ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"02" грудня 2021 р. Справа № 924/904/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Крупській В.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" м. Харків

до Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 1218889грн. 83коп., з яких 1175968грн. 20коп. основного боргу, 27227грн. 56коп. інфляційних втрат, 15694грн. 07коп. 3% річних

За участю представників учасників справи:

від позивача: Дудій А.І. згідно Ордеру серія АХ №1068059 від 17.09.2021р. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

02.12.2021р. в судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

03.09.2021р. на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" м. Харків до Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 1218889грн. 83коп., з яких 1175968грн. 20коп. основного боргу, 27227грн. 56коп. інфляційних втрат, 15694грн. 07коп. 3% річних.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що у відповідача внаслідок неналежного виконання умов Договору поставки №17123/53-124-01-20-13091 від 23.12.2020р. існує заборгованість у сумі 1175968грн. 20коп. за поставлений товар. Крім цього, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 27227грн. 56коп. інфляційних втрат та 15694грн. 07коп. 3% річних, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2021р., позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 07.09.2021р. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків.

22.09.2020р. від позивача надійшла заява (вх.№05-22/7782/21) про усунення недоліків, відповідно до якої, усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 07.09.2021р.

Ухвалою суду від 04.10.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/904/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11год. 30хв. 26.10.2021р.

22.10.2021р. на адресу суду через службу діловодства від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№05-22/8577/21) із запереченнями та зазначенням про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту прийняття відповідачем товару (дати поставки товару відповідно до умов п. 6.4 Договору) у дати, зазначені позивачем у позовній заяві, а саме, 17.02.2021р. згідно видаткової накладної №1 та 23.02.2021р. згідно видаткової накладної №2. Також відповідач вказує, що факт поставки позивачем і отримання відповідачем товару згідно Договору (18.02.2021р. та 01.03.2021р. відповідно) і порядку, з урахуванням умов п. 6.4 Договору, підтверджується видатковими накладними №№1, 2 та прибутковими ордерами №18/10 та №24/10 до цих видаткових накладних відповідно, засвідчені в установленому порядку копії яких долучено до відзиву і в яких зазначено відповідні дати отримання товару (підписання кожної видаткової накладної 18.02.2021р. та 01.03.2021р. відповідно) вантажоотримувачем. Звертає увагу суду на те, що відповідно до умов п. 5.1 Договору, передбачений 30-ти денний строк для оплати вартості товару розпочав свій перебіг починаючи з 02.03.2021р. (перший день перебігу строку для оплати вартості поставленого товару) і закінчився 31.03.2021р. (останній день строку для оплати вартості поставленого товару), а першим днем прострочення оплати товару є 01.04.2021р. Окремо наголошує, що відповідач не мав можливості у строк, визначений Договором, повністю здійснити оплату поставленого позивачем товару, у зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем відповідача, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулись в енергетичному ринку країни. Крім цього, у відзиві відповідач зазначає, що позивач неправильно здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних згідно Договору, в результаті чого необгрунтованою є сума заявлених інфляційних нарахувань. Просить суд, у разі ухвалення рішення про повне або часткове задоволення позовних у даній справі, відстрочити виконання рішення на 3 місяці з моменту набрання рішенням законної сили. До відзиву додано докази в підтвердження викладених обставин та заперечень, а також докази надсилання відзиву на адресу позивача.

26.10.2021р. в підготовчому засіданні постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про оголошення перерви на 11:30год. 04.11.2021р. Представник позивача був присутній (в режимі відеоконференції), відповідач повідомлений ухвалою суду від 27.10.2021р.

02.11.2021р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№05-22/8851/21), в якій додатково обгрунтовує позовні вимоги. У відповіді представник позивача зазначає, що доводи відповідача про те, що товар вартістю 856927грн. 50коп. був отриманий 18.02.2021р., а не 17.02.2021р. і товар вартістю 319040грн. 70коп. був отриманий 01.03.2021р., а не 23.02.2021р. є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Зауважує, що відповідно до п. 6.4 Договору, датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної. Звертає увагу суду на те, що позивачем виконано обов`язок зі складання та реєстрації податкових накладних, підтвердженням чого є податкова накладна №375 від 17.02.2021р. та №445 від 23.02.2021р., які складені відповідно до ст. 187 Податкового кодексу України, а саме, у дати відвантаження товару за Договором. Наголошує, що відповідач підтвердив наявність у нього заборгованості з оплати за поставлений товар згідно Договору у сумі 1175968грн. 20коп. актом звірки №40 взаємних розрахунків за період з 23.12.2020р. по 20.07.2021р., який є двостороннім та підписаний представниками обох сторін. Щодо нарахування позивачем інфляційних нарахувань та 3% річних, представник позивача зазначає, що вони нараховані відповідно до п. 2 ст. 625ЦК України. До відповіді додано докази її надсилання на адресу відповідача.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Кочергіної В.О. у період з 04.11.2021р. по 08.11.2021р. (включно), підготовче засідання у справі №924/904/21, призначене на 04.11.2021р. не відбулось.

Ухвалою суду від 11.11.2021р. підготовче засідання у справі призначено на 11:30год. 22.11.2021р.

Ухвалою суду від 22.11.2021р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00год. 02.12.2021р.

Представник позивача в судовому засіданні 22.11.2021р. (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, а також заперечила щодо відстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Представник відповідача в судове засідання 22.11.2021р. не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідно до абз. 5 ч. 37 вказаного Положення, особам, які не мають зареєстрованих Електронних кабінетів, документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Ухвалу суду від 22.11.2021р. надіслано відповідачу 22.11.2021р. об 17:25год. на зазначену відповідачем у відзиві на позов електронну пошту, а саме , про що свідчить письмове підтвердження, яке знаходиться в матеріалах справи.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.

23.12.2020р. між Державним підприємством "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька Атомна Електрична Станція") (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (Постачальник) було укладено Договір поставки №17123/53-124-01-20-13091.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 1.4 Договору, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити шафи металеві (Товар). Найменування товару, кількість, ціна та код Товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною Договору.

Предмет поставки по даному Договору є Товар: код 44210000-5 згідно ДК 021:2015 Конструкції та їх частини.

Місцем виконання даного Договору є місто Нетішин Хмельницької області.

Згідно з п.2.1 Договору, якість та комплектність Товару повинні відповідати технічним характеристикам вказаним в Техспецифікації (Додаток №2) до Договору, технічній документації, умовам Договору та підтверджуватися інструкцією по експлуатації, яка передається Постачальником для Покупця разом із Товаром.

Відповідно до п. 3.1 Договору, строк поставки Товару становить 30 календарних днів з дати підписання сторонами Договору.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору, Загальна вартість Товару по Договору становить 979973грн. 50коп., крім того ПДВ 20%. Всього 1175968грн. 20коп.

Ціна за одиницю Товару, кількість та загальна вартість Товару по Договору визначається Специфікацією №1 до Договору.

До ціни Товару включена вартість маркування, упакування, тари, доставки.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.4 Договору встановлено, що оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати поставки Товару на склад Вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого Товару вимогам Договору щодо кількості та якості.

Постачальник, що є платником ПДВ, зобов`язаний надавати Покупцю електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому законодавством порядку в електронній формі у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця.

Відповідно до п.п. 6.2, 6.3, 6.4 Договору, перехід права власності на Товар за Договором відбувається в момент поставки Товару на склад Вантажоотримувача за умови відповідності поставленого Товару вимогам Договору.

З Товаром Постачальник надає Покупцю видаткову накладну (в 3-х примірниках).

Датою поставки Товару вважається дата підписання Вантажоотримувачем видаткової накладної.

Згідно з п.п. 11.1, 11.3 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом" за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору.

Договір підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Матеріали справи не містять документів в підтвердження розірвання або визнання недійсним даного Договору.

У Специфікації №1 (Додаток №1 до Договору від 23.12.2020р.) визначено найменування продукції, код УКТ ЗЕД, одиницю виміру, кількість, суму з ПДВ 1175968грн. 20коп.

Також наявна Технічна Специфікація (Додаток №2 до Договору від 23.12.2020р.).

Специфікації підписані представниками та скріплені відтисками печаток сторін.

Листом за вих.№6 від 21.01.2021р. позивач повідомив відповідача про затримку поставки товару у передбачені Договором строки, через епідеміологічну ситуацію в країні. У листі, позивач гарантував поставку товару у строк до 08.02.2021р.

Листом вих. №18 від 04.02.2021р. позивач повідомив відповідача про продовження вимушеної затримки поставки товару у передбачені Договором строки, через епідеміологічну ситуацію в країні. У листі, позивач гарантував поставку товару у строк до 26.02.2021р.

На підтвердження факту поставки відповідачу товарів позивачем подано копії видаткових накладних, а саме: №66675 від 17.02.2021р. на суму 856927грн. 50коп. та №66807 від 23.02.2021р. на суму 319040грн. 70коп. Загалом позивачем поставлено відповідачу товар на суму 1175968грн. 20коп. Копії накладних містять підписи зав. складу Мельничук про отримання товару та відтиски печатки відповідача - склад №10. Накладні не містять будь яких позначень щодо іншої дати отримання товару, ніж та, якою датована видаткова накладна.

Також, позивачем до матеріалів справи додано належним чином завірені копії податкових накладних №375 від 17.02.2021р. та №445 від 23.02.2021р., зареєстрованих в ЄРПН у встановленому законодавством порядку.

Відповідачем до матеріалів справи додано належним чином завірені копії видаткових накладних №66675 від 17.02.2021р. на суму 856927грн. 50коп. та №66807 від 23.02.2021р. на суму 319040грн. 70коп., прибуткових ордерів №18/10 від 19.02.2021р. до видаткової накладної №66675 від 17.02.2021р., а також №24/10 від 01.03.2021р. до видаткової накладної №66807 від 23.02.2021р.

Подані відповідачем копії видаткових накладних не містять відтиску печатки відповідача, однак містять підписи завскладу з датами, а саме на видатковій накладній №66675 від 17.02.2021р. дата 18.02.2021р., на видатковій накладні №66807 від 23.02.2021р. - дата 01.03.2021р.

Доказів оплати отриманого товару матеріали справи не містять.

20.04.2021р. та 26.05.2021р. (за вих.№164) позивачем надіслано на адресу відповідача дві письмових претензії з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар у сумі 1175968грн. 20коп. Надсилання листів підтверджується копіями поштових накладних, які знаходяться в матеріалах справи.

Адресовані відповідачу претензії залишені останнім без задоволення та належного реагування.

Матеріали справи містять також акт звірки №40 взаємних розрахунків за період з 23.12.2020р. по 20.07.2021р., в якому сторонами погоджено заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 1175968грн. 20коп. Акт підписаний представниками сторін та скріплений відтиском печаток сторін.

Оскільки відповідач в добровільному порядку та у встановлені Договором терміни не здійснив оплату заборгованості, позивач пред`явив позов про примусове стягнення 1175968грн. 20коп. боргу.

Також позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, заявлено до стягнення з відповідача 27227грн. 56коп. інфляційних втрат, нарахованих за період з квітня по липень 2021р. включно та 15694грн. 07коп. 3% річних, нарахованих за період з 20.03.2021р. по 30.08.2021р. на суму 856927,50грн., нарахованих за період з 26.03.2021р. по 30.08.2021р. на суму 319040,70грн.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані сторонами докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином, згідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 23.12.2020р. Державним підприємством "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька Атомна Електрична Станція") (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (Постачальник) було укладено Договір поставки №17123/53-124-01-20-13091, відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити шафи металеві (Товар). Найменування товару, кількість, ціна та код Товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною Договору.

Частинами 1, 2, 6 статті 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

На виконання умов Договору, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1175968грн. 20коп., а саме згідно видаткової накладної №66675 від 17.02.2021р. на суму 856927грн. 50коп. та видаткової накладної №66807 від 23.02.2021р. на суму 319040грн. 70коп., який представник відповідача отримав, що засвідчив своїм підписом та відтиском печатки відповідача на накладних.

Твердження відповідача про те, що згідно спірних видаткових накладних ним отримано товар 18.02.2021р. та 01.03.2021р., судом оцінюються критично та не приймаються до уваги, оскільки подані відповідачем копії накладних не містять відтиску печатки відповідача, а проставлені на них примітки з іншими датами не спростовують дати поставки, які відображені у примірниках накладних поданих позивачем, які містять підписи відповідальної особи відповідача та відтиск печатки відповідача.

При цьому подані відповідачем прибуткові касові ордери є внутрішніми документами обліку товарно-матеріальних цінностей і відображення інших дат у вказаних ордерах, може свідчити про неналежність ведення бухгалтерського обліку на підприємстві відповідача, однак не спростовувати факту поставки товару у дати, визначені у накладних, які містять підписи уповноваженої особи та відбитки печатки відповідача.

Крім цього, здійснення господарської операції підтверджується наданими позивачем податковими накладними №375 від 17.02.2021р. та №445 від 23.02.2021р., складеними та зареєстрованими позивачем в ЄРПН у встановленому законодавством порядку відповідно до п. 5.2 Договору.

Будь яких доказів отримання відповідачем товару в інші дати, останнім не подано.

Умовами пунктів 5.1, 5.4 Договору встановлено, що оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати поставки Товару на склад Вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого Товару вимогам Договору щодо кількості та якості.

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця.

Відповідач своїх договірних зобов`язань щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар у визначений договором строк не виконав.

Доказів в підтвердження оплати заборгованості в розмірі 1175968грн. 20коп. учасниками судового розгляду не подано.

З приводу доводів відповідача щодо скрутного фінансового становища підприємства відповідача та наявність простроченої дебіторської заборгованості для оплати поставленого позивачем товару за Договором поставки від 23.12.2020р. на суму 1175968грн. 20коп., суд зауважує, що скрутне фінансове становище та відсутність коштів в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання господарських зобов`язань, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання. Скрутне фінансове становище чи відсутність будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 27227грн. 56коп. інфляційних втрат та 15694грн. 07коп. 3% річних судом враховується таке.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті отриманого товару, а саме на суму 856927грн. 50коп. з 20.03.2021р., на суму 319040грн. 70коп. з 26.03.2021р.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1 Договору поставки від 23.12.2020р. сторони погодили, що оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати поставки Товару на склад Вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого Товару вимогам Договору щодо кількості та якості.

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Провівши перерахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи заявлений позивачем період нарахування, суд вважає його правомірним та арифметично вірним з огляду на що позовні вимоги в цих сумах підлягають задоволенню.

Під час проведеного перерахунку інфляційних втрат судом враховано положення п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", яким роз`яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Щодо заперечення відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму заборгованості з урахуванням податку на додану вартість суд зазначає наступне.

В силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627 629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ. При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та 3 % річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості отриманого товару на суму 1175968грн. 20коп. і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Вказаний розмір грошового зобов`язання перед позивачем відповідачем не заперечується, тому доводи відповідача щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість, з врахуванням ПДВ, є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з простроченої суми боргу.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

(Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені обгрунтовано, підтверджені належними доказами, тому підлягають задоволенню у повному об`ємі.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у даній справі на три місяці, викладеного у відзиві на позов, судом враховується наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13 грудня 2012 року в справі № 18-рп/2012, від 25 квітня 2012 року в справі № 11-рп/2012 та від 30 червня 2009 року в справі № 16-рп/2009.

За частинами 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень статті 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

У своїй заяві в обґрунтування вимог про відстрочку виконання рішення підприємство, зокрема, посилалося на свій скрутний фінансовий стан, а також наявність простроченої дебіторської заборгованості для виконання судового рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем будь-яких доказів, в підтвердження викладених обставин до суду не подано.

Суд наголошує, що тяжке фінансове становище, наявність простроченої дебіторської заборгованості не є тими виключними обставинами в розумінні статті 331 ГПК України, які давали б можливість для відстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача утворився, зокрема, внаслідок і його власної господарської діяльності.

Таким чином, наведені відповідачем обставини не засвідчують неможливості або ускладнення виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.12.2021р. у справі № 924/904/21, і обставини лише вказують на те, що примусове виконання даного судового рішення може негативно вплинути на фінансове становище відповідача.

Суд зауважує, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд зобов`язаний враховувати інтереси не лише боржника, а й стягувача.

Зважаючи на те, що стягувач також є суб`єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність, відтак, затримка виконання вищенаведеного судового рішення може негативно вплинути на фінансовий стан позивача, який і так очікує виконання грошових зобов`язань за Договором.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи баланс інтересів стягувача та боржника, а також беручи до уваги те, що підприємство не довело належними та допустимими доказами наявності правових підстав, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання прийнятого у даній справі судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.12.2021р. у справі №924/904/21.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 20, 24, 73, 74, 75, 123, 129, 221, 232, 237, 238, 240, 241, 327, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відокремленого підрозділу "Хмельницька Атомна Електрична Станція" Державного підприємства "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (м. Харків, вул. Двадцять третього серпня, буд. 31-Б, код ЄДРПОУ 32338грн. 20коп. (один мільйон сто сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 20 копійок) основного боргу, 27227грн. 56коп. (двадцять сім тисяч двісті двадцять сім гривень 56 копійок) інфляційних втрат, 15694грн. 07коп. (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні 07 копійок) 3% річних, 18283грн. 35коп. (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят три гривні 35 копійок) витрат на правничу допомогу.

Видати наказ.

У задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі №924/904/21 на три місяці відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2021р.

Суддя В.О. Кочергіна

Виготовлено 4 примірники:

1 - до справи (в папер. екз.),

2 - позивачу ТОВ "ІP COM", м. Харків ( в електр.)

3 - адвокату Дудій А.І.( ІНФОРМАЦІЯ_1 в електр.)

4-відповідачу ДП "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" ( в електр.).