі директора Козяра Володимира Богдановича, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке Автотранспортне Підприємство 16144" в особі директора Підгайного Ю.В. (надалі - "Покупець") було укладено Договір поставки нафтопродуктів №1/20-Т (надалі - "Договір") про постачання палива дизельного (надалі - «Товар»).

Предметом даного Договору згідно п. 1.1 є те, що Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю нафтопродукти (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти такий Товар та сплатити на користь Постачальника його вартість. Асортимент, кількість, термін поставки, місце поставки, сторона, яка здійснює транспортування товару та інші необхідні для поставки партії Товару дані визначаються у Додаткових угодах, рахунках фактурах та/або в відвантажувальних документах ( видаткових накладних) на Товар, що складаються Постачальником та підтверджуються шляхом підписання Покупцем на умовах даного Договору. До додаткової угоди в розумінні цього Договору також прирівнюється видаткова накладна на Товар та /або акт приймання-передачі Товару, підписані Сторонами.

Загальна кількість товару по даному Договору - сума кількість товару по всім поставкам, здійсненим протягом дії Договору, згідно видаткових накладних Постачальника, (п. 1.3 Договору).

Згідно розділу п.3.2 Договору Покупець зобов`язується оплатити повну вартість товару (в розмірі 100%) Товару (в тому числі ПДВ), відображену у рахунках - фактурах та накладних документах на Товар (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі), протягом 10 (десяти) календарних днів, з дати здійснення поставки Товару.

Постачальник поставив Покупцю товар, а саме паливо дизельне ДП-Л-Євро5 на загальну суму 647699,46 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних:

№ 134 від 11 вересня 2020 року на суму 46 014,48 грн;

№ 143 від 21 вересня 2020 року на суму 44 973,00 грн;

№ 150 від 30 вересня 2020 року на суму 45 509,52 грн;

№ 156 від 19 жовтня 2020 року на суму 45 762,00 грн;

№ 160 від 26 жовтня 2020 року на суму 45 762,00 грн;

№ 180 від 18 листопада 2020 року на суму 46 298,52 грн;

№ 181 від 19 листопада 2020 року на суму 30 542,94грн;

№ 187 від 20 листопада 2020 року на суму 45 762,00 грн;

№ 188 від 24 листопада 2020 року на суму 30 542,94грн;

№ 190 від 25 листопада 2020 року на суму 30 542,94грн;

№ 199 від 30 листопада 2020 року на суму 49 454,52 грн;

№ 215 від 30 грудня 2020 року на суму 52 863, 00 грн;

№ 216 від 30 грудня 2020 року на суму 35 040,06 грн;

№ 21 від 24 лютого 2021 року на суму 59 427, 48 грн;

№ 22 від 24 лютого 2021 року на суму 39 204,06 грн.

Вищезазначені видаткові накладні на загальну суму 647 699,46 грн підписані у двосторонньому порядку представниками сторін та засвідчені відтисками юридичних осіб без будь-яких зауважень та заперечень. Дана обставина була визнана також представником відповідача в судовому засіданні 11.11.2021.

При цьому позивач стверджує, що після одержання Товару у зазначених кількості та вартості відпоавідач не провів повного розрахунку у визначений Договором строк, оплативши вартість лише частково, а саме:

- 05 лютого 2021 року у сумі 10 000,00 грн. (док. №60 від 05.02.2021, з яких 1121,78 грн зарахована позивачем на погашення попереднього боргу),

- 17 лютого 2021 року у сумі 20 000,00 грн.(док. №81 від 17.02.2021 ),

- 14 квітня 2021 року у сумі 20 000,00 грн. (док. №2PL770019 від 14.04.2021).

Вказані обставини підтверджуються, серед іншого, Актами звірки взаєморозрахунків за січень 2021 року, лютий 2021 року, березень 2021 року та актом звіряння за період 01.01.2021 року-18.08.2021 року між ТОВ «Тернопіль-Нафта» та ТОВ «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144», підписаними уповноваженими представниками Постачальника і Покупця та засвідченими відтисками печаток юридичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість ТОВ «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144» станом на день подачі позовної заяви становить 598 821, 24 грн.

Крім того, ТОВ «Тернопіль-Нафта» направлялась ТОВ «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144» претензія №9 від 18.08.2021 року з вимогою виконати належним чином зобов`язання за Договором та перерахувати на його рахунок наявну заборгованість, відповіді на яку позивач не отримав, наявну заборгованість Товариство не погасило. Докази надіслання вказаної претензії, саме : опис вкладення до цінного листа №925 ф. 107, копія накладної Укрпошта №925 від 20.08.2021, фіскального чеку від 20.08.2021.

Як свідчить матеріали справи, отриманий товар відповідач у встановлений договором термін не оплатив, досягти згоди між сторонами правочину у позасудовому порядку не вдалося, відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопіль-Нафта" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом про примусове стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" вартості поставлених нафтопродуктів за договором поставки № 1/20-т від 20.01.2020 в сумі 598 821,24 грн, 45 404,16 грн інфляційних втрат, 41 912,56 грн пені та 13 845,14 грн 3% річних, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке:

За змістом ст.ст.11, 15, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі та припинення дії, що порушує право.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок укладення сторонами у письмовій формі договору поставки.

Правовідносини, що випливають із договору поставки врегульованого положеннями ст.712 ЦК України, в силу якої продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного правочину позивач поставив, а відповідач прийняв Товар - паливо дизельне ДП-Л-Євро5 на загальну суму 647699,46 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних: № 134 від 11 вересня 2020 року на суму 46 014,48 грн; № 143 від 21 вересня 2020 року на суму 44 973,00 грн; № 150 від 30 вересня 2020 року на суму 45 509,52 грн; № 156 від 19 жовтня 2020 року на суму 45 762,00 грн; № 160 від 26 жовтня 2020 року на суму 45 762,00 грн; № 180 від 18 листопада 2020 року на суму 46 298,52 грн; № 181 від 19 листопада 2020 року на суму 30 542,94грн; № 187 від 20 листопада 2020 року на суму 45 762,00 грн; № 188 від 24 листопада 2020 року на суму 30 542,94 грн; № 190 від 25 листопада 2020 року на суму 30 542,94грн; № 199 від 30 листопада 2020 року на суму 49 454,52 грн; № 215 від 30 грудня 2020 року на суму 52 863, 00 грн; № 216 від 30 грудня 2020 року на суму 35 040,06 грн; № 21 від 24 лютого 2021 року на суму 59 427, 48 грн; № 22 від 24 лютого 2021 року на суму 39 204,06 грн.

Факт отримання Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" товару згідно наведених вище видаткових накладних, рахунків та товарно-транспортних накладних відповідачем визнається.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №55/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, відповідно до якого зазначено, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися у виключних випадках при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Наявність вказаних обставин, які звільняють особу від виконання договірних зобов`язань у спірних правовідносинах судом не встановлено. Договір поставки нафтопродуктів №1/20-Т від 20.01.2020 є чинним, учасниками справи чи третіми особами його недійсність не оспорюється, відтак, договір підлягає виконанню обома сторонами.

У силу вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України, ст.526 ЦК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З умов Договору слідує, що порядок та строки оплати товару сторонами врегульовано п.3.2, відповідно до умов якого Покупець зобов`язується оплатити повну вартість товару (в розмірі 100%) Товару (в тому числі ПДВ), відображену у рахунках - фактурах та накладних документах на Товар (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі), протягом 10 (десяти) календарних днів, з дати здійснення поставки Товару.

Матеріали справи свідчать, що відповідач вартість одержаного Товару оплатив лише частково, а саме: 05 лютого 2021 року у сумі 10 000,00 грн ( 1121,78 грн з яких зарахована позивачем на погашення попереднього боргу (док. №60 від 05.02.2021)), 17 лютого 2021 року у сумі 20 000,00 грн (док. №81 від 17.02.2021), 14 квітня 2021 року у сумі 20 000,00 грн. (док. №2PL770019 від 14.04.2021), з урахуванням чого заборгованість ТОВ «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144» станом на день подачі позовної заяви становить 598 821, 24 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договором строки вартість відпущеного товару не оплачено, що є порушенням умов договору (1.1., 3.2.), ст.712 ЦК України та ст.193 ГК України.

В силу приписів ст.ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 1, 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Докази, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати придбаного товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на суму на момент розгляду спору судом, у матеріалах справи відсутні.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 598 821, 24 грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та підтверджені самим відповідачем, а тому згідно ст.15 ЦК України, порушене право товариства підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення вказаної суми з відповідача.

Щодо вимог про стягнення 45 404,16 грн інфляційних втрат, 41 912,56 грн пені та 13 845,14 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється в письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтями 546-551 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так відповідно до п. 4.1 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати( не оплати) за цим Договором, Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожний день прострочення, від суми невиконаного грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного сума пені заявленої позивачем до стягнення згідно поданого ним до позовної заяви розрахунку за період з 22.09.2020 по 04.09.2021 (здійсненого по кожній видатковій накладній окремо з урахуванням часткових проплат) становить 41 912,56 грн.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. (п. 1.9 вказаної Постанови).

З огляду на наведене вище, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", суд провів перерахунок заявленої до стягнення суми пені і вважає вірним її нарахування за період з 22.09.2020 по 04.09.2021 (здійсненого по кожній видатковій накладній окремо з урахуванням часткових проплат) в сумі 41 912,56 грн.

Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення пені в сумі 41 912,56 грн за період з 22.09.2020 по 04.09.2021 підлягає до задоволення у повному обсязі як обґрунтовано заявлена.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначених норм, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем здійснено нарахування 45404,16 грн інфляційних втрат та 13 845,14 грн 3% річних за період з 22.09.2020 по 04.09.2021 на підставі положень ст. 625 ГПК України.

Судом перевірено подані сторонами розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на предмет їх відповідності умовам договору та нормам законодавства України, а також здійснено власний їх перерахунок за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга" та встановлено, що вимоги позивача про їх стягнення з відповідача підлягають до задоволення у розмірі 45404,16 грн інфляційних втрат та 13 845,14 грн 3% річних за період з 22.09.2020 по 04.09.2021 як обґрунтовано заявлені.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль-Нафта" про примусове стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" вартості поставлених нафтопродуктів за договором поставки № 1/20-т від 20.01.2020 в сумі 598 821,24 грн, 45 404,16 грн інфляційних втрат, 41 912,56 грн пені та 13 845,14 грн 3% річних як обґрунтовано заявлених та визнаних відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" (вул. Сенчихіна, 17, смт. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48120, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль-Нафта" (вул. Тернопільська, 83А, с. Ступки, Тернопільський район, Тернопільська область, 47755, ) 598 821 (п`ятсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот двадцять одну) грн 24 коп. боргу за поставлений на підставі Договору поставки № 1/20-т від 20.01.2020 товар, 45 404 (сорок п`ять тисяч чотириста чотири) грн 16 коп. інфляційних втрат, 41 912 (сорок одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн 56 коп. пені, 13 845 (тринадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 14 коп. 3% річних та 10 499 ( десять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн 74 коп. в повернення сплаченого судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 10.12.2021

Суддя Н.М. Бурда