УХВАЛА

07 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 920/1060/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Лисенка В.О.,

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" - Янович-Бунь І.Б.,

розглянув матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія)

на рішення господарського суду Сумської області від 14.01.2021 (суддя Жерьобкіна Є.А.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 (головуючий суддя - Тищенко О.В., судді Дикунська О.В. і Тарасенко К.В.)

та матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (далі - Товариство)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 (головуючий суддя - Тищенко О.В., судді Дикунська О.В. і Тарасенко К.В.)

зі справи № 920/1060/19

за позовом Компанії

до Товариства

про стягнення 9 623 093,01 грн.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано про стягнення заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), у розмірі 9 623 093,01 грн., з яких: 4 933 135,39 грн. пені, 1 044 346,74 грн. - 3% річних, 3 645 610,88 грн. «інфляційних втрат».

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 12.09.2016 №5053/1617-ТЕ-29 (далі - Договір) щодо своєчасної оплати переданого газу.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням господарського суду Сумської області від 14.01.2021: позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Компанії 813 940,92 грн. пені, 304 824,20 грн. - 3% річних, 1 003 871,45 грн. «інфляційних втрат», 44 048,66 грн. витрат зі сплати судового збору; у задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

4. Рішення місцевого господарського суду мотивовано таким:

- відповідачем неналежно виконані зобов`язання за Договором в частині своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ. Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, суд визнав правомірними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 627 881, 84 грн. пені, 304 824, 20 грн. - 3 % річних, 1 003 871, 45 грн. «інфляційних втрат»;

- відмовляючи у стягненні з відповідача 3 305 253, 55 грн. пені, 739 522, 54 грн. - 3 % річних та 2 641 739, 43 грн. «інфляційних витрат», місцевий господарський суд виходив з неправомірності проведення їх нарахування на суму коштів, що були сплачені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок № 256);

- водночас, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що: газ, який проданий за Договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг станом на 28.02.2018; позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору; стягнення на користь позивача суми 3% річних та «інфляційних втрат» у певній мірі компенсують знецінення несплачених своєчасно відповідачем коштів, - місцевий господарський суд визнав за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50 % до 813 940, 92 грн. на підставі положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021: апеляційну скаргу Компанії задоволено частково; скасовано рішення місцевого господарського суду в частині зменшення пені до 813 940,92 грн.; прийнято в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Товариства на користь Компанії пеню у розмірі 1 627 881, 84 грн.; в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін; здійснено розподіл судових витрат.

5. Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування підстав зменшення пені не є достатніми підставами для застосування частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частини першої статті 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, оскільки неотримання відповідачем прибутку від здійснення своєї діяльності та відсутність у позивача збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання жодним чином не звільняють відповідача від виконання своїх зобов`язань за Договором, тому рішення місцевого господарського суду в частині зменшення пені ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги Компанії

6. У касаційній скарзі до Верховного Суду Компанія просить: скасувати рішення господарського суду Сумської області від 14.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3 305 255,55 грн., 3% річних у розмірі 739 522,54 грн. та "інфляційних втрат" у розмірі 2 641 739,43 грн.; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині; судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги покласти на відповідача.

7. Згідно з доводами касаційної скарги:

- висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність стягнення пені, 3% річних та «інфляційних витрат», нарахованих на суми коштів, перерахованих відповідно до Порядку № 256, є такими, що не відповідають нормам законодавства України та висновкам Верховного Суду;

- висновки суду апеляційної інстанції не відповідають правозастосовчій практиці Верховного Суду в подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №910/3657/18, від 22.11.2019 у справі №916/2286/18, від 28.11.2019 у справі №925/74/19, від 28.10.2020 у справі №925/1235/19 щодо застосування Порядку № 256.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги Товариства

8. Товариство також звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у частині щодо часткового задоволення апеляційної скарги Компанії та зміни рішення господарського суду Сумської області від 14.01.2021 у справі №920/1060/19 у частині стягнення суми пені; рішення господарського суду Сумської області від 14.01.2021 у справі №920/1060/19 залишити в силі; судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги покласти на позивача.

9. Згідно з доводами касаційної скарги:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, відкидаючи підстави та встановлені судом першої інстанції обставини справи щодо зменшення пені на 50%, не врахував висновки про застосування пункту 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №917/343/18, від 05.03.2020 у справі №902/484/19, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 03.07.2019 у справі №914/1517/18, від 29.04.2020 у справі №910/1193/19, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19;

- судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а саме статті 74, 75, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Отже, справу розглянуто без всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів;

- суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваного судового рішення не дослідив доказ - ухвалу Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №920/562/19, в якій брали участь ті самі сторони, що призвело до порушення судом норм процесуального права.

Інші доводи учасників справи

10. Товариство у відзиві на касаційну скаргу Компанії заперечує проти доводів, викладених у ній, вважає їх такими, що суперечать сталій судовій практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах, просить Суд у разі незакриття касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії залишити оскаржувані рішення та постанову в оскаржуваній позивачем частині без змін як законні та обґрунтовані, а касаційну скаргу Компанії - без задоволення.

11. У письмових поясненнях Товариство наводить аргументи, подібні до аргументів, наведених ним у касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу Компанії, зазначає, що місцевий господарський суд належним чином встановив всі обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, та їм надано належну правову оцінку, і просить: залишити рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній Компанією частині без змін, а касаційну скаргу Компанії без задоволення; судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покласти на Компанію.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Відповідно до умов укладеного сторонами Договору з протоколом узгодження розбіжностей від 12.09.2016:

- позивач зобов`язується передати у власність відповідача у 2016-2017 роках природний газ, а останній, в свою чергу, оплатити природний газ на умовах передбачених договором (пункт 1.1);

- газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2);

- сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (пункт 6.1 Договору, у редакції протоколу узгодження розбіжностей);

- у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 № 20 (пункт 8.2, у редакції протоколу узгодження розбіжностей);

- сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

13. Згідно з додатковою угодою № 4 від 31.03.2017 до договору в пункті 8.2. Договору слова « 21% річних» замінено на « 16,4 % річних». Додаткова угода діє з 01.04.2017.

14. Згідно з поданим розрахунком за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 4 933 135,39 грн. відповідно до пункту 8.2 Договору, виходячи з суми заборгованості помісячно за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат. За прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачеві нараховані 3 % річних у загальній сумі 1 044 346,74 грн., виходячи з суми заборгованості помісячно за період з лютого 2017 року по вересень 2017 року, з урахуванням строків розрахунків визначених Договором та здійснених відповідачем оплат, а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3645 610, 88 грн. за несвоєчасну оплату природного газу поставленого у лютому-вересні 2017 року.

15. Приймаючи рішення у цій справі, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- відповідачем неналежно виконані зобов`язання за Договором у частині своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ;

- перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, суд визнав правомірними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 627 881, 84 грн. пені, 304 824, 20 грн. - 3 % річних, 1 003 871, 45 грн. «інфляційних втрат»;

- відмовляючи у стягненні з відповідача 3 305 253, 55 грн. пені, 739 522, 54 грн. - 3 % річних та 2 641 739, 43 грн. «інфляційних витрат», місцевий господарський суд виходив з неправомірності проведення їх нарахування на суму коштів, що були сплачені відповідно до Порядку;

- оцінивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що: газ, який проданий за Договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг станом на 28.02.2018; позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору; згідно зі звітом Товарисва про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік відповідач не отримав прибутку від здійснення своєї діяльності, а лише мав збитки у розмірі 57 528 тис. грн., що підтверджується звітом про фінансові результати за перше півріччя 2020 року; стягнення на користь позивача суми 3% річних та «інфляційних втрат», у певній мірі компенсують знецінення несплачених своєчасно відповідачем коштів, - місцевий господарський суд визнав за можливе зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 % до 813 940, 92 грн. на підставі положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України.

16. Натомість, не погоджуючись з висновком місцевого господарського суду про зменшення розміру пені, що нарахована позивачем до стягнення з відповідача, апеляційний господарський суд вказав:

- дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування підстав зменшення пені не є достатніми підставами для застосування частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частини першої статті 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, оскільки неотримання відповідачем прибутку від здійснення своєї діяльності та відсутність у позивача збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання жодним чином не звільняють відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором;

- боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов зобов`язань за будь-яких обставин, а виконання умов договору не ставиться у залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб або відсутності у боржника прибутку або коштів на рахунках, а також від рішень виконавчих органів місцевого самоврядування;

- обґрунтованими є посилання Компанії на те, що несвоєчасність оплати його контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з доставки газу для інших споживачів природного газу;

- питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії;

- право на зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 Господарського кодексу України обставини того, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.60.2020 у справі №916/187/17;

- враховуючи зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про безпідставне застосування судом першої інстанції положень частини першої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України в частині задоволення клопотання відповідача про зменшення суми пені на 50%, а тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%, є помилковими, такими, що зроблені без достатніх підстав та без врахування інтересів позивача.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

17. Частина перша статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів":

- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

18. ГПК України:

частина четверта статті 236:

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

частина друга статті 287:

- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу;

частина третя статті 310:

- підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів;

пункти 4 і 5 частини першої статті 296:

- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку); після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №3007/11(абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий).

Крім того, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі.

20. Звертаючись з касаційною скаргою та обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень зі справи, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Компанія посилалась на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №910/3657/18, від 22.11.2019 у справі №916/2286/18, від 28.11.2019 у справі №925/74/19, від 28.10.2020 у справі №925/1235/19 щодо застосування Порядку № 256.

21. За результатами розгляду матеріалів названої касаційної скарги Компанії встановлено таке.

21.1. Відсутні підстави вважати, що висновки апеляційного господарського суду в цій справі зроблені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №910/3657/18, від 22.11.2019 у справі №916/2286/18, від 28.11.2019 у справі №925/74/19, від 28.10.2020 у справі №925/1235/19, оскільки у даній справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку.

Крім того, у справах № 910/3657/18, № 916/2286/18, № 925/74/19 рішення попередніх судових інстанцій були скасовані Верховним Судом повністю або частково з передачею справ на новий розгляд до суду першої інстанції, що у наведеному випадку не означає остаточного вирішення відповідних справ, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у таких справах, адже за результатами такого розгляду мають бути встановлені обставини та досліджені докази, які не були, відповідно, встановлені та досліджені під час попереднього судового розгляду, що вплине і на правові висновки судів у таких справах.

21.2. Водночас Верховний Суд зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається Верховним Судом, щодо застосування до спірних правовідносин Порядку № 256 відповідає висновкам, викладеним, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 917/536/19.

22. Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, Товариство посилалося на те, що:

- суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №917/343/18, від 05.03.2020 у справі №902/484/19, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 03.07.2019 у справі №914/1517/18, від 29.04.2020 у справі №910/1193/19, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19 щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України;

- судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а саме статті 74, 75, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Отже справу розглянуто без всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів;

- суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення не дослідив доказ - ухвалу Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №920/562/19, в якій брали участь ті самі сторони, що призвело до порушення судом норм процесуального права.

23. За результатами розгляду матеріалів названої касаційної скарги Компанії встановлено таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення суми пені є правом суду, яке він може реалізувати у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.

23.1. Відсутні підстави вважати, що висновки апеляційного господарського суду в цій справі зроблені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №917/343/18, від 05.03.2020 у справі №902/484/19, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 03.07.2019 у справі №914/1517/18, від 29.04.2020 у справі №910/1193/19, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, оскільки правові висновки у зазначених справах не доводять неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчить лише про наявність у цих справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення. Тобто у кожній із зазначених справ суди оцінювали та досліджували різні докази, які сторони подавали в обґрунтування заяв про зменшення розміру штрафних санкцій, з посиланням на положення статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, та на підставі встановлених судами обставин суди приймали відповідні судові рішення, що, у свою чергу, унеможливлює висновок про подібність правовідносин у наведених справах.

23.2. Під час розгляду даної справи відсутні підстави для скасування та передачі справи на новий розгляд, передбачені пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки умовою для застосування пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Проте у цій справі № 920/1060/19 заявлені Товариством підстави для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшли підтвердження.

23.3. Посилання Товариства на те, що суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваного судового рішення залишив поза увагою ухвалу Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №920/562/19, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ухвала Верховного Суду про закриття касаційного провадження не є тим судовим рішенням яке містить висновки щодо правильного застосування норм права та яке має враховуватися судами при винесенні судових рішень відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України.

24. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п.24, Series A № 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява № 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

25. За наведених обставин згідно зі статтею 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційними скаргами Компанії та Товариства на рішення господарського суду Сумської області від 14.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 зі справи № 920/1060/19.

26. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення господарського суду Сумської області від 14.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 зі справи № 920/1060/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов