ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.12.2021 Справа № 914/2153/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

заяви Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», місто Львів

про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021

у справі № 914/2153/20

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місто Київ

до відповідача Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», місто Львів

про стягнення 10 333 975,51 грн.

За участю представників:

від заявника (боржника/відповідача): не з`явився;

від стягувача (позивача): Конопліцький І.В. - представник (довіреність №14-190 від 26.10.2020).

ВСТАНОВИВ

28.05.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (вх.№2252/21) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2153/20 на вісім календарних місяців в термін до 15.02.2022 рівними платежами по 887 341,97 грн.

Ухвалою від 31.05.2021 суд постановив відкласти розгляд питання про прийняття до розгляду заяви Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2153/20 до повернення матеріалів справи на адресу Господарського суду Львівської області.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 частково задоволено апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» за №10/299 від 16.03.2021 року (вх.№01-05/1056/21 від 25.03.2021 року). Рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 скасовано в частині стягнення з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 6 470 479,56 грн пені. В цій частині прийнято нове рішення, яким вирішено стягнути з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3 235 239,78 грн пені. Вказаною постановою залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 в частині стягнення з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 454 621,51 грн 3% річних, 2 408 874,44 грн інфляційних нарахувань та 155 009,63 грн судового збору.

У зв`язку із закінченням апеляційного провадження Західний апеляційний господарський суд супровідним листом від 17.06.2021 вих.№09-01/1261/21 повернув матеріали справи №914/2153/20 до Господарського суду Львівської області для видачі наказу.

Ухвалою від 22.06.2021 суд постановив прийняти заяву Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021; заяву призначити до розгляду в судовому засіданні на 07.07.2021.

Проте, згідно супровідного листа від 17.06.2021 вих.№09-01/1261/21, Західний апеляційний господарський суд, у зв`язку із надходженням касаційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» за №39/5-4175-21 від 08.06.2021 року, просив після видачі наказу надіслати на адресу Західного апеляційного господарського суду матеріали справи №914/2153/20, для подальшого перенаправлення на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 29.06.2021 суд зупинив провадження у справі, матеріали справи №914/2153/20 надіслав до Західного апеляційного господарського суду, постановив заяву (вх.№2242/21 від 28.05.2021) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2153/20 розглянути після повернення матеріалів справи на адресу Господарського суду Львівської області.

09.11.2021 до Господарського суду Львівської області повернулись матеріали справи №914/2153/20 із Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду.

Ухвалою від 11.11.2021 суд постановив поновити провадження у справі та призначити заяву Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 до розгляду в судовому засіданні на 24.11.2021 року о 12:30 год.

Представник стягувача (позивача) в судовому засіданні 24.11.2021 усно заявив клопотання про відкладення розгляду заяви, у зв`язку з неотриманням заяви про розстрочення рішення та необхідністю подати свої заперечення проти розстрочення.

Протокольною ухвалою від 24.11.2021 суд відклав судове засідання для розгляду заяви на 06.12.2021 на 12:00 год., відсутньому в судовому засіданні представнику заявника (боржника/відповідача), суд в порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України, надіслав ухвалу-повідомлення. Участь представника заявника (боржника/відповідача) в судове засідання 06.12.2021 не визнавалась судом обов`язковою.

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» (заявник) явку уповноваженого представника в судове засідання 06.12.2021 не забезпечив, проте, 07.07.2021 на електронну адресу суду від представника заявника надійшла заява (вх.№15814/21), в якій просить суд розглянути заяву без участі представника ЛКП «Залізничнетеплоенерго».

Заява обґрунтована тим, що тарифи на послуги з теплопостачання безпосередньо залежать від цін на паливно-енергетичні ресурси, зокрема природний газ. В умовах запровадження ринку природного газу вартість цього ресурсу для підприємств ТКЕ змінюється щомісяця відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 р. №867. В той же час тарифи на теплову енергії, у складі яких розраховується вартість природного газу, затверджуються регулятором - Національною комісією з ринку регулювання комунальних послуг.

Станом на момент подання заяви ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до кінцевих споживачів теплової енергії застосовує тариф на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що був затверджений до 01.05.2019 р., тобто до моменту введення в дію нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а нові тарифи згідно цього закону з урахуванням нових цін на природний газ та формули, згідно яких здійснюється їх постійне корелювання для підприємств ТКЕ не затверджені у зв`язку із недоліками законодавчого регулювання правовідносин та неможливістю їх застосування до кінцевих споживачів. Діючі тарифи ЛКП «Залізничнетеплоенерго», в складі яких розрахована вартість природного газу та послуг з їх розподілу, не покривають вартості природного газу та послуг розподілу та постійно збільшують кредиторську заборгованість і збитки підприємства.

Також, у заяві представник ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зазначає, що станом на день подання цієї заяви, підприємства ТКЕ зобов`язані застосовувати до кінцевих споживачів діючі тарифи з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» - відтермінування затвердження типових угод про надання послуг з теплопостачання та їх укладення, заборона нарахування кінцевим споживачам 3% річних, інфляційних втрат, неустойки на період дії карантину тощо.

Постійне коливання, в тому числі і зростання вартості природного газу та послуг з розподілу природного газу, при незмінності тарифів на теплопостачання унеможливлює вчасний і повний розрахунок за спожитий природний газ.

Для підтвердження розміру різниці до матеріалів справи додано довідку щодо фактичних цін на газ, його транспортування і розподіл та цін на вказані енергоносії, які враховані на діючі тарифи з постачання теплової енергії. Вказані в ній тарифи затверджені регулятором та є офіційно опублікованими.

Ціна на газ для підприємства в січні 2021 становить 7 455,61 грн без ПДВ та 1 680,00 грн за тисячу кубічних метрів, в той же час у діючому тарифі на послуги підприємства у січні 2021 вартість газу встановлена на рівні 5 499,53 грн, тобто на 1 956,08 грн менше, а вартість послуг з розподілу газу в тарифі підприємства становить 990,00 грн без ПДВ, тобто на 690,00 грн менше.

Прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1082 від 24.12.2019 «Деякі питання нарахування плати за теплову енергію та послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для споживачів у зв`язку із зміною ціни природного газу» зумовило перерахування підприємством вартості реалізованої теплової енергії споживачам за опалювальний сезон 2020/2021 на загальну суму в розмірі 68 368,355 тисяч грн в бік зменшення, що також негативно впливає на стан розрахунків та можливість добровільного виконання рішення суду. У складі зазначеної суми підприємство не може розрахуватися з позивачем за поставлений газ на суму в розмірі 48 711,3 тисяч грн, а з оператором газорозподільної мережі на суму 5 994,9 тисяч грн.

Собівартість виробленої і реалізованої продукції у 2020 становила 372,471 млн. грн, а чистий дохід склав 378,248 млн. грн, тобто прибуток підприємства від основної діяльності становив 5,777 млн. грн, а сукупний дохід склав 6,864 млн. грн.

Добровільне і негайне виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2153/20 є неможливим з незалежних від підприємства причин та рівня здійснення господарської діяльності. Станом на день подання цієї заяви, як стверджує заявник, сумарні вимоги НАК «Нафтогаз України» та оператора газорозподільної мережі по стягненню штрафних санкцій у справах №914/893/20, 914/2153/20, 914/2144/20, 914/1000/20, 914/216/21, 914/1261/20 становлять 16,5 млн. грн. Примусове виконання рішення суду ускладнить розрахунки підприємства з контрагентами та виплату заробітної плати працівникам, сплату податків та зборів, що спричинить додаткові штрафні санкції з боку держави.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2153/20 на вісім календарних місяців в термін до 15.02.2022 рівними платежами по 887 341,97 грн.

Представник Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (стягувач/позивач) в судове засідання 06.12.2021 з`явився, усно заперечив проти розстрочення виконання рішення суду в даній справі, вважає, що заявником/відповідачем не подано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання ним рішення суду.

Також зазначив, що АТ «НАК «Нафтогаз України» не пред`являв накази Господарського суду Львівської області від 17.06.2021 у даній справі до виконання, у зв`язку з дією Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природнього газу».

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2153/20 позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено повністю та вирішено стягнути з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 6 470 479,56 грн пені, 1 454 621,51 грн 3% річних, 2 408 874,44 грн інфляційних нарахувань та 155 009,63 грн судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 частково задоволено апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» за №10/299 від 16.03.2021 року (вх.№01-05/1056/21 від 25.03.2021 року). Рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 скасовано в частині стягнення з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 6 470 479,56 грн пені. В цій частині прийнято нове рішення, яким вирішено стягнути з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3 235 239,78 грн пені. Вказаною постановою залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 в частині стягнення з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 454 621,51 грн 3% річних, 2 408 874,44 грн інфляційних нарахувань та 155 009,63 грн судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Львівської області 15.02.2021, та постанови Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021, Господарським судом Львівської області 17.06.2021 видано відповідні накази.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.10.2021 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 зі справи №914/2153/20 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Касаційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 зі справи №914/2153/20 з підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишено без задоволення. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 зі справи №914/2153/20 залишено без змін.

На підтвердження обставин для розстрочення виконання рішення суду ЛКП «Залізничнетеплоенерго» надало:

- довідку щодо фактичних цін на газ, його транспортування і розподіл та врахованих у тарифах, що діють;

- інформаційну довідку ЛКП «Залізничнетеплоенерго» щодо проведеного перерахунку плати згідно постанови Кабінету міністрів України від 24.12.2019 №1081;

- баланс (звіт про фінансовий стан на 31.12.2020);

- звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід за 2020 рік).

При прийнятті ухвали суд керується наступним.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічне положення міститься і в частині 1 статті 18 та часині 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до часин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

В рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. у справі №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013р. №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувана і боржника.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018р. у справі №917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 р., пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторив, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД», Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 р., зазначено, що неможливість для заявника отримати результат виконання рішення суду, винесеного на його або її користь, складає втручання у право на мирне володіння майном, яке викладено у першому параграфі ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. по справі «Войтенко проти України» (п.39) наголошено про те, що «ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява N 22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-V).

У п. 49 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» Європейський суд в черговий раз наголосив на тому, що втручання, яким можна вважати відстрочення виконання рішення суду має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Як передбачено частинами 3-5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналогічні положення містяться в статті 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права.

Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у рішенні від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України», межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслив, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Таким чином, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Оскільки Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм Господарського процесуального кодексу України.

Так, неможливість добровільного та негайного виконання рішення суду у справі №914/2153/20 відповідач обґрунтовує важким фінансовим становищем та особливістю ведення основної діяльності підприємством. Зокрема, відповідно до довідки щодо фактичних цін на газ, його транспортування і розподіл та врахованих у тарифах, що діють, вбачається різниця в ціні на газ для підприємств (7 455,61 грн в січні 2021 року та фактична ціна та 5 499,53 грн - по нових діючих тарифах) у бік зменшення між фактичною і діючою ціною.

Щодо наданих відповідачем балансу на 31.12.2020 року та звіту про фінансові результати за 2020 рік, суд звертає увагу, що такі документи не підтверджують актуальних даних щодо фінансового стану відповідача та не можуть підтверджувати важкий фінансовий стан підприємства на 2021 рік.

Надані відповідачем звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2020 рік і баланс на 31.12.2020 року підтверджують станом на 31.12.2020 року перевищення кредиторської заборгованості (153,799 млн. грн) підприємства перед дебіторською (100,738 млн. грн), а також підтверджують наявність збитків понад 50 млн. грн, що є більшим порівняно із попередній звітним періодом. Проте, такі фінансові показники не свідчать беззаперечно про ускладнення виконання рішення суду в даній справі.

Відповідач зазначав, що сумарні вимоги НАК «Нафтогаз України» та оператора газорозподільної мережі по стягненню штрафних санкцій у справах № 914/893/20, 914/2153/20, 914/2144/20, 914/1000/20, 914/216/21, 914/1261/20 становлять 16,5 млн. грн і примусове виконання рішення суду ускладнить розрахунки підприємства з контрагентами та виплату заробітної плати працівникам. Проте, відповідачем не подано виконавчих документів по таких рішеннях, як і самих рішень з доказами, що такі вступили в законну силу і підлягають примусовому виконанню.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Суд звертає увагу заявника на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто суб`єкт господарювання не має будь-яких привілеїв чи пільг в залежності від кількості працівників, наявності у нього заборгованості перед контрагентами чи в інших осіб перед ним тощо.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не встановлює будь-яких привілей підприємствам за фактом їх належності до видів та організаційно-правових форм в аспекті неналежного виконання господарських зобов`язань чи відтермінування виконання рішень судів, що набрали законної сили. Необхідність розстрочення рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються заявником.

Суд, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення суду не може не враховувати балансу інтересів сторін, які у даному випадку є не лише сторонами конкретного спору, а й учасниками одного і того ж енергетичного ринку та стратегічної сфери надання послуг. Суд враховує, що позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності, адже відповідно до Статуту предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ; постачання природною газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату. Метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.

У обох сторін специфіка господарювання пов`язана зі своєчасністю розрахунків за придбану/поставлену продукцію.

При цьому варто зазначити, що обставини існування карантинних заходів та пов`язаних з цим обмежень негативно вплинули та можуть впливати не тільки на економічне становище боржника, а й таким самим чином і на становище будь-яких інших суб`єктів господарювання.

Збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача, як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для розстрочення виконання судового рішення. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 27.06.2018 р. у справі №813/8842/13-а.

Між тим, наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання рішення у даній справі, а лише відображають його поточний стан, що також не є обставиною, з якою закон пов`язує необхідність розстрочення виконання судового рішення, тому збитковість діяльності підприємства, фінансова нестабільність, якими обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не можуть бути безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 (заява №59498/00), Справа «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У даному випадку відповідачем не доведено наявності виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення у даній справі. Дані про фінансовий стан підприємства за 2020 рік та невідповідність, на переконання відповідача, у тарифах на теплопостачання і природний газ не підтверджують переваги над специфікою діяльності обох учасників справи, тому, за досліджених обставин, розстрочення виконання рішення суду не забезпечить балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. З урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Слід зазначити, що представник стягувача/позивача в судовому засіданні повідомив суд про те, що АТ «НАК «Нафтогаз України» не пред`являв накази Господарського суду Львівської області від 17.06.2021 у даній справі до виконання і не пред`явить, при цьому покликався на Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природнього газу».

Так, 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», дія якого поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (стаття 2 зазначеного Закону).

Із прийняттям зазначеного Закону було внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, частину 1 статті 34 було доповнено пунктом 10, доповнено частиною 4 статті 34, крім того доповнено частиною 6 статті 35.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 24.05.2021 дату набрання рішенням суду законної сили) виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Так, Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-IX, спрямований на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру (стаття 2 Закону). Для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (частина 1 статті 3 Закону).

В свою чергу, слід зазначити, що частину першу статті 34 доповнено пунктом 10 згідно із Законом №1730-VIII від 03.11.2016, в редакції Закону №1639-IX від 14.07.2021, та визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі) включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Також частину першу статті 34 доповнено пунктами 15 та 16 згідно із Законом №1639-IX від 14.07.2021, згідно яких: якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (пункт 15); якщо рішенням, на підставі якого видано виконавчий документ, зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільних систем економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно» (пункт 16).

Також частину четверту статті 34 викладено в такій редакції: «Виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення з теплопостачальних та теплогенеруючих організацій заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), а також за послуги з транспортування і розподілу природного газу, теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення».

Оскільки боржник належними та допустимими доказами не довів наявності виняткових обставин, достатніх в сукупності для розстрочення виконання рішення суду у даній справі, підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до частини 7 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. У задоволенні заяви Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі №914/2153/20 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 13.12.2021

Суддя Сухович Ю.О.