УХВАЛА

08 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/18157/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Чумака Ю. Я., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Громадської організації «Культурний центр «Нота»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 (головуючий суддя Кравчук Г. А., судді Козир Т. П., Коробенко Г. П.) і рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 (суддя Демидов В. О.) у справі

за позовом 1) Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, 2) Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва»

до Громадської організації «Культурний центр «Нота»,

про розірвання договору та виселення з нежитлового приміщення,

за участю представників:

позивача-1 - Мітіна І. І. (у порядку самопредставництва),

позивача-2 - не з`явився,

відповідача - Стадного Д. С. (адвокат), Чалова А. О. (адвокат).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Печерська районна у місті Києві державна адміністрація (далі - Районна державна адміністрація) та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - Комунальне підприємство) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації «Культурний центр «Нота» (далі - Громадська організація) про:

- розірвання договору від 06.06.2019 № 253/КК/602 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, укладеного між Районною державною адміністрацією, Комунальним підприємством та Громадською організацією (далі - договір оренди);

- виселення Громадської організації з нежитлового приміщення загальною площею 132 кв. м, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 18/20 (далі - об`єкт оренди).

2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Громадською організацією умов договору оренди, яке полягає у використанні частини об`єкта оренди не за цільовим призначенням, - для розміщення комерційного закладу.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Господарський суд міста Києва рішенням від 18.02.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021, позов задовольнив.

4. Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачами в установленому законом порядку належними доказами доведено порушення відповідачем умов договору оренди, а саме: використання об`єкта оренди не за цільовим призначенням і передача його частини площею 75,5 кв. м у суборенду без згоди орендодавця.

Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

5. У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Громадської організації, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 та направити справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

6. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

7. На обґрунтування підстав касаційного оскарження Громадська організація посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статтю 651 Цивільного кодексу України, статтю 188 Господарського кодексу України та порушено норми процесуального права, зокрема, пункт 3 частини третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 920/817/17, від 16.06.2019 у справі № 920/381/18, від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1635/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 08.10.2021 у справі № 910/2488/21.

8. У судовому засіданні представники Громадської організації підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

9. Ухвалою Верховного Суду від 10.11.2021 визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами про надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 26.11.2021.

10. Разом з тим Районна державна адміністрація відзив на касаційну скаргу подала 30.11.2021, тобто з порушенням визначеного строку, причин пропуску даного строку у відзиві не наведено, клопотання про продовження строку на його подання не заявлено. У зв`язку з цим, суд касаційної інстанції залишає вказаний відзив без розгляду.

11. У судовому засіданні представник Районної державної адміністрації заперечував проти касаційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

12. Комунальне підприємство правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченого статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористалося.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

15. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

16. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

17. У цій справі, судові рішення в якій переглядаються у касаційному порядку, судами вирішено спір щодо розірвання договору оренди нерухомого майна комунальної власності та виселення Громадської організації з вказаного нерухомого майна.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 06.06.2019 між Районною державною адміністрацією (орендодавець), Громадською організацією (орендар) та Комунальним підприємством (балансоутримувач) укладено договір оренди, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду об`єкт оренди для розміщення громадської організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності.

19. 11.09.2019 до вказаного договору його сторони внесли зміни шляхом укладення Додаткового договору № 1, яким погоджено зменшити площу орендованого приміщення на 7 кв. м, у зв`язку з чим пункти 2.1, 2.2 та 3.1 договору оренди викладені у новій редакції. Підставою для внесення змін до договору оренди стало розпорядження Районної державної адміністрації від 11.09.2019 № 601 «Про унесення змін до істотних умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду» та технічний паспорт від 12.06.2019.

20. Відповідно до пункту 2.1 договору оренди (в редакції Додаткового договору від 11.09.2019 № 1) об`єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 132,0 кв. м, у т. ч. на 1-му поверсі 132,0 кв. м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

21. За умовами пункту 4.2.2 договору оренди орендар зобов`язаний використовувати об`єкт оренди відповідно до його призначення та умов цього договору.

22. Пунктом 4.3.2 договору оренди передбачено, що балансоутримувач зобов`язаний, у тому числі, здійснювати контроль за виконанням орендарем умов цього договору.

23. Згідно з положеннями пунктів 5.1.1, 5.1.4 договору оренди орендодавець має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього договору. В процесі перевірки виконання умов цього договору оренди може бути здійснена фото або відеофіксація стану та умов використання об`єкта; контролювати з залученням балансоутримувача виконання умов цього договору та використання об`єкта, переданого в оренду за цим договором і у разі необхідності спільно з балансоутримувачем вживати відповідних заходів реагування.

24. Пунктом 5.2.1 договору оренди сторонами узгоджено, що балансоутримувач має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього договору. В процесі перевірки виконання умов цього договору оренди може бути здійснена фото- або відеофіксація стану та умов використання об`єкта.

25. Орендар має право використовувати об`єкт відповідно до його призначення та умов цього договору (п. 5.3.1 договору оренди).

26. Відповідно до пункту 5.3.6 договору оренди орендар має право за попередньою згодою орендодавця здавати об`єкт в суборенду. Суборендну плату в розмірі, що не перевищує орендної плати за об`єкт суборенди, отримує орендар, а решта суборендної плати спрямовується до бюджету міста Києва.

27. За умовами пункту 8.1 договору оренди орендар не має права передавати свої зобов`язання за цим договором та передавати об`єкт повністю або частково в користування іншій особі, укладати договори (контракти, угоди), пов`язані з будь-яким використанням об`єкта іншою юридичною чи фізичною особою без попередньої письмової згоди орендодавця. Порушення цієї умови договору є підставою для дострокового розірвання цього договору в установленому порядку.

28. Згідно зі змістом пункту 8.3 договору оренди сторони домовились, що об`єкт повинен використовуватися орендарем тільки за цільовим призначенням, обумовленим підпунктом 1.1 цього договору.

29. Пунктом 8.5 договору визначено, що у разі виявлення факту використання об`єкта не за цільовим призначенням договір може бути розірвано. Орендар зобов`язаний додатково сплатити різницю між орендною платою, розрахованою за фактичний вид використання об`єкта, встановлений перевіркою, та орендною платою, визначеною цим Договором за весь період оренди, з дати останньої перевірки, проведеної згідно з пунктом 17.1 Положення.

30. У пункті 6.7 договору оренди сторони досягли домовленості про те, що при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, цей договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

31. За умовами пункту 9.3 договору оренди одностороння відмова від договору не допускається, крім випадку, передбаченого пунктом 5.1.3 цього договору. Лист з відмовою від договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

32. Згідно з пунктом 9.4 договору оренди договір припиняється, зокрема, у разі невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору.

33. Відповідно до пункту 9.6 договору оренди на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

34. Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 06.06.2019 по 04.06.2022 включно (пункт 9.1 договору оренди).

35. Згідно з підписаним сторонами актом приймання-передачі об`єкта оренди від 04.07.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з договором оренди об`єкт оренди.

36. 08.07.2020 робочою групою Районної державної адміністрації складено акт обстеження нежитлового приміщення № 14/2020, яким встановлено порушення умов договору щодо цільового використання об`єкта оренди, а саме розміщення кафе. На момент перевірки представники Громадської організації були відсутні. Відповідно до інформації балансоутримувача від 06.07.2020 № 432-2725, станом на 01.07.2020 зазначений орендар має заборгованість з орендних платежів в розмірі 24 186,02 грн - за чотири місяці.

37. Районна державна адміністрація направила на адресу Громадської організації заяву від 15.07.2020 за № 105/01-1386/в-040, у якій повідомила про відмову від договору оренди, та запропонувала протягом 3 календарних днів з дати отримання цієї заяви передати нежитлові приміщення за актом приймання-передачі представникам Районної державної адміністрації та Комунального підприємства.

38. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем вимог вказаної заяви.

39. 06.08.2020 робочою групою Комунального підприємства складено акт обстеження нежитлового приміщення, у якому зазначено, що на момент перевірки частина приміщення орієнтовною площею 75,5 кв. м використовується як кафе «PATTERN COFFEE», інша частина приміщення площею 56,5 кв. м, яка має окремий вхід поряд з кафе, була зачинена.

40. 07.09.2020 робочою групою Комунального підприємства складено акт обстеження нежитлового приміщення, у якому зафіксовано, що на момент перевірки частина приміщення орієнтовною площею 75,5 кв. м продовжує використовуватися як кафе «PATTERN COFFEE»; в іншій частині приміщення площею 56,5 кв. м, яка має окремий вхід поряд з кав`ярнею, знаходилися робітники, які проводили ремонтні роботи.

41. Суд касаційної інстанції зазначає, що посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 920/817/17, від 16.06.2019 у справі № 920/381/18, від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1635/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 08.10.2021 у справі № 910/2488/21, не може бути виключною правовою підставою для касаційного оскарження судових рішень, оскільки постанови у вказаних справах ухвалені за інших обставин справи, ніж у справі, яка розглядається, що свідчить про неподібність правовідносин у них з огляду на таке.

42. Громадська організація в касаційній скарзі стверджує, що судом апеляційної інстанції не враховано правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 та Верховного Суду від 08.10.2021 у справі № 910/2488/21 стосовно неналежного повідомлення скаржника про розгляд справи в суді першої інстанції, що на думку скаржника є підставою для скасування апеляційним господарським судом судового рішення суду першої інстанції.

43. Так, у справі № 752/11896/17 предметом позову була вимога фізичної особи до фізичної особи-підприємця про стягнення грошових коштів, а саме: вартості відновлювального ремонту, вартості будівельно-технічного дослідження, заборгованості за договором оренди майна, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що орендодавець направив орендарю лист про відмову від договору оренди, однак останній орендоване майно своєчасно не повернув, після повернення майна орендодавець виявив порушення його цілісності, що призвело до необхідності проведення експертного дослідження та відновлювального ремонту.

44. Предметом позову у справі № 910/2488/21 була вимога про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Судом касаційної інстанції в даній справі переглядалася постанова апеляційного господарського суду, ухвалена за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви. У цій справі позов було подано товариством з обмеженою відповідальністю до фізичної особи, яка на момент виникнення спірних правовідносин мала статус фізичної особи-підприємця. В постанові суду апеляційної інстанції в даній справі, яка була залишена без змін судом касаційної інстанції, було встановлено, що направляючи поштову кореспонденцію відповідачу за адресою, яка міститься в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр), суд залишив поза увагою ту обставину, що до вказаного Реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності відповідача, а тому відповідно до частини шостої статті 176 Господарського процесуального кодексу України суд мав звернутися до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи з метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

45. Тобто правовідносини у справах № 752/11896/17, № 910/2488/21 та у справі № 910/18157/20, судові рішення в якій переглядаються, не є подібними за предметом та підставами позову, за фактичним обставинами та матеріально-правовим регулюванням.

46. Громадська організація, посилаючись на постанови Верховного Суду у вказаних справах, вважає, що неналежне, на її думку, повідомлення відповідача про розгляд справи та його відсутність під час розгляду справи в суді першої інстанції є обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, чого не зробив суд апеляційної інстанції всупереч положення процесуального законодавства.

47. Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

48. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон про державну реєстрацію) Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

49. Згідно з частинами першою та четвертою статті 10 Закону про державну реєстрацію, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

50. Судом апеляційної інстанції зазначено, що позивачами у позовній заяві зазначена така адреса відповідача - вул. В. Нестайка, буд. 1/18, м. Київ, 02002. Вказана адреса згідно з відомостями Єдиного державного реєстру є адресою місцезнаходження відповідача, а також зазначена в договорі оренди. Матеріали справи не містять доказів щодо повідомлення відповідачем орендодавців про зміну місцезнаходження.

51. Апеляційний господарський суд також вказав, що суд першої інстанції копію ухвали про відкриття провадження у даній справі № 910/18157/20 направив Громадській організації за вказаною адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

52. Колегія суддів касаційного господарського суду також звертає увагу, що в апеляційній та касаційній скаргах Громадська організація зазначила таку адресу свого місцезнаходження: м. Київ, вул. Всеволода Нестайка, 1/18, а також вказала додаткову адресу для листування: м. Київ, бульвар Верховної Ради, 22-Б, кв. 44. Суд апеляційної інстанції ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/18157/20 направив за двома вказаними адресами, однак, обидва поштові відправлення із вказаною ухвалою повернулися до суду апеляційної інстанції із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

53. Звідси Громадська організація не проявляє зацікавленості в отриманні направлених судами на її адресу судових рішень у справі.

54. Суд касаційної інстанції також зазначає, що суд першої інстанції, направляючи судову кореспонденцію на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі та у позовній заяві, не порушив норм процесуального права. Водночас помилковим є посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у справах № 752/11896/17 та № 910/2488/21, оскільки обставини зазначених справ у частині направлення процесуальних документів на адресу відповідача не є тотожними обставинам у цій справі № 910/18157/20, оскільки місцевий господарський суд надсилав скаржникові повідомлення на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2019 у справі № 922/1714/18 та від 26.11.2019 у справі № 910/568/19.

55. Скаржник також посилається на постанову Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 920/817/17. В наведеній справі міська рада звернулася до суду з вимогою про розірвання договору оренди та виселення фізичної особи-підприємця через порушення ним умов договору, а саме передання нерухомого майна в суборенду іншій особі. Суди відмовили в задоволенні позову, оскільки, як встановлено матеріалами справи, умовами конкурсу на право оренди нерухомого майна комунальної власності було саме надання орендарю права передачі частини об`єкта в суборенду, а також договір оренди, про розірвання якого просила міська рада, передбачав обов`язок орендаря передати у суборенду об`єкт оренди або його частину.

56. У справі № 920/381/18 міська рада просила розірвати договір оренди та виселити фізичну особу-підприємця. Суди відмовили в задоволенні позову на тій підставі, що обстеження об`єкту оренди, за яким було встановлено порушення умов договору оренди, було проведено без виклику представника орендаря, як того вимагають положення вказаного договору.

57. Натомість, як встановлено судами попередніх інстанцій у справі № 910/18157/20, Громадською організацією порушено умови договору оренди щодо цільового використання об`єкту оренди, що підтверджено наданими позивачами актами, а викладені в них обставини відповідачем не спростовані.

58. У судовому засіданні під час розгляду справи в касаційному порядку представник Районної державної адміністрації зазначив, що представники Громадської організації про проведення перевірки заздалегідь не повідомлялися, оскільки договір оренди цього не вимагає.

59. У справі № 916/1684/18 Міністерство оборони України звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця із вимогою усунути перешкоди в користуванні торговельними місцями шляхом звільнення вказаних торгівельних місць від розмішених на них 20-футових контейнерів. Спір в даній справі виник через те, що Міністерство оборони України в односторонньому порядку відмовилося від договору оренди та повідомило про це фізичну особу-підприємця, однак останній не звільняє надані в користування торговельні місця. Суди відмовили в задоволенні позову, оскільки одностороння відмова від договору не була передбачена його умовами.

60. Предметом позову у справі № 911/1635/19 була вимога приватного акціонерного товариства до фізичної особи-підприємця про розірвання договору оренди, зобов`язання повернути приміщення та виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що договором оренди передбачено право орендодавця достроково розірвати договір в односторонньому порядку за умови дотримання порядку та строків повідомлення відповідача про таке розірвання. Орендодавець дотримався порядку та строків повідомлення відповідача про розірвання договору оренди, а відповідач ухиляється від підписання з позивачем договору про розірвання договору оренди.

61. У той же час у справі № 910/18157/20 предметом позову є вимога про розірвання договору та виселення Громадської організації через нецільове використання орендованого майна, що суперечить умовами договору. Крім того, як вже зазначалося раніше, Районна державна адміністрації направила Громадській організації заяву від 15.07.2020 № 105/01-1386/в-040 про односторонню відмову від договору оренди. Суд апеляційної інстанції з цього приводу вказав, що відсутні докази його отримання орендарем, а отже договір оренди на момент подання позову та ухвалення судом першої інстанції позову був чинним. У зв`язку з цим, у справі № 910/18157/20 відсутні правовідносини щодо односторонньої відмови орендодавця віл договору оренди.

62. У справі № 129/1033/13-ц фізична особа звернулася з позовом про визнання недійсними рішень загальним зборів співвласників підприємства, зобов`язання внести до державного реєстру зміни про керівника підприємства, зобов`язання скасувати записи в державному реєстрі. Спір у вказаній справі виник через незаконне, на думку позивача, його звільнення з посади керівника колективного підприємства.

63. Водночас у справі № 924/233/18 сільськогосподарський виробничий кооператив звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за поставку молока. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем як покупцем взятих на себе зобов`язань за договором поставки молока, відповідно до якого позивачем поставлено товар, за який відповідач розрахувався лише частково.

64. Натомість, як вже зазначалося, у справі № 910/18157/20 позивачами заявлено вимоги про розірвання договору оренди та виселення з об`єкта оренди, жодних вимог про стягнення заборгованості з відповідача позивачем в межах даної справи не заявлялися та вони судами не розглядалися.

65. З урахуванням викладеного, правовідносини, що виникли у справах, постанови в яких наводить скаржник в касаційній скарзі, та у справі № 910/18157/20 не є подібними за предметами та підставами позовів, за фактично встановленими обставинами та матеріально-правовим регулюванням.

66. Інших виключних підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Громадською організацією у касаційній скарзі не зазначено.

67. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

68. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

69. Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.

70. Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

71. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

72. Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

73. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

74. У рішенні ЄСПЛ у справі «Ґарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, № 38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див. також рішення у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom» від 02.03.1987, № 9562/81, серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі «Helmers v. Sweden» від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

75. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України.

76. За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою Громадської організації, згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації «Культурний центр «Нота» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 у справі № 910/18157/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Ю. Я. Чумак

Є. В. Краснов