РІШЕННЯ

06 грудня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/652/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Ранецької Л.А.

розглянув справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601 в особі Тернопільської філії Акціонерного товариства "Укртелеком", вул. Чорновола, 4, м. Тернопіль, 46001

до відповідача фізичної особи - підприємця Галана Юрія Михайловича, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 16 888, 83 грн

за участі представників від:

позивача: Олійник Т.П., довіреність № 6204 від 12.01.2021;

відповідача: Галан Ю.М., паспорт.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Встановив:

Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Тернопільської області позовною заявою № 10-05/04 від 04.10.2021 (вх. № 720 від 04.10.2021) до відповідача фізичної особи - підприємця Галана Юрія Михайловича про стягнення заборгованості в сумі 16 888, 83 грн за договором оренди нерухомого майна від 01.11.2019 № 61Е000-397/19.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору оренди нерухомого майна № 61Е000-397/19 від 01.11.20219 в частині розрахунків із позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість в заявленій до стягнення сумі.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року позовну заяву № 10-05/04 від 04.10.2021 (вх. № 720 від 04.10.2021) Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10-ти днів з дня одержання цієї ухвали.

20 жовтня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява № 10-08/102 від 18.10.2021 (вх. № 8529), з якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про які зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 921/652/21 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 22 листопада 2021 року.

Однак, судове засідання призначене на 22 листопада 2021 року для розгляду справи № 921/652/21 не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (перебуванням на лікарняному) судді Н.В.Охотницької.

03.11.2021 відповідачем подано до суду заяву від 01.11.2021 (вх. № 8918) про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до якої ФОП Галан Ю.М. зазначає, що незважаючи на те, що за змістом позовної заяви позивачем зазначено суму стягнення 16 888, 83 грн, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак він є суб`єктом малого бізнесу і вказана сума стягнення є для нього значущою.

22 листопада 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов від 18.11.2021 (вх. № 9447), відповідно до якого ФОП Галан Ю.М. частково визнає позовні вимоги, зокрема, щодо відшкодування витрат на утримання майна в сумі 2 633,66 грн. В іншій частині - позовні вимоги заперечує з тих підстав, що рахунки-акти ПАТ "Укртелеком", на яких є підпис відповідача, містять завищену суму плати за користування орендованим приміщенням. Крім того, зазначає, що в акті приймання - передачі, який є доказом передачі приміщення відповідачу в оренду, невірно зазначена площа приміщення, відтак є безпідставним нарахування орендної плати в частині плати за користування приміщенням на умовах договору оренди № 61Е000-392/19 від 01.11.2019. Також, позивач вказує на те, що ним не отримано та не підписано рахунки-акти ПАТ "Укртелеком" № 61Е000/18-3670 від 31 березня 2020 року, № № 61Е000/18-3803 від 30 квітня 2020 року, № 61Е000/18-3937 від 31 травня 2020 року та № 61Е000/18-4188 від 30 червня 2020 року, оскільки він не перебував на роботі і не мав можливості користуватися орендованим приміщенням.

У своєму відзиві на позов, відповідач зазначає і про те, що не використовував орендоване приміщення та не вів господарську діяльність, оскільки на території України згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 зі змінами та доповненнями, встановлено карантин та введена низка обмежень та заборон з 17 березня 2020 року, зокрема заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів.

22 листопада 2021 року через канцелярію суду позивач подав заперечення №10-08/115 від 17.11.2021 (вх. № 9460) щодо заяви відповідача від 01.11.2021 проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25 листопада 2021 року призначено судове засідання для розгляду справи № 921/652/21 на 06 грудня 2021 року о 11:00 год.

29 листопада 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 10-08/117 від 24.11.2021 (вх. № 9679), відповідно до якої позивач спростовує доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов.

В судове засідання 06 грудня 2021 року прибули представники позивача та відповідача.

Присутній представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 06 грудня 2021 року підтримав подану заяву про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, просив суд розглядати справу із викликом обох сторін та заперечив в повному обсязі проти позовних вимог.

Так, розглянувши в судовому засіданні 06.12.2021 подану відповідачем заяву від 01.11.2021 (вх. № 8918) про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд, без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про постановлення даної ухвали у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, постановив відмовити в її задоволенні.

При цьому, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч.4 ст.250 ГПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Отже, процесуальний закон ставить в залежність можливість задоволення заяви від обґрунтованості заперечень відповідача.

Заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження обґрунтована тим, що сума позову хоч і не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак для відповідача, який є суб`єктом малого бізнесу, є значущою.

Окрім того, відповідач зазначає, що для вивчення обставин справи необхідно отримання додаткових письмових доказів, а саме проведення звіряння розрахунків сторін, доказів дотримання сторонами умов договору оренди щодо формування та надання рахунків на оплату.

Господарський процесуальний кодекс України чітко визначає критерії, яким має відповідати справа для здійснення її розгляду в порядку спрощеного чи загального позовного провадження.

Так, як передбачено ч. ч.3, 4 ст.12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. (ч.3 ст.247 ГПК України).

В позовній заяві позивач просив суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження і суд задовольнив таке клопотання позивача, визнавши справу малозначною.

Суд звертає увагу на те, що в порядку спрощеного позовного провадження, як випливає з наведених вище норм, зокрема ч.5 ст.12 ГПК України, не обов`язково можуть розглядатись лише справи, ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (справи, які є малозначними в силу прямої вказівки процесуального закону), а й справи незначної складності, які визнаються малозначними судом. Для можливості такого визнання справи малозначною одночасно необхідно, щоб справа не належала до справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження та ціна позову в ній не перевищувала п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дана справа не належить до зазначеного в ч.4 ст.247 ГПК України вичерпного переліку справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, тобто справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (не є справою про банкрутство, справою у спорі, який виник з корпоративних відносин, справою у спорі щодо захисту прав інтелектуальної власності, справою у спорі щодо приватизації державного чи комунального майна тощо).

Відповідно до ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", з 1 січня 2021 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на рівні 2 270,00 грн.

Дана справа є малозначною в розумінні ст.12 ГПК України, оскільки ціна позову в ній (16 888,83 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому, в силу прямої вказівки законодавства, повинна розглядатись саме в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно ч. 7 ст. 250 ГПК України частина друга-шоста цієї статті не застосовується, якщо відповідно до цього кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

При цьому, сторонам в порядку ст. 161 ГПК України надано право викладати письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркувань щодо предмета спору у заявах по суті справи. Встановленим порядком відповідач не обмежений у можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів та надавати докази.

Слід зазначити, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому навів свої заперечення проти позову, отже реалізував своє право передбачене ст. ст. 42, 165 ГПК України.

В той же час, суд наголошує, що ФОП Галаном Ю.М., разом із поданням відзиву, не подано жодних клопотань, в тому числі і про витребування, в порядку ст. 81 ГПК України, доказів.

Таким чином, враховуючи ціну позову, приймаючи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність даної справи, обсяг та характер доказів у справі, а також те, що справа не є складною з огляду на наявні в ній матеріали, зважаючи на те, що дану справу призначено до розгляду у судовому засіданні із викликом сторін, про що наполягав відповідач у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що зазначені в заяві про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження обставини не є підставою для її задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача в судовому засіданні, судом встановлено наступне.

01 листопада 2021 року між публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (надалі - Орендодавець) особі директора Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" Бенька Сергія Володимировича та начальника фінансово-економічного відділу Тернопільської філії ПАТ "Укртелеком" Смірнової Світлани Миронівни, що діють спільно на підставі довіреності від 01.05.2019 № 4456 з однієї сторони та фізичної особи-підприємця Галана Юрія Михайловича (надалі - Орендар) з іншої сторони уклали Договір оренди нерухомого майна (надалі - Договір). Відповідно до п.1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар бере в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: місто Тернопіль вул.Чорновола на другому поверсі п`яти - поверхового будинку №4, загальною площею 21,3 м2, для використання у якості офісу. Межі нерухомого майна, що передається в оренду, зазначено на план - схемі у Додатку №1 до Договору. Вартість Орендованого майна з урахуванням індексації становить 3631,80 грн (п.п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.3.1.Договору за користування орендованим майном Орендар зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату, що складається із плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 166,67 гривень за 1 м2 за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 5 410,00 гривень за 27,05м2 за місяць та плати за надання Орендодавцем послуг з утримання Орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у Додатку №2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором).

Сторони узгодили що, розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць. Щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим Орендодавець надає Орендарю рахунок-акт, яким підтверджується обсяг та вартість послуг оренди та послуг з утримання орендованого майна за розрахунковий місяць. (п. 3.6. Договору).

Відповідно до п. 3.11. Договору будь-які грошові зобов`язання Орендаря перед Орендодавцем за Договором забезпечуються грошовою заставою у розмірі 5 410,00 грн. Сума банківської застави має бути перерахована Орендарем на банківський рахунок Орендодавця на підставі розрахунку, виставленого Орендодавцем) протягом 5 банківських днів з дати укладення Договору, але не пізніше ніж до моменту передачі Орендованого майна у користування. У випадку здійснення Орендодавцем задоволення своїх вимог до Орендаря з суми застави, Орендодавець зобов`язаний письмово повідомити про це Орендаря, а останній зобов`язується відновити визначений Договором розмір грошової застави, шляхом перерахування Орендодавцю відповідної суми протягом 7 календарних днів з дати отримання відповідного повідомлення від Орендодавця.

При закінченні строку дії Договору сума застави за рішенням Орендодавця може бути зарахована в рахунок оплати платежів, належних з Орендаря на дату повернення Орендованого майна з користування (як правило, на оплату послуг з утримання Орендованого майна). Після цього, сума застави, що залишиться не використаною Орендодавцем, має бути перерахована Орендарю не пізніше 20 календарних днів від дати повернення Орендованого майна з користування за відповідним актом.

Орендар відповідно до п.5.3.11 Договору зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором.

Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 31 жовтня 2020 року включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії цього Договору Орендар зобов`язаний повідомити Орендодавця про наміри щодо подальшої оренди Орендованого майна (п.11.1. Договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою.

Як вбачається із матеріалів справи, фактичне передання приміщення в користування відповідачу підтверджує акт приймання-передачі майна від 01 листопада 2019 року, який підписано сторонами без зауважень.

На виконання умов п.3.7 Договору Орендодавцем надавались Орендарю рахунки щодо обсягу та вартості послуг оренди та послуг з утримання орендованого майна за кожен розрахунковий місяць, а саме: рахунок № 61Е000/18-2845 від 01 листопада 2019 року на суму 5 410,10 грн, рахунок-акт № 61Е000/18-3105 від 30 листопада 2019 року на суму 6 059,63 грн, рахунок-акт №61Е000/18-3244 від 31 грудня 2019 року на суму 6 027,44 грн, рахунок-акт № 61Е000/18-3349 від 31 січня 2020 року на суму 6007,63 грн, рахунок-акт № 61Е000/18-3520 від 29 лютого 2020 року на суму 6082,25 грн, рахунок-акт № 61Е000/18-3670 від 31 березня 2020 року на суму 6064,01 грн, рахунок-акт № 61Е000/18-3803 від 30 квітня 2020 року на суму 3380,35 грн, рахунок-акт № 61Е000/18-3937 від 31 травня 2020 року на суму 3360,98 грн, рахунок-акт № 61Е000/18-4188 від 30 червня 2020 року на суму 11468,54 грн.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи відповідач частково здійснив оплату за послуги оренди згідно платіжних документів № 699380 від 04.11.2019 в сумі 5410,10 грн, № 699382 від 04.11.2019 в сумі 5723,34 грн, № 24400820 від 20.12.2019 в сумі 6059,63 грн, № 24872025 від 20.01.2020 в сумі 6027,44 грн, № 25438172 від 18.02.2020 в сумі 6007,63 грн та № @2PL921432 від 02.07.2020 в сумі 2 333,20 грн, що підтверджується довідками АТ "Перший український міжнародний банк" від 08.07.2020 № КНО-52.2/501 та від 06.08.2020 № КНО-52.5.2/575.

Також, повідомленням - вимогою від 14.07.2020 № 10-08/56 позивач повідомив відповідача, що 30.06.2020 грошова застава в сумі 5410,10 грн була зарахована наступним чином: 358,48 грн - в рахунок повної оплати 358,48 грн заборгованості за Договором за лютий 2020 року, 2633,66 грн - в рахунок повної оплати вартості усіх наданих послуг з утримання орендованого майна за березень, квітень, травень та червень 2020 року в сумі: 653,90+675,35+655,98+648,43 = 2633,66 грн, 2417,96 грн. - в рахунок часткової оплати 5410,00 грн. заборгованості за Договором за користування нерухомим майном за березень 2020 року.

Отже позивач свій обов`язок щодо надання приміщення Орендарю виконав, відповідно до умов Договору.

У свою чергу, Орендар не виконав своїх зобов`язань згідно Договору та не сплачував орендну плату в повному обсязі, що призвело до заборгованості по орендній платі.

30 червня 2020 року Договір оренди достроково розірвано, відповідно до п.11.4.1 Договору, про що укладено угоду № 3 про розірвання договору оренди нерухомого майна від 01.11.2019 № 61Е000-397/19, підписану обома сторонами, а орендоване майно передано відповідачем позивачу, що підтверджується Актом приймання-передачі майна від 30.06.2020.

Позивач на адресу відповідача направив повідомлення-вимогу від 14.07.2020 № 10-08/56 про погашення заборгованості в сумі 19 222,03 грн за договором оренди, разом із розрахунком заборгованості.

Як вбачається із довідки АТ "Перший український міжнародний банк" від 06.08.2020 № КНО-52.5.2/575 відповідач 02.07.2020 після розірвання Договору оплатив 2 333,20 грн.

Таким чином, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, заборгованість відповідача по орендній платі за Договором оренди нерухомого майна від 01.11.2019 № 61Е000-397/19 становить 16 888,83 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 ЦК України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 283 ГК України, де за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як уже зазначалось вище, пунктом 1.1. договору оренди нерухомого майна від 01.11.2019 № 61Е000- 397/19 визначено, що Орендодавець передає, а Орендар бере в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: місто Тернопіль вул.Чорновола на другому поверсі п`яти - поверхового будинку №4, загальною площею 21,3 м2, для використання у якості офісу. Межі нерухомого майна, що передається в оренду, зазначено на план - схемі у Додатку №1 до Договору. Вартість Орендованого майна з урахуванням індексації становить 3631,80 грн (п.п. 1.2. Договору).

Коефіцієнт використання загальних площ, що застосовується при визначенні розміру орендної плати, становить 27 % (п. 1.3 договору).

У пункті 3.1 Договору сторони домовилися, що за користування орендованим майном орендар зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату, що складається з:

- плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 166,67 грн. за 1 м2 за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта використання загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта використання загальних площ становить 5410,00 грн за 27,05 м2 за місяць;

- плати за надання орендодавцем послуг з утримання орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої визначено додатком № 2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ.

Отже, погоджена сторонами у п. 3.1 Договору плата за користування нерухомим майном за місяць (5410,00 грн.) розрахована таким чином:

21,3*166,67 + 27% + 20 % = 5410,00 грн, де

21,3 - площа орендованого майна, визначена п. 1.1.1 Договору, м2; ;

166.67 - орендна ставка за 1 м2 за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта використання загальних площ), визначена п. 3.1.1 Договору, грн;

27% - коефіцієнт використання загальних площ, що застосовується при визначенні розміру орендної плати, визначений п. 1.3 Договору;

20% - податок на додану вартість (ПДВ).

Тобто, нарахування за Договором, котрі включені у рахунки-акти за час дії Договору, повністю відповідають умовам Договору.

З огляду на що, суд вважає безпідставним та таким, що суперечить фактичним обставинам твердження відповідача, що місячна плата є завищеною на 1150,00 грн.

Також, відповідно до акту приймання-передачі майна від 01.11.2019, що складений на виконання п. 2.1 Договору, вказано 27,05 м2 - площу орендованого майна з урахуванням коефіцієнта використання загальних площ, оскільки 21,3 м2+ 27% = 27,05 м2.

У зв`язку з чим, суд вважає помилковим твердження відповідача про невірно зазначену у акті приймання - передачі площу орендованого приміщення та передачу йому майна з іншими ідентифікуючими ознаками, ніж визначено Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, при цьому плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно п. 3.9 Договору орендна плата сплачується на підставі рахунку - акту, що надається/надсилається/передається Орендодавцем Орендарю, в тому числі який надсилається Орендодавцем за допомогою електронного сервісу обміну документами. У разі не отримання Орендарем рахунку - акту від Орендодавця Орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20- числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата. При цьому, розмір плати за надання послуг з утримання Орендованого майна визначається у розмірі, що дорівнює попередній оплаті за надання таких послуг (з подальшим корегуванням переплати/недоплати Орендодавцем).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.9. Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату на підставі рахунку-акту, а у разі не отримання Орендарем рахунку-акту від Орендодавця Орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата.

При цьому, суд відзначає, що не підписання відповідачем рахунків-актів за окремі періоди оренди (березень-червень 2020 року) не звільняє відповідача від обов`язку сплати орендної плати за ці періоди.

Окрім того, відповідно до письмового відзиву на позов, а також усних пояснень в судовому засіданні, відповідач стверджує, що він не мав об`єктивної можливості використовувати орендоване майно за його призначенням, оскільки вхід до приміщення, що орендувалось, був обмежений Орендодавцем на період проведення карантинних заходів, що підтверджується копією фотографії оголошення.

Так, відповідно до змісту вказаного оголошення, Укртелеком попереджує, що роботу Центру обслуговування абонентів юридичних осіб тимчасово призупинено для прийому клієнтів на період проведення карантинних заходів. Обслуговування клієнтів буде проводитись дистанційно.

Отже, із врахуванням наведеного, суд вважає, що таке оголошення стосувалось абонентів позивача, а не відповідача чи його клієнтів.

Більше того, копія фотографії даного оголошення не відповідає загальним вимогам щодо подання доказів, в тому числі щодо порядку засвідчення копій доказів, які долучаються до матеріалів справи.

Щодо посилань ФОП Галана Ю.М. на те, що в результаті введених ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" заборон, зокрема, таких як заборона роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, відповідач не здійснював господарської діяльності, то суд наголошує, що ні позивач, ні відповідач не належить до кола суб`єктів господарювання, визначених у вищезазначених нормативно - правових актах, робота яких забороняється на період дії карантину.

Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача у своєму відзиві на позов на ч. 4 статті 762 ЦК України та ч. 2 ст. 286 ГК України, відповідно до яких орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди та можливість користування майном істотно зменшилася, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи документів, відповідач не погодився на пропозицію позивача внести зміни у Договір щодо зменшення орендної плати за квітень 2020 року, що підтверджується листом відповідача від 02.06.2020 № 11 (вх. від 05.06.2020), також відповідач не погодився на пропозицію позивача внести зміни у Договір щодо зменшення орендної плати за травень 2020 року, що підтверджується листом відповідача від 17.08.2020 (вх.№ 785 від 17.08.2020).

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язковість виконання сторонами умов договору передбачена ст. 629 ЦК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи принцип обов`язковості належного виконання господарського зобов`язання, приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано суму заборгованості за договором оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 16 888, 83 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 73-75, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Галана Юрія Михайловича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" () в особі Тернопільської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Чорновола, 4, м. Тернопіль, 46001, ) - 16 888 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн 83 коп. заборгованості за договором оренди нерухомого майна від 01.11.2019 № 61Е000-397/19 та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Копію рішення направити рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

- Тернопільській філії Акціонерного товариства "Укртелеком", вул. Чорновола, 4, м. Тернопіль, 46001;

- фізичній особі-підприємцю Галану Юрію Михайловичу, АДРЕСА_1 .

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 09.12.2021.

Суддя Н.В. Охотницька