РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2021Справа № 910/15132/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" про стягнення 410 991,07 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 410 991,07 грн. заборгованості за договором поставки № 302659 від 01.08.2014 року на підставі ст. 14, 509, 526, 549, 610, 611, 624, 625, 628, 629, 693 ЦК України та ст. 175, 193 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

Відповідач відзив на позов не подав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕКС" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атем Груп" (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 302659 від 01.08.2014 року, за умовами п. 1.2. договору постачальник зобов`язується відповідно до замовлень покупця передавати у власність (постачати) покупцю, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами в додатку № 1, додатку № 2 та додатку № 3, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 1.4. договору постачальник зобов`язується передати товар в асортименті і в кількості, що зазначена в отриманих та узгоджених з постачальником замовленнях, а також, належної якості у відповідності до вимог чинного законодавства України, за договірними цінами, що узгоджені та зафіксовані сторонами в специфікації до цього договору, і тим, що діють на дату поставки товару.

Згідно п. 7.2. договору загальна ціна товару визначається виходячи із загальної вартості товару, поставленого за умовами цього договору, що визначається на підставі належним чином оформлених видаткових накладних з обов`язковим вирахуванням з цієї суми вартості товару, що був повернутий.

Пунктами 7.9.,7.10. договору визначено, що розрахунки за умовами цього договору здійснюються в безготівковому порядку згідно платіжних реквізитів постачальника, що зазначені в додатку № 4 до цього договору. Оплата товару покупцем здійснюється виключно після факту поставки товару у строки, що узгоджені сторонами в додатку №2 до цього договору. Строк оплати товару 165 календарних днів з дати отримання товару покупцем за умови надання постачальником належним чином оформлених документів, якщо в момент отримання товару від постачальника, постачальник надав належним чином оформлені документи, строк оплати товару, що вказаний у цьому пункті починає спливати з дати отримання від постачальника належним чином оформлених документів на товар, відповідно до п.п.1.1 Додатку №2 до договору.

П.п. 11.1. договору передбачено, що сторони домовилися, що цей договір вступає в дію після його підписання повноважними представниками сторін і укладений на невизначений строк.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення 410 991,07 грн., які складаються з 359 114,83 грн. основного боргу, 17 955,74 грн. пені, 11 587,22 грн. 3% річних, 22 333,28 грн. інфляційних втрат.

Поясненнями позивача, які викладені в позовній заяві, видатковими накладними № 59 від 08.01.2020р., № 118 від 14.01.2020р., № 188 від 21.01.2020р. та актом розбіжності до неї, № 263 від 28.01.2020р., № 330 від 04.02.2020р., № 417 від 11.02.2020р., № 418 від 11.02.2020р., № 495 від 18.02.2020р., № 576 від 25.02.2020р., № 662 від 03.03.2020р., № 728 від 10.03.2020р., № 779 від 17.03.2020р., № 842 від 24.03.2020р., № 883 від 31.03.2020р., № 919 від 07.04.2020р., № 959 від 14.042020р., № 1001 від 21.04.2020р., № 1033 від 28.04.2020р., № 1079 від 05.05.2020р., № 1109 від 12.05.2020р., № 1159 від 19.05.2020р., № 1190 від 26.05.2020р., № 1224 від 02.06.2020р., № 1276 від 10.06.2020р., № 1301 від 16.04.2020р., № 1353 від 23.06.2020р., № 1402 від 30.06.2020р., № 1434 від 07.07.2020р., № 1570 від 28.07.2020р., № 1630 від 04.08.2020р. та актом розбіжності до неї, № 1682 від 11.08.2020р., № 1735 від 18.08.2020р., № 1776 від 25.08.2020р., № 1958 від 15.09.2020р., № 2197 від 20.10.2020р., № 2356 від 10.11.2020р., № 2398 від 17.11.2020р. та актом розбіжності до неї, № 2455 від 24.11.2020р., № 2492 від 01.12.2020р., № 2552 від 08.12.2020р., № 2587 від 15.12.2020р. та актом розбіжності до неї, які містяться в матеріалах справи та підписані уповноваженими представниками обох сторін підтверджується поставка товару на загальну суму 515 848,08 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 432 779,02 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2553 від 31.03.2020р. на суму 197 651,69 грн. та № 14239 від 06.10.2020р. на суму 235 127,33 грн., які містяться в матеріалах справи.

