СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Харків Справа № 905/1717/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області (вх.№3155 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/1717/21, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Шиловою О.М.,

за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області, м. Маріуполь,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ "САМОЦВІТ АГРО", м.Маріуполь,

про зобов`язання включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2021 Головне управління ДПС у Донецькій області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ "СГ "САМОЦВІТ АГРО" про зобов`язання включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/1717/21 відмовлено Головному управлінню ДПС у Донецькій області у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/1717/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Донецькій області (вх.№3155 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/1717/21; призначено її до розгляду на 07 грудня 2021 року, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 ГПК України.

10.11.2021 до Східного апеляційного господарського суду від Головного управління ДПС у Донецькій області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням системи відеоконференцзв`язку "Easycon", з використанням власних технічних засобів (вх. № 13033), яка задоволена ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2021.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 07.12.2021 розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника апелянта, який надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив суд її задовольнити, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного господарського суду 07.12.2021 не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 08.11.2021, підтверджується інформацією на офіційному веб-сайті "Укрпошта" щодо відстеження поштових відправлень, а також інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду та в Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Крім того, з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта", вбачається, що поштові відправлення (зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції від 08.11.2021) надіслані на адресу відповідача - ТОВ "СГ "САМОЦВІТ АГРО", яка визначена в ЄДР (№626), надійшло до точки видачі 18.11.2021, проте не вручено під час доставки: інші причини. На поштовому конверті, який повернувся разом з повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявні відмітки АТ "Укрпошта": "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2021 року позивач - Головне управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП: 44070187), звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ "САМОЦВІТ АГРО" про зобов`язання включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 19.03.2020 на облік до Головного управління ДПС у Донецькій області перейшло підприємство-боржник ТОВ "СГ "САМОЦВІТ АГРО" (), борг якого станом на 30.08.2021 складає 1975606,40 грн, що підтверджується рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі №200/9474/20-а (з урахуванням ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 про заміну стягувача на Головне управління ДПС у Донецькій області).

Водночас, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "СГ "САМОЦВІТ АГРО" перебуває в стані припинення з 17.06.2020 за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації зі встановленням строку пред`явлення вимог кредиторів до 18.08.2020.

За таких обставин, з посиланням на приписи статей 104, 105, 110, 111, 112 Цивільного кодексу України позивач вказує на те, що листом від 01.07.2021 № 19442/6/05-99-13-02 надіслано заяву про визнання кредиторський вимог Головного управління ДПС у Донецькій області до ТОВ "СГ "САМОЦВІТ АГРО" на ім`я ліквідатора Беспалова Андрія Вікторовича, проте відправлення повернулось на адресу відправника 06.08.2021, у зв`язку з чим позивач з урахуванням практики Верховного Суду щодо належного способу захисту прав кредитора у процедурі ліквідації платоспроможної юридичної особи звернувся до господарського суду з даним позовом.

Вказана позовна заява підписана представником Головного управління ДПС у Донецькій області, як відокремленого підрозділу ДПС (ст. 10 Закону України 15.05.2003 №755-IV) Карташевим О.О.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявником до господарського суду було додано такі документи: витяг реєстраційних даних; копія ІКП боржника за 2021 року; копія заяви про визнання кредиторських вимог з підтвердженням про спрямування; копія рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.01.2021 по справі №200/9474/20-а; копія ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 по справі №200/9474/20-а; платіжне доручення; докази направлення відповідачу копії позову та додатків; витяг з ЄДР на 1 арк.

14.09.2021 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України.

Вказана ухвала місцевого суду мотивована тим, що наявні в матеріалах позову документи не надають можливості встановити наявність у відокремленого підрозділу процесуальної правоздатності на звернення з позовом до суду, а позовна заява не містить викладу обставин на підтвердження того, що Головне управління ДПС у Донецькій області як відокремлений підрозділ наділене відповідною правосуб`єктністю та має необхідну дієздатність виступати стороною судового процесу в порядку господарського судочинства; відокремлений структурний підрозділ без статусу юридичної особи не може бути учасником провадження у господарському спорі відповідної категорії..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були порушені норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що ГУ ДПС у Донецькій області є відокремленим органом утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України, яке забезпечує реалізацію повноважень служби на території Донецької області. За твердженням апелянта, з 01.01.2021 відбулось фактичне процесуальне правонаступництво, за яким здійсенено передання компетенції від ліквідованого територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права до територіального органу ДПС як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (п.24). У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі статтями 5, 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Розділом I "Загальні положення" Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено основні положення (глава 1, ст.ст. 1-19), врегульовано питання щодо юрисдикції господарських судів (глава 2, ст.ст. 20-31) та визначено учасників судового процесу (глава 4, ст.ст. 41-72).

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України, визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч 2 ст. 4 ГПК України).

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК. За змістом частини 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що склад учасників справи в господарському процесі визначено статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, а саме, відповідно до частини 1 цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначається процесуальна правоздатність та процесуальна дієздатність. Зокрема, усі фізичні і юридичні особи здатні мати процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, боржника (процесуальна правоздатність). Юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника (частини 1, 5).

За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Зі змісту вказаних норм убачається, що сторонами в господарському процесі можуть бути державні органи та органи місцевого самоврядування, які наділені статусом юридичної особи та здатні мати процесуальні права та обов`язки (процесуальна правоздатність).

Положеннями частин 1, 2 статті 55 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з частинами 2, 3 статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Частиною четвертою статті 91 Цивільного кодексу України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частинами 1, 2, 3, 5 статті 95 Цивільного кодексу України унормовано, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Із правового аналізу вищенаведених норм вбачається, що юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії та представництва, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої та/або положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду звернулось ГУ ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП: 44070187), яке згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є філією (відокремленим підрозділом) юридичної особи - Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393).

Колегія суддів враховує доводи апелянта про фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво від ліквідованого територіального органу Головного управління ДПС у Донецькій області (), як юридичної особи публічного права, до територіального органу Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП: 44070187), як відокремленого підрозділу ДПС.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у Донецькій області.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 2 цієї постанови установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Також установлено, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Абзацом 4 пункту 3 даної постанови постановлено, що Державній податковій службі забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".

За приписами статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, можуть утворюватися в межах граничної чисельності державних службовців та працівників відповідного центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, ліквідовуватися, реорганізовуватися керівником відповідного центрального органу виконавчої влади як відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади (частина 1).

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України (частина 2).

Положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, положення про територіальний орган як відокремлений підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, затверджуються керівником відповідного центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність такого центрального органу виконавчої влади (частина 3).

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, у тому числі Головне управління ДПС у Донецькій області.

30.09.2020 проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу юридичної особи - ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №008085321.

Наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 N 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови N 893.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт вказує на те, що відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління ДПС у Донецькій області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, Головне управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - ДПС). ГУ ДПС є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Донецькій області ().

У пункті 15 цього Положення передбачено, що ГУ ДПС утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади.

Водночас, згідно з Положенням про Державну податкову службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

ДПС з метою організації своєї діяльності: 15) забезпечує самопредставництво ДПС у судах через голову ДПС, а також без окремого доручення голови ДПС через його заступників та державних службовців самостійних структурних підрозділів апарату ДПС відповідно до положень про такі підрозділи, які забезпечують самопредставництво інтересів ДПС в судах без окремого доручення голови ДПС (пункт 5).

ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення) (пункт 7).

ДПС є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства і банках (пункт 15).

Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань містить запис про таку юридичну особу як Державна податкова служба України (місцезнаходження 04053, м.Київ, Львівська площа, буд.8; ідентифікаційний код 43005393), а також дані про його відокремлені підрозділи, в тому числі про "Філія (інший відокремлений підрозділ), Головне управління ДПС у Донецькій області, код ЄДРПОУ ВП:44070187, Місцезнаходження: Україна, 87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Італійська (Центральний район), будинок 59.

Як вбачається з матеріалів справи, подана до Господарського суду Донецької області позовна заява підписана представником Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу ДПС; у відомостях про позивача в позові зазначений ідентифікаційний код відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Донецькій області.

На підтвердження обсягу повноважень на звернення до господарського суду до позовної заяви додано лише витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за змістом якого Карташев О.О. має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи (діє в судах України без окремого доручення керівника (самопредставництво Державної податкової служби, Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби)).

Разом з цим, подана до господарського суду позовна заява не містить зазначень на підтвердження того, що Головне управління ДПС у Донецькій області, як відокремлений підрозділ, наділено відповідною правосуб`єктністю та має необхідну дієздатність виступати стороною судового процесу в порядку господарського судочинства, у тому числі, до позовної заяви не було додано вищевказаного Положення про Головне управління ДПС у Донецькій області, на яке посилається заявник в апеляційній скарзі.

За таких обставин, судова колегія вважає, що надані на розгляд суду першої інстанції документи не дають беззаперечного підтвердження наявності у філії процесуальної правоздатності на звернення з даним позовом до господарського суду. Відповідні обставини також не спростовано під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, як вже було зазначено господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду справ у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інших справ у визначених законом випадках (ч. 1 ст. 20 ГПК України), проте юрисдикція обмежується суб`єктним складом, адже відокремлений структурний підрозділ без статусу юридичної особи не може бути учасником провадження у господарському спорі відповідної категорії.

З огляду на вищевикладене, Головне управління ДПС у Донецькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ЄДРПОУ ВП:44070187), не є самостійною юридичною особою, входить до складу Державної податкової служби України, а тому у силу приписів статей 4, 44, 45 Господарського процесуального кодексу України не володіє господарською процесуальною правосуб`єктністю та не може бути позивачем у господарській справі, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спір за участю такого суб`єкта не підлягає розгляду в господарських судах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі оцінки доданих до позову документів, дійшов вірного висновку, що цей позов поданий філією, яка в силу приписів ст. ст. 4, 45 ГПК України не може бути стороною в господарському процесі, а тому правомірно відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

До того ж, положеннями частини 6 статті 175 ГПК України встановлено, що, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Одночасно суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області можуть стати предметом судового розгляду господарського суду за умови заявлення позову юридичною особою, а у разі необхідності - юридичною особою в особі її відокремленого підрозділу.

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність встановленої п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ТОВ "СГ "САМОЦВІТ АГРО" про зобов`язання включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Донецькій області без задоволення, а ухвали Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/1717/21 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/1717/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.12.2021.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов