ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 справа № 914/2275/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянув матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Українська Страхова Група", м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємства "Транс-Спорт", Львівська область, Старосамбірський район, місто Старий Самбір,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , с. Малехів, Жовківський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 10 989,68 грн.,

підстава позову: відшкодування шкоди, завданої іншою особою,

за участю представників:

позивача: Сечко Сергій Володимирович - представник, довіреність № 0120-183 від 14.12.2020, в режимі відеоконференції,

відповідача: не з`явився,

третьої особи: не з`явився,

ПРОЦЕС

26.07.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Українська Страхова Група" до Приватного підприємства «Транс-Спорт» про стягнення 10 989,68 грн.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 22.09.2021 року.

Відповідач не отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, оскільки конверт, адресований на юридичну адресу відповідача, повернувся до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Проте, відповідач обізнаний про судове провадження в даній справі, знайомився з матеріалами справи, 25.10.2021 подав заяву про врегулювання спору за участю судді, у задоволенні якого у зв`язку з відсутність згоди іншої сторони відмовлено; 26.10.2021 подав клопотання про вирішення на стадії ухвалення судового рішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення на один рік.

Згідно з ухвалою від 06.10.2021 вирішено здійснювати подальший розгляд справи № 914/2275/21 за правилами загального позовного провадження, залучено до часті у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 . Конверти, адресовані третій особі, повертаються до суду із відміткою пошти «адресат відсутній за адресою». Інших адрес сторонами суду не повідомлено.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У судовому засіданні 27.10.2021 за участю представників сторін закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 24.11.2021.

У судовому засіданні 24.11.2021 за участю представників сторін розпочато розгляд справи по суті та відкладено судове засідання на 08.12.2021.

У судове засідання 08.12.2021 з`явися представник позивача, брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату судового засідання під розписку в попередньому судовому засіданні, явку представника у дане судове засідання не забезпечив. Третя особа явку представника повторно не забезпечила, конверт, адресований третій особі з ухвалою від 24.11.2021, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній».

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи обізнаність відповідача про дату та час судового засідання, повторну неявку та неповідомлення причин неявки третьою особою у судові засідання, відсутність будь-яких клопотань від відповідача та третьої особи щодо процесу розгляду справи, суд не вважає неявку представника відповідача за умови відсутності повідомлень про причини неявки такою, що перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 08.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач стверджує, що після скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Богдан» водій відповідного забезпеченого автомобіля зник з місця пригоди. Позивачем на підставі звернення ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», яка відшкодувала завдану шкоду власнику автомобіля марки Nissan, здійснила виплату заявнику страхового відшкодування у розмірі 10 989,68 грн. Звертаючись із позовом у даній справі, позивач заявляє вимоги про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу зі страхувальника забезпеченого транспортного засобу марки «Богдан» - Приватного підприємства «Транс-Спорт».

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судовому засіданні 24.11.2021 в усних поясненнях зазначив про несправедливість формулювання ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та безпідставність заявлення регресних позовних вимог, підтримав подане раніще клопотання про вирішення на стадії ухвалення судового рішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення на один рік, уточнивши, що клопоче про відстрочення виконання рішення за умови, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

10.07.2019 року позивач отримав заяву № 25479 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про здійснення страхового відшкодування у розмірі 12 989,68 грн., яке заявником (ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА») виплачено постраждалій стороні. Відповідно до заяви 12.06.2019 року у м. Львів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: пошкодженого, марки Nissan Leaf, номерний знак НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки «Богдан А-091», номерний знак НОМЕР_2 , винна особа ОСОБА_1 .

09.08.2019 року позивачем складено страховий акт № ДКЦВ - 18252 і розрахунок суми страхового відшкодування за наслідками звернення ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» за наслідками настання страхового випадку 12.06.2019 року, а також 09.08.2019 року здійснено платіж в сумі 10 989,68 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА».

Відповідно до постанови Жовківського районного суду Львівської області від 05.09.2019 року у справі № 444/1677/19 ОСОБА_1 - водій транспортного засобу марки «Богдан А-091», номерний знак НОМЕР_2 , який не залишився на місці події, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім цього, згідно з постановою Жовківського районного суду Львівської області від 05.09.2019 року у справі № 444/1678/19 ОСОБА_1 - водій транспортного засобу марки «Богдан А-091», номерний знак НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем, марки Nissan Leaf, номерний знак НОМЕР_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 1224 КУпАП.

Автомобіль «Богдан А-091», номерний знак НОМЕР_2 , застрахований згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № ЕР-131758424, відповідно до якого страховик - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", страхувальник - Приватне підприємство "Транс-Спорт".

Автомобіль Nissan Leaf, номерний знак НОМЕР_1 , застрахований згідно з договором добровільного страхування електромобілів «ЕКО-КАСКО» від 11.01.2019 року, відповідно до якого страховик - ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», страхувальник - ОСОБА_2 , який є власником відповідного автомобіля, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи, сторони не оспорюються та не спростовані.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення спору між сторонами є настання страхового випадку 12.06.2019 року для власника пошкодженого автомобіля Nissan Leaf.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічна норма передбачена ст. 993 Цивільного кодексу України.

Тож страховик, виплативши страхувальнику за договором добровільного страхування страхове відшкодування, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" має право звернутися до страховика винної у вчиненні ДТП особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про відшкодування завданих збитків у розмірі виплаченого страхового відшкодування згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Наведене стосується правовідносин між страховиками: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» і Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Українська Страхова Група". Щодо відносин і права вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Українська Страхова Група" як страховика автомобіля марки «Богдан» до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, суд зазначає таке.

Відповідно до абз. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Суд зауважує, що лише у передбачених законом випадках, до страховика завдавача шкоди переходить право регресної вимоги до заподіювана шкоди. Отже, страховик завдавача шкоди не може пред`являти позов про відшкодування шкоди в порядку регресу до страхувальника за будь-яких обставин. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у зазначених статтях Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Як встановлено вище, страхувальником транспортного засобу марки «Богдан А-091» є Приватне підприємство "Транс-Спорт". Як встановлено судовим рішенням у справі № 444/1677/19, водій транспортного засобу марки «Богдан А-091», ОСОБА_1 , не залишився на місці пригоди та не повідомив орган чи підрозділ поліції. Тобто, наявна сукупність умов: відповідач є страхувальником автомобіля, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, водій якого покинув місце події, що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Відповідно до норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" саме на страховика покладено право вибору подачі регресного позову або до страхувальника, або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 зазначено, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Тобто нормами частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Норми спеціального Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак згідно із частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, до спірних правовідносин не застосовується.

Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 Цивільного кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечено відповідачем, володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Богдан А-091» на момент вчинення ДТП був і є на даний час Приватне підприємство "Транс-Спорт".

Обставини справи відповідачем не спростовані. Розмір страхового відшкодування відповідачем не оспорюється.

В усних поясненнях у судовому засіданні 24.11.2021 представником відповідача зазначено, що водій його автобуса (застрахованого автомобіля) здійснював рейсовий виїзд на маршруті, дотримуючись графіку рейсу, тому не залишався на місці події. Тобто, відповідачем висловлюється позиція стосовно виконання водієм своїх обов`язків по маршруту, що у свою чергу підтверджує керування водієм автомобілем на правовій підставі. Жодним із учасників справи не стверджується та не підтверджується доказами обставина заволодіння водієм автомобілем, що належить відповідачу, неправомірно. Матеріали справи не містять також і доказів того, що шкода внаслідок ДТП була заподіяна водієм не у зв`язку та не під час виконання ним своїх обов`язків. Так, представник відповідача у судовому засіданні 24.11.2021 усно висловився про неналежного відповідача у даній справі. Разом з тим, відповідач не доказував, не підтвержував таку обставину будь-якими доказами. Крім цього, суд зауважує, що і відзиву як заяви по суті спору відповідачем також не подано. А відповідно до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України саме у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову; якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Враховуючи наведену правову позицію, суд доходить висновків, що позивач, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, набув права зворотної вимоги до страхувальника (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування. Тобто, позивач у даному випадку правильно визначив особу відповідача, який відповідно до зазначених вище положень законодавства та позицій Великої Палати Верховного Суду як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягненні 10 989,68 грн. обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Заперечення відповідача про несправедливість формулювання ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та безпідставність заявлення регресних позовних вимог у ситуації, що склалася, не спростовують обставин справи як підстав позову, а відповідно до ч. 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про вирішення на стадії ухвалення судового рішення питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення на один рік, суд зазначає, що у судовому засіданні 24.11.2021 представником відповідача надано усні пояснення, відповідно до яких просить відстрочити виконання судового рішення.

Так, сторона зазначає, що перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок запровадження карантину в Україні; долучає довідку про фінансовий стан підприємства, а саме про залишок станом на 25.10.2021 коштів на рахунку підприємства - 25 350,00 грн., та довідку АТ «Піреус Банк» від 26.10.2021 про накладення на грошові кошти на поточних рахунках Приватного підприємства «Транспорт-Спорт» арештів на суму 220 150,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині рішення зазначаються, серед іншого, надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У свою чергу ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як зазначає Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 922/2191/19 і у постанові від 16.01.2020 у справі № 910/1820/19, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора.

Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.

Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.

Таким чином, питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи доводи відповідача та подані на їх підтвердження докази - довідка товариства про залишок коштів на рахунку підприємства на 25.10.2021 та довідка банку про залишок коштів станом на 26.10.2021, суд зазначає, що об`єктивних підстав для визнання обґрунтованими і доведеними твердження відповідача про важкий фінансовий стан товариства немає. Відомості про залишок грошових кощтів на конкретну дату не є належним та однозначним підтвердженням наявності саме такого залишку коштів упродовж певного тривалого періоду часу, через що виконання рішення суду може бути ускладеним. Відповідач також зазначив, що долучає виписку по банківському рахунку, проте, такої до матеріалів справи не долучено. Крім цього, не долучено жодних інших доказів щодо наявності у відповідача лише одного рахунку в банківській установі. Не подано жодних документів фінансового звітного характеру, які б підтверджували дійсний важкий майновий стан підприємства.

За таких умов, коли відповідачем не підтверджено належними доказами свій фінансовий стан, про який стверджує, суд не вбачає наявності та доведеності відповідачем обставин, визначених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України як підставу для відстрочення виконання рішення суду в даній справі. Враховуючи наведене, забезпечуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що відстрочення виконання рішення строком на один рік може призвести до істотного порушення гарантованих статтею 1 Першого протоколу Конвенції прав позивача на отримання коштів і тим самим захисту майнового права та його інтересу.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 178, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Транс-Спорт" (ідентифікаційний код юридичної особи 31318998, 82000, Львівська обл., Старосамбірський р-н, місто Старий Самбір, вулиця Дністрова, будинок 25) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Українська Страхова Група" (ідентифікаційний код юридичної особи 30859524, 03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ. А) 10 989,68 грн. заборгованості та 2 270,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14.12.2021.

Суддя Матвіїв Р.І.