ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1745/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.

за участю представників:

від прокуратури: Афанасьєва І.Г. - посвідчення,

від позивача: не з`явився,

від відповідача 1: Вічев В.П. - керівник,

від відповідача 2: адвокат Черевиченко Н.А. - ордер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1745/21

за позовом: Керівника Болградської окружної прокуратури (вул. Варненська, № 19, м.Болград, Одеська обл., 68702) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, № 83, м. Одеса, 65017, )

до відповідачів: 1) Державного навчального закладу «Тарутинський професійний аграрний ліцей» (вул. Красна, № 185, смт. Тарутине, Одеська обл. 68500, ),

2) Селянського (фермерського) господарства «Кристал» (вул. 26 Серпня, № 96, с. Виноградівка, Тарутинський р-н, Одеська обл., 68550, )

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору та короткий зміст аргументів учасників справи.

18.06.2021 за вх.№1811/21 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до Державного навчального закладу «Тарутинський професійний аграрний ліцей» та Селянського (фермерського) господарства «Кристал» про визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки.

Підставою названого позову прокурор визначив удаваність укладеного 01.09.2020 між відповідачами договору про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у навчально-виробничому процесі.

Так, прокурор зазначає, що Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-7648/13-18-СГ від 11.12.2018 Державному навчальному закладу «Тарутинеький професійний аграрний ліцей» надано у постійне користування земельну ділянку площею 49,9975 га, в тому числі: ріллі 49.9975 га (кадастровий номер :01:002:0380) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для дослідних і навчальних цілей (землі сільськогосподарського призначення), розташовану на території Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Також, прокурор зауважує, що між Державним навчальним закладом «Тарутинський професійний аграрний ліцей» 01.09.2020 укладено договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у навчально-виробничому процесі з селянським (фермерським) господарством «Кристал».

На переконання прокурора, вказаний договір є удаваним та містить ознаки іншого правочину, укладено його всупереч вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним.

За ствердженням прокурора, спірна земельна ділянка передана загальноосвітньому навчальному закладу виключно для освітньої діяльності на підставі права постійного користування земельною ділянкою та саме Державний навчальний заклад «Тарутинський професійний аграрний ліцей», як землекористувач на титулі права постійного користування, наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки, належної йому на праві постійного користування.

Формулювання законодавця «право самостійно господарювати» підкреслює диспозитивність реалізації права, самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість передачі права господарювання іншій особі, підкреслюючи, що таке господарювання має відбуватися самостійно.

Між тим, як вказує прокурор, за умовами договору земельна ділянка передана у користування ФГ «Кристал», яка здійснює господарювання на землі та використання земельної ділянки для власних потреб (використовувує власну с/г техніку, пальне, насіння, добрива тощо, здійснює повний комплекс робіт з вирощування с/г культур).

Таким чином, прокурор дійшов висновку, що право вирощування сільськогосподарської продукції передбачене умовами спірного договору, являє собою реалізацію правомочностей землекористувача щодо володіння та користування, які згідно ст. 92 ЗК України, складають титул права постійного користування. При цьому, право самостійного господарювання як право надане ч. 1 ст. 95 ЗК України саме землекористувачеві, згідно умов спірного договору використовується не землекористувачем, якому належить земельна ділянка на праві постійного користування, а ФГ «Кристал», що суперечить вимогам вказаної норми права. А тому, договір про надання послуг вирощування сільськогосподарської продукції № б/н від 01.09.2020 не відповідає вимогам ст.ст. 92, 95 ЗК України.

Крім того, укладений договір про використання землі за змістом, на думку прокурора, є фактично договором оренди, оскільки, на відміну від договору про надання послуг, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

Прокурор зазначає, що зміст погоджених сторонами умов спірного договору свідчить, що взявши на себе зобов`язання надати земельну ділянку для вирощування та збирання товарної сільськогосподарської продукції Ліцей фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельній ділянці та надав право обробки землі та збору врожаю саме ФГ «Кристал», а тому право на обробку землі та збір врожаю, передбачене умовами спірного договору, являє собою реалізацію правомочностей землекористувача щодо володіння та користування, які згідно ст. 92 ЗК України, складають титул права постійного користування, однак, земельна ділянка, яку використовує фермерське господарство не належать йому на жодному з титулів - праві власності чи праві оренди, отже, землекористування здійснюється господарством за відсутності законодавчо визначеної підстави.

Додатково прокурор вказує, що Ліцей не наділений повноваженнями на надання земельної ділянки державної форми власності в оренду.

Також, оспорюваний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», якою визначено порядок укладення договору оренди землі а саме: укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України або за результатами аукціону.

Зі змісту оспорюваного договору слідує, що Ліцей фактично передав у користування земельну ділянку державної форми власності, якою не має права розпоряджатися, за відсутністю рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, без проведення аукціону.

Прокурор також вважає, що за спірним договором земельна ділянка з цільовим призначенням для освітніх цілей, використовується ФГ «Кристал» для товарного сільськогосподарського виробництва, тобто для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, а тому має місце зміна виду її цільового призначення.

За таких обставин, договір про надання послуг на вирощування сільськогосподарської продукції № б/н від 01.09.2020, укладений з порушенням земельного законодавства, а тому, з урахуванням положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним.

Водночас, аналізуючи правову природу договору про надання послуг, прокурор зауважує, що основним зобов`язанням замовника по договору є оплата виконавцю за надані послуги з обробітку землі, згідно з актами про надання послуг, протк оплата з боку замовника, акти виконаних робіт, рахунки та специфікації відсутні.

Відтак, аналізом умов спірного договору прокурорм встановлено, що метою його укладення та основною його ознакою є платне користування земельною ділянкою зі сплатою плати за користування. Таким чином, вказаний правочин відповідно до ст. 235 ЦК України є удаваним, тобто таким, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

31.08.2021 Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області подано до суду пояснення (вх. № 22856/21), відповідно до яких за інформацією Відділу № 2 управління у Болградському районі Головного управління, державним навчальним закладом «Тарутинський професійний аграрний ліцей» на праві постійного користування використовуються наступні земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (колишній Тарутинський район Одеської області) за межами населеного пункту: земельна ділянка площею 49,9975 га, кадастровий номер :01:002:0380, цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей, право постійного користування зареєстроване 08.01.2019; земельна ділянка площею 15,0000 га, кадастровий номер 0:01:002:0378, цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей, право постійного користування зареєстроване 08.01.2019.

При цьому, позивач вказує, що відповідно до норм чинного земельного законодавства землекористувач позбавлений права розпоряджатися земельною ділянкою на свій розсуд, а маб право, зокрема, самостійно господарювати на землі та обов`язок забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

За висновком позивача, саме ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» як землекористувач на праві постійного користування має право самостійно господарювати на земельній ділянці, а не надавати це право користування іншій особі. Утім, земельна ділянка, відповідно до умов спірного договору, фактично використовується СФГ «Кристал», а тому Головне управління підтримав позовні вимоги керівника Белградської окружної прокуратури та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

У відзиві на позов (вх. № 23916/21 від 10.09.2021) ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» повідомив, що 25.08.2021 між ним та Селянським (фермерським) господарством «Кристал» укладено Додаткову угоду, якою припинено дію договору про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у навчальному процесі №б/н від 01.09.2020, а тому строк дії договору сплив 25.08.2021.

Крім того, відповідач-1 зазначив, що, згідно Акту-посвідчення від 26.08.2021, земельна ділянка державної форми власності площею 49,9975 га повернута Державному навчальному закладу «Тарутинський професійний аграрний ліцей» та у подальшому земельна ділянка використовуватиметься для дослідних і навчальних цілей.

Відповідач-2 відзив на позовну заяву не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті до суду не надходили.

2. Процесуальні питання вирішені судом.

18.06.2021 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від позовна заява вх. № 1811/21 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.06.2021 позовну заяву Керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вх.№1811/21 від 18.06.2021) залишено без руху, встановлено прокурору строк для усунення виявлених недоліків протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

12.07.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№18556/21), із змісту якої вбачається усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 23.06.2021.

13.07.2021 листом Господарського суду Одеської області повідомлено Керівника Болградської окружної прокуратури про перебування судді Цісельського О.В. з 12.07.2021 року у щорічній відпустці.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2021 прийнято позовну заяву (вх.№ 1811/21) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1745/21. Постановлено справу № 916/1745/21 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.09.2021 об 11:20 год.

31.08.2021 до Господарського суду Одеської області надійшли пояснення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вх. № 22856/21), які судом долучені до матеріалів справи.

02.09.2021, для надання можливості учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами, судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні до 16.09.2021 о 12:20 год., про що СФГ «Кристал» було повідомлено відповідною ухвалою суду від 03.09.2021, постановленою у відповідності до ст. 120 ГПК України.

10.09.2021 із супрвідним листом (вх. № 23916/21) ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» подано до суду відзив на позов, який разом із доданими до нього документами, долучений до матеріалів справи.

16.09.2021 судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні до 28.09.2021 о 15:00 год.

17.09.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та Селянське (фермерське) господарство «Кристал» були повідомлені про дату та час підготовчого судового засідання по справі №916/1745/21 в порядку ст. 120 ГПК України.

28.09.2021 в підготовчому засіданні судом проголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду.

Того ж дня, судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №916/1745/21 та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.10.2021 об 11:40 год.

29.09.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, були повідомлені Державний навчальний заклад «Тарутинський професійний аграрний ліцей», Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та Селянське (фермерське) господарство «Кристал» були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи № 916/1745/21 по суті.

04.10.2021 від керівника Болградської окружної прокуратури Одеської області до суду надійшло клопотання (вх. № 26027/21) про закриття провадження у справі № 916/1745/21 в частині позовних вимог щодо повернення земельної ділянки. Також, прокурор просив повернути Одеській обласній прокуратурі судовий збір у сумі 20266,98 грн., сплачений за відповідну позовну вимогу.

Судове засідання, призначене протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.09.2020 по справі № 916/1745/21 на "21" жовтня 2021 року об 11:40 год., не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді з 18.10.2021 по 22.10.2021 у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.10.2021 призначено судове засідання по суті у справі № 916/1745/21 на 04 листопада 2021 року об 11:20 год.

У судовому засіданні 04.11.2021 судом було оголошено перерву при розгляді справи по суті на 18.11.2021 о 14:20 год., про що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та Селянське (фермерське) господарство «Кристал» були повідомлені ухвалою суду від 05.11.2021, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.

18.11.2021 СФГ «Кристал» до Господарського суду Одеської області подано заяву (30966/21), відповідно до якої відповідач-2 просив надати час для ознайомлення з матеріалами справи № 916/1745/21 та перенести сулухання справи, що призначена на 18.11.2021 о 14:20 год.

18.11.2021, приймаючи до уваги заяву СФГ «Кристал» та для надання йому можливості скористатись своїми процесуальними правами, судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні по суті на 30.11.2021 об 11:40 год., про що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та керівник Болградської окружної прокуратури були повідомлені відповідною ухвалою суду від 19.11.2021 в порядку ст. 120 ГПК України.

30.11.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області задоволено клопотання керівника Болградської окружної прокуратури (вх. №26027/21 від 04.10.2021) про закриття провадження в частині позовних вимог, провадження у справі №916/1745/21 в частині позовних вимог керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про зобов`язання Селянського (фермерського) господарства «Кристал» повернути земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0380, площею 49,9975 га, яка розташована на території Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області Державному навчальному закладу «Тарутинський професійний аграрний ліцей» за актом прийому-передачі закрито та повернуто Одеській обласній прокуратурі із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 20266 грн. 98 коп.

В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах судових засідань.

Під час розгляду справи по суті сторони виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення щодо заявленого позову, просив суд задовольнити його повністю.

Позивач Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах повідомлення суду на його офіційну електронну адресу, зазначену ним у своїх письмових поясненнях, проте, явку повноважного представника в судові засідання не забезпечило, про поважність його неявки суд не повідомило, як вбачається з письмових пояснень, наданих суду, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача 1 ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» у вступній промові та судових дебатах позовні вимоги визнав, зазначав про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Представник Відповідача 2 СФГ «Кристал» у вступній промові та судових дебатах просив закрити провадження у справі № 916/1745/21 у зв`язку з відсутністю предмету спору. Своєї письмової позиції суду не надав, а тому відповідно до приписів ст. ч.2 ст.178 ГПК України суд розглядає спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Саме до таких висновків прийшов ВС КГС в своєї постанові у справі № 911/1163/17 від 03.03.2018.

Враховуючи належне повідомлення позивача про час та місце судових засідань, відсутність з його боку будь-яких клопотань, суд дійшов висновку про належне повідомлення зазначеного учасника справи та можливість розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

В судовому засіданні, 30.11.2021 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, по виходу з нарадчої кімнати, проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

Як установлено господарськими судом, Розпорядженням голