ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021м. ДніпроСправа № 904/6940/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Свистун Г.Г.

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення 255 978,57 грн.

Представники:

від позивача: Вагнер Д.В; адвокат;

від відповідача: Рудницька Ю.О.; адвокат;

від відповідача: Астраханцева Л.Т. адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про стягнення 255 978,57 грн., з яких: 57 906,73 грн. основний борг, 22 642,22 грн. пеня, 34 519,09 грн. 3% річних, 140 910,53 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 від 28.09.2011 в частині оплати наданих послуг.

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у відповідача копію підписаного коригуючого акту від 30.11.2019 на суму 57 906,73 грн. за період березня 2019 року за договором №/П07 від 28.09.2011.

Ухвалою суду від 06.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

20.08.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач відкоригував обсяг наданих послуг з транспортування природного газу в березні 2019 року на суму 57 906,73 грн., що відображено в розрахунку основного боргу за договором. Крім того, до позовної заяви додано клопотання про витребування доказів, в якій позивач зазначає про відсутність акту за листопад 2019 року про коригування наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за березень 2019 року, позивач обґрунтовує наявність заборгованості за вказаний період не актом, а розрахунком суми основного боргу за січень 2018 - квітень 2019 року. АТ «Криворіжгаз» звертає увагу суду, що у відповідача відсутній коригуючий акт № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019. Коригуючий акт за березень 2019 суперечить вимогам чинного законодавства, складено та направлено з порушенням умов договору на транспортування, а отже не міг бути прийнятий АТ «Криворіжгаз», тому листом №50103.2-Сл-31963-1219 від 26.12.2019 на адресу позивача повернуто оригінали актів. Крім того, даний коригуючий акт не було прийнято відповідачем до бухгалтерського обліку. Саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості. В матеріалах справи акт приймання-передачі природного газу відсутній, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 57 906,73 грн.

20.08.2021 відповідач подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності.

20.08.2021 відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за участі сторін.

03.09.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив.

03.09.2021 позивач подав до суду заперечення щодо застосовування строків позовної давності.

22.09.2021 відповідач подав до суду письмові пояснення.

Суддя Мілєва І.В. перебувала на лікарняному у період з 15.09.2021 по 04.10.2021.

Ухвалою суду від 05.10.2021 перейдено від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/6940/21 за правилами загального позовного провадження. У задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про розгляд справи у спрощеному провадженні за участі сторін - відмовлено. Призначено підготовче засідання на 01.11.2021.

Ухвалою суду від 01.11.2021 відкладено підготовче засідання на 10.11.2021.

У підготовче засідання 10.11.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою від 10.11.2021 клопотання Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про витребування доказів задоволено; витребувано у Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (за наявності) копію підписаного коригуючого акту від 30.11.2019 на суму 57 906,73 грн. за період березня 2019 року за договором №/П07 від 28.09.2011; відкладено підготовче засідання на 22.11.2021.

22.11.2021 до підготовчого засідання з`явились представник позивача та представники відповідача.

Ухвалою суду від 22.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 13.12.2021.

У судове засідання 13.12.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2011 між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтоuаз України» (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укртрансгаз") (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством «Криворіжгаз» (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз") (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 (далі - договір).

Газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору (п. 1.1. договору).

Послуги з транспортування газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральним трубопроводами (далі акти наданих послуг) (п. 3.1. договору).

Газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітнім, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітній місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (п. 3.2 договору).

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства (п. 3.3. договору).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4. договору).

Розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов`язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації (п. 5.1. договору).

Тарифи, визначені в пункті 5.1 договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору (п. 5.2. договору).

Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 9:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість (п. 5.3. договору).

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п. 5.4. договору).

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих, послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5. договору).

Газотранспортне підприємство зобов`язане:

Виконувати умови договору (п. 6.1.1. договору).

Забезпечити транспортування газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором (п. 6.1.2. договору).

Складати і підписувати з представниками замовника акти наданих послуг (п. 6.1.4. договору).

Газотранспортне підприємство має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги (п. 6.2.1. договору).

Замовник зобов`язується:

Виконувати умови договору (п. 6.3.1. договору).

Своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору (п.6.3.2 договору).

Оформити надані послуги з транспортування газу актами наданих послуг (п. 6.3.3. договору).

Підписувати з представниками газотранспортного підприємства акти наданих послуг (п. 6.3.6. договору).

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3. договору).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.1. договору).

Усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін (п. 11.2. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору у 2018 та 2019 роках надав відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 15 341 090,26 грн., на підтвердження чого надав акти наданих послуг:

- № 01-18-/П07 від 31.01.2018 про надання послуг у січні 2018 року в обсязі 2 719,733 тис.куб.м. на загальну суму 1 425 901,62 грн. з ПДВ (а.с. 22);

- № 02-18-/П07 від 28.02.2018 про надання послуг у лютому 2018 року в обсязі 2 662, 664 тис.куб.м. на загальну суму 1 395 981,48 грн. з ПДВ (а.с. 23);

- № 03-18-/П07 від 31.03.2018 про надання послуг у березні 2018 року в обсязі 1 199,781 тис.куб.м. на загальну суму 629 021,18 грн. з ПДВ (а.с. 24);

- № 04-18-/П07 від 30.04.2018 про надання послуг у квітні 2018 року в обсязі 854,112 тис.куб.м. на загальну суму 447 793,84 грн. з ПДВ (а.с. 25);

- № 05-18-/П07 від 31.05.2018 про надання послуг у травні 2018 року в обсязі 681,995 тис.куб.м. на загальну суму 357 556,34 грн. з ПДВ (а.с. 26);

- № 06-18-/П07 від 30.06.2018 про надання послуг у червні 2018 року в обсязі 2 346,307 тис.куб.м. на загальну суму 1 230 121,84 грн. з ПДВ (а.с. 27);

- № 07-18-/П07 від 31.07.2018 про надання послуг у липні 2018 року в обсязі 326,230 тис.куб.м. на загальну суму 171 035,87 грн. з ПДВ (а.с. 28);

- № 08-18-/П07 від 31.08.2018 про надання послуг у серпні 2018 року в обсязі 2 828,165 тис.куб.м. на загальну суму 1 482 750,35 грн. з ПДВ (а.с. 29);

- № 09-18-/П07 від 30.09.2018 про надання послуг у вересні 2018 року в обсязі 2 400,766 тис.куб.м. на загальну суму 1 258 673,60 грн. з ПДВ (а.с. 30);

- № 10-18-/П07 від 31.10.2018 про надання послуг у жовтні 2018 року в обсязі 200,905 тис.куб.м. на загальну суму 105 330,47 грн. з ПДВ (а.с. 31);

- № 11-18-/П07 від 30.11.2018 про надання послуг у листопаді 2018 року в обсязі 231,195 тис.куб.м. на загальну суму 121 210,92 грн. з ПДВ (а.с. 32);

- № 12-18-/П07 від 31.12.2018 про надання послуг у грудні 2018 року в обсязі 2 484,404 тис.куб.м. на загальну суму 1 302 523,33 грн. з ПДВ (а.с. 33);

- № 01-19-/П07 від 31.01.2019 про надання послуг у січні 2019 року в обсязі 4 176,725 тис.куб.м. на загальну суму 2 189 773,38 грн. з ПДВ (а.с. 34);

- № 02-19-/П07 від 28.02.2019 про надання послуг у лютому 2019 року в обсязі 1 626,285 тис.куб.м. на загальну суму 852 628,70 грн. з ПДВ (а.с. 35);

- № 03-19-/П07 від 31.03.2019 про надання послуг у березні 2019 року в обсязі 2 909,400 тис.куб.м. на загальну суму 1 525 340,23 грн. з ПДВ (а.с. 36);

- № 04-19-/П07 від 30.04.2019 про надання послуг у квітні 2019 року в обсязі 1 612,587 тис.куб.м. на загальну суму 845 447,11 грн. з ПДВ (а.с. 37).

Господарський суд зазначає, що акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за січень 2018 - лютий 2019 року підписані сторонами та скріплені їх печатками без жодних зауважень чи заперечень. Акти наданих послуг за березень та квітень 2019 року зі сторони відповідача не підписані.

Листами № 501031-сл-10678-0519 від 06.05.2019 (а.с. 45) та № 501032-сл-12225-0519 від 24.05.2019 (а.с. 46) відповідачем повернуто позивачу акти наданих послуг за березень та квітень 2019 року у зв`язку із тим, що зазначений в актах обсяг про транспортованого природного газу не відповідає дійсності.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем було здійснено оплати із призначенням платежу «Постанова КМУ від 04.03.2002 № 256 за послугу транспортування прир. газу за березень та квітень 2019 року за договором /П07 від 28.09.2011».

Позивач зазначає, що повертаючи акт наданих послуг за березень 2019 року листом від 06.05.2019, відповідач зазначив, що листом від 17.04.2019 звертався до АТ «Укртрансгаз» з проханням перевірити та виправити обсяги фізичного балансу на Інформаційній платформі та здійснити перерахунок обсягів виробничо-технологічних втрат та вартості послуги балансування за березень 2019 року. Позивач стверджує, що з березня 2019 року Кодексом ГТС було запроваджено функціонування інформаційної платформи. За змістом п. 1, 2 глави 3 розділу IV Кодексу газотранспортної системи для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи. Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також Інших дій, передбачених цим Кодексом.

З огляду на запровадження функціонування інформаційної платформи, в листопаді 2019 року позивач відкоригував обсяг наданих послуг з транспортування природного газу в березні 2019 року на суму 57 906,73 грн., що відображено у розрахунку основного боргу за договором. Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за надані послуги сплатив частково 15 341 090,26 грн., у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 57 906,73 грн. Позивач зазначає, що відповідач заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи актів наданих послуг, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 15 341 090,26 грн. В той же час, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за надані послуги сплатив 15 341 090,26 грн.

Таким чином, відповідачем повністю оплачені надані позивачем послуги за спірними актами надання послуг.

Позивач зазначає, що з огляду на запровадження функціонування Інформаційної платформи, в листопаді 2019 року позивач відкоригував обсяг наданих послуг з транспортування природного газу в березні 2019 року на суму 57 906,73 грн., що відображено у розрахунку основного боргу за договором.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що розмір основної заборгованості, яку просить стягнути позивач (57 906,73 грн.) складається з відкоригованого обсягу наданих послуг з транспортування природного газу в березні 2019 року на суму 57 906,73 грн.

Газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітнім, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітній місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (п. 3.2 договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору направив відповідачу коригуючий акт № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 для підписання.

Відповідач зазначає, що листом № 501032-СЛ-31963-1219 від 26.12.2019 повідомив позивача, що коригуючий акт № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року суперечить вимогам чинного законодавства, складений та направлений з порушенням умов договору, а отже не може бути прийнятий відповідачем.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства (п. 3.3. договору).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4. договору).

Господарський суд зазначає, що сторонами не заперечується факт наявності коригуючого акту № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року на суму 57 906,73 грн.

Таким чином, за відсутності рішення суду, яким урегульовано спірні питання, які зумовили обставини не прийняття та не підписання відповідачем коригуючого акту № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року на суму 57 906,73 грн. чи інших належних доказів такого врегулювання, відповідно до п. 3.3. договору, розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, зокрема за коригуючим актом № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 підлягають здійсненню відповідно до даних позивача.

У відзиві відповідач посилається на те, що саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості. В матеріалах справи акт приймання-передачі природного газу відсутній, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 57 906,73 грн.

Відповідач стверджує, що повернув позивачу вказаний коригуючий акт, у зв`язку із чим коригуючий акт у відповідача відсутній.

Однак господарський суд зазначає, що доказів направлення позивачу коригуючого акту № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року відповідачем до суду не надано. Лист № 501032-СЛ-31963-1219 від 26.12.2019 не містить переліку додатків до нього, в тому числі й коригуючого акту.

Так, наприклад, повертаючи акти наданих послуг від 31.03.2019 та 30.04.2019, відповідач зазначив їх в якості додатків до листа («Додаток: - акт…») (див. а.с.45,46) Натомість, лист № 501032-СЛ-31963-1219 від 26.12.2019 аналогічного запису не містить.

Опис вкладення щодо направлення листа № 501032-СЛ-31963-1219 від 26.12.2019, який би містив в переліку коригуючий акт № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року відповідачем також не подано.

Тобто посилання на повернення спірного акту позивачу є лише твердженням відповідача, яке не підтверджено жодним належним доказом.

Сторонами не заперечується факт складання та направлення відповідачу коригуючого акту № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року на суму 57 906,73 грн.

Доказів оплати наданих послуг в сумі 57 906,73 грн. відповідач не надав.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 57 906,73 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 22 642,22 грн.

Відповідно до п. 7.3. договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені позивача та встановлено, що він виконаний не правильно, а саме при розрахунку позивачем використано неправильні початкові дати періодів нарахування.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач здійснив нарахування на частину заборгованості з 20 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 5.5. договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих, послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Так, в листі Інституту української мови НАН України від 31.03.2015 № 307/209 було вказано, що прийменники «до» і «по» в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. У межах цього спільного часового значення розрізняються лише сферами свого використання: «до» вживають в офіційно-діловому стилі, передусім у текстах ділових документів накази, заяви, розпорядження тощо, «по» закріплений за розмовним стилем. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно використовувати лише прийменник «до».

А отже зазначення у договорі «до 20 числа місяця» свідчить, що саме ця дата і є останнім днем строку оплати заборгованості.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 22 587,93 грн. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 34 519,09 грн. та інфляційні втрати у розмірі 140 910,53 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та встановлено, що він виконаний не правильно, при розрахунку позивачем також використано не правильні початкові дати періодів нарахування.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 34 008,83 грн. та інфляційні втрати у розмірі 140 909,85 грн. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача 255 413,34 грн., з яких: 57 906,73 грн. основний борг, 22 587,93 грн. пеня, 34 008,83 грн. 3% річних, 140 909,85 грн. інфляційні втрати.

Відповідач подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Так, ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Виходячи із системного аналізу статті 315 Господарського кодексу України, зазначена норма розміщена в Главі 32 цього Кодексу "Правове регулювання перевезення вантажів", яка включена до Розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання".

Згадана глава розпочинається статтею 306 у частині першій якої визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Ч. 3 ст. 306 Господарського кодексу України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Так, під час розгляду цієї справи судом встановлено, що між сторонами укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 від 28.09.2011.

Враховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів, закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про трубопровідний транспорт", "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

При цьому, позивач у справі є саме перевізником в розумінні вищевказаних положень чинного законодавства.

За таких обставин, до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19 та від 23.07.2020 у справі № 920/180/19. Також, до аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 25.08.2021 у справі № 920/639/17.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Враховуючи п. 5.5 договору, строк оплати послуг, наданих у період з січня 2018 року по квітень 2019 року, настав з 20.02.2018 по 20.05.2019. Відповідно, шестимісячний строк позовної давності для звернення позивач до суду з вимогою про стягнення сум основної заборгованості за надані послуги сплив з 20.08.2018 по 20.11.2019 (в залежності від кінцевої дати строку виконання основного зобов`язання).

Газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітнім, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітній місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (п. 3.2 договору).

В листі № 501032-СЛ-31963-1219 від 26.12.2019 відповідач зазначає, що на його адресу разом із супровідним листом № 2001ВИХ-19-5275 від 13.12.2019 надійшов коригуючий акт № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019.

Як вказано вище, за відсутності рішення суду, яким урегульовано спірні питання, які зумовили обставини не прийняття та не підписання відповідачем коригуючого акту № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 за березень 2019 року на суму 57 906,73 грн. чи інших належних доказів такого врегулювання, відповідно до п. 3.3. договору, розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, зокрема за коригуючим актом № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 підлягають здійсненню відповідно до даних позивача.

Враховуючи викладене, оскільки коригуючий акту № 03-19-/П07/КОР складено у листопаді 2019 року, то відповідно до умов договору, відповідач повинен був оплати вартість послуг за ним до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих, послуг, тобто до 20.12.2019.

Таким чином, шестимісячний строк позовної давності для звернення позивач до суду з вимогою про стягнення заборгованості за коригуючим актом № 03-19-/П07/КОР від 11.11.2019 сплив 20.06.2020.

Позовна заява надіслана позивачем до суду 29.07.2021, про що свідчить відмітка відділення поштового зв`язку на поштовому конверті (а.с. 66). Тобто поза межами строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 57 906,73 грн. заявлені поза межами строку позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 57 906,73 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19.

А отже, до вимог позивача про стягнення пені, інфляційної складової та 3% річних, слід також застосувати спеціальний строк позовної давності.

Разом з цим, за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вказано вище, суд визнав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 54,29 грн., 3 % річних у розмірі 510,26 грн. та інфляційних втрат у розмірі 0,68 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 22 587,93 грн., 3% річних у розмірі 34 008,83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 140 909,85 грн. не підлягають задоволенню внаслідок застосування строку позовної давності.

Доводи позивача про безпідставність врахування господарським судом правових висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19 та від 23.07.2020 у справі № 920/180/19, оскільки правовідносини, що в них досліджувались не є подібними до правовідносин, що є предметом дослідження у даній справі, є передчасними з огляду на наступне.

Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16 ; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд констатує подібність правовідносин у даній справі та у справі № 920/206/19, виходячи з таких критеріїв:

- суб`єктний склад сторін спору: в обох справах суб`єктами договірних правовідносин є юридичні особи: газотранспортне підприємство та замовник;

- об`єкт (предмет) правового регулювання: надання газотранспортним підприємством послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій;

- зміст правовідносин: права та обов`язки сторін спору також є аналогічними.

Ч. 3 ст. 306 Господарського кодексу України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Отже, оскільки статті 306 та 307 Господарського кодексу України не передбачають, що їх дія поширюється лише на обмежене коло осіб (лише на фізичних або на юридичних осіб), ці норми права не містять особливостей їх застосування в залежності від статусу юридичної особи (замовником транспортування є кінцевий споживач природного газу чи газорозподільне підприємство), то відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2018 у справі №357/3258/16-ц, немає сенсу застосовувати суб`єктний критерій для встановлення подібності правовідносин у різних справах.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачі у справі, що розглядається, та у справах № 920/206/19, № 920/180/19 мають цілком різний статус є безпідставними та не спростовують висновку господарського суду про подібність справ.

Доводи позивача про те, що фактичні обставини справи, що досліджувались у справах № 920/206/19 та № 920/180/19 не є подібними до справи № 904/6940/21, є різними за змістом та нормативно-правовим регулюванням; різні редакції договорів на транспортування природного газу зумовлені змінами у діючому законодавстві, що регулюють такі правовідносини, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки протягом спірних правовідносин була чинною одна й та сама редакція статей 306 та 307 Господарського кодексу України.

Які саме зміни у діюче законодавство, що регулюють правовідносини з транспортування магістральними трубопроводами природного газу були внесені та як саме вони змінили права та обов`язки сторін за договором № /П07 від 28.09.2011, у порівнянні із правами та обов`язками сторін за договорами № SUM/2013/1034/ від 01.02.2013 (справа № 920/180/19), № SUM/2012/028/ від 01.08.2012 (справа № 904/949/21) позивачем не зазначено.

Суд частково погоджується з доводами позивача про те, що правовідносини сторін в справах № 920/206/19, № 920/180/19 та у справі № 904/6940/21 не є тотожними (однаковими, цілком подібними, оскільки дещо відрізняються редакції договорів), проте, процесуальний закон і не вимагає такої тотожності, а вказує на необхідність встановити лише їх подібність.

І змістовна подібність правовідносин в обох справах є, оскільки у них мова йде про транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

До того ж, в постанові від 16.07.2020 у справі №920/206/19 Верховний Суд зазначив, що: "відхиляються посилання AT "Укртрансгаз" на постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 910/3487/17 та від 13.09.2019 у справі № 924/1064/18, у яких зазначено, що договір на транспортування природного газу трубопроводами є договором про надання послуг, оскільки наведені в них позиції не суперечать висновкам, викладеним в даній постанові про належність договору транспортування природного газу до групи договорів про надання послуг".

Послуга, яка є предметом договору надання послуги, має певні особливості спричинені сферою, у якій вона надається. Стосовно надання послуг у газотранспортній системі, тут мають бути враховані норми спеціального законодавства. Але, насамперед, до відповідних відносин застосовуються норми цивільного та господарського законодавства, які встановлюють загальні засади регулювання у відповідних відносинах, а вже специфіка відносин, зокрема, у сфері транспортування природного газу, враховуються на рівні спеціальних законів, які мають бути узгоджені і не суперечити нормам ЦК і ГК. Переміщення природного газу є правовідношенням з перевезення вантажів у сенсі ч. 1 ст.306 ГК України, що власне і підтвердив Верховний Суд.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 3 839,68 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 16.12.2021

Суддя І.В. Мілєва