УХВАЛА

14 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/1050/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Кролевець О.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»

на рішення Господарського суду Донецької області

(суддя - Бокова Ю.В.)

від 10.08.2021,

на постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий - Плахов О.В., судді - Геза Т.Д., Здоровко Л.М.)

від 15.11.2021,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»

до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

про стягнення 41 765,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення штрафу в сумі 41 765,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неправильне зазначення відповідачем ваги відправленого вантажу за накладною №53177093, що підтверджується комерційним актом № 454201/7 від 23.02.2021.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.08.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі №905/1050/21 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

02.12.2021 АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 10.08.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі №905/1050/21 і просило вказані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460 - ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не пе-ревищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи не-значної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розг-ляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є стягнення 41 765,00 грн, що значно менше, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент подання позову до суду (227 000,00 грн), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 905/1050/21 є малозначною. При цьому, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про наявність підстав для відкриття каса-ційного провадження, передбачених пп. "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину 1 статті 909 Цивільного кодексу України, частину 1 статті 307 Господарського кодексу України, статті 24, 118, 122 Статуту залізниць України. Постанова апеляційного суду протирічить правовим висновкам Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 906/434/17, від 20.03.2018 у справі № 925/1025/17, від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, від 05.07.2018 у справі № 925/1256/17.

Скаржник вважає, що розгляд справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики застосування статті 122 Статуту залізниць України в частині стягнення з вантажовідправника штрафу незалежно від наявності збитків та наслідків, а також можливості його зменшення.

Вивчивши доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судових рішень у справі за підпунктами "а", "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявлені вимоги позивача є необґрунтованими, не доведені належними та допустимими доказами, які б підтверджували наявність підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у вигляді нарахованого штрафу. Судами встановлено, що на попутній станції Чаплине Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми № 43768 від 22.02.2021 та згідно зі статтею 24 Статуту залізниць України, при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт № 454201/7 від 23.02.2021. При дослідженні вказаного акту загальної форми №43768 від 22.02.2021 судами встановлено, що його складено на станції Покровськ Донецької залізниці щодо вагону №60275674, який прямував у складі потягу № 2111 за залізничною накладною №53177127, тобто викладені в акті загальної форми №43768 від 22.02.2021 обставини стосуються саме вагону №60275674, а не вагону №53590568, за неправильне зазначення маси вантажу в якому позивач просить стягнути штраф у розмірі 41 765,00 грн.

Відмовляючи у стягненні з відповідача штрафу, суди виходили з того, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним у накладній маси вантажу є також акт загальної форми, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць, який в межах цієї справи не свідчить про зазначення відправником в накладній від 22.02.2021 №53177093 неправильної маси вантажу в вагоні № 53590568.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки зазначені доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Скаржник зазначає про неоднакове трактування та відсутність єдності застосування статті 122 Статуту залізниць України, що призводить до формування неправильної правозастосовної практики в подібних правовідносинах, проте у касаційній скарзі не наводить таку судову практику (номери справ та дати судових рішень).

Посилання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на протиріччя оскаржуваної постанови правовим висновкам Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 906/434/17, від 20.03.2018 у справі № 925/1025/17, від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, від 05.07.2018 у справі № 925/1256/17 Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що правовий висновок у цій справі, не доводить наявності неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчить лише про наявність у цих справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення.

Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник у касаційній скарзі не довів обґрунтованість питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" не обґрунтовує, у чому полягає значний суспільний інтерес до цієї справи чи виняткове значення для скаржника.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної ін-станції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, Верховний Суд, розглянувши доводи, викладені у касаційній скарзі не вбачає підстав передбачених пп. "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України для перегляду у касаційному порядку малозначної справи, а тому дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду Донецької області від 10.08.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі №905/1050/21, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №905/1050/21 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду Донецької області від 10.08.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду Донецької області від 10.08.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі №905/1050/21 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді С. Бакуліна

О. Кролевець