Позовні вимоги в частині стягнення 240 802,98 грн., які входять в 359 114,83 грн. основного боргу, позивач обґрунтовує наявністю акту звірки за 4 квартал 2019 року. Проте, доказів на підтвердження даної заборгованості (первинних документів) до суду не надав.

Відповідно до чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Акт звірки не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2020р. у справі № 916/499/20.

До позовної заяви позивач додав видаткові накладні №1904 від 08.09.2020р. на суму 8 732,04 грн., №1520 від 21.07.2020р. на суму 2 132,40 грн., які не підписані відповідачем та податкові накладні. Зазначені видаткові накладні не є належними доказами поставки та не можуть свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки відсутній підпис уповноваженої особи відповідача. Податкові накладні, подані позивачем, є підставою лише для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту та не є документами, які підтверджують факт отримання відповідачем товару та наявності у нього заборгованості перед позивачем, крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач врахував зазначені податкові накладні у своєму податковому обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2021р. у справі № 927/924/19.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з поставки відповідачеві товару на загальну суму 515 848,08 грн., а відповідач, у свою чергу, не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати його вартості та має перед позивачем заборгованість в сумі 83 069,06 грн. з урахуванням часткової оплати

Ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 83 069,06 грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також враховуючи, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували заборгованість відповідача за поставки товару на загальну суму 240 802,98 грн. суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 240 802,98 грн. є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо поставки здійсненої за видатковими накладними №1904 від 08.09.2020р. на суму 8 732,04 грн., №1520 від 21.07.2020р. на суму 2 132,40 грн., 08.01.2020 р. по 15.12.2020 р. позивач не надав належних доказів, які могли б свідчити про наявність цієї заборгованості відповідача перед позивачем

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів здійснення поставки товару на суму 240 802,98 грн. та за видатковими накладними №1904 від 08.09.2020р., №1520 від 21.07.2020р. на загальну суму 10 864,44 грн. Тому позов в цій частині є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Як передбачено п. 4.1 додатку № 2 до договору покупець несе відповідальність за несвоєчасну оплату товару у вигляді штрафних санкцій в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення оплати відповідного товару

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 17 995,74 грн. з суми основного боргу 308 880,92 грн.(за вирахуванням вчасно сплачених коштів). Проте, доказів порушення зобов`язання з оплати товару на зазначену суму позивачем не надано. Докази часткових оплат по кожній накладній окремо відсутні, і не можливо встановити, за який період прострочення потрібно нараховувати пеню, відповідно до умов договору. Суд нараховує пеню на суму заборгованості 83 069,06 грн., яка підлягає до стягнення.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково на суму 6 062,90 грн. за перерахунком суду на суму 83 069,06 грн. , з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 11 587,22 грн., інфляційних втрат у розмірі 22 333,28 грн. за період з 01.01.2020 року по 05.09.2021 року з суми 308 880,92 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, а вказані вимоги є похідними від вимог про стягнення основного боргу, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме 3% річних у розмірі 1 269,93 грн., та інфляційних втрат у розмірі 3 198,16 грн., які нараховані на суму 83 069,92 грн.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати і сплати судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" (02072, м. Київ, вул. Гришка Михайла, 3, код 25288083) на користь Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 16, код 31274359) 83 069 (вісімдесят три тисячі шістдесят дев`ять) грн. 06 коп. основного боргу, 6 062 (шість тисяч шістдесят два) грн. 90 коп. пені, 1 269 (тисяча двісті шістдесят дев`ять) грн. 93 коп. 3% річних, 3 198 (три тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 16 коп. інфляційних втрат та судовий збір в розмірі 1 404 (тисяча чотириста чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині в позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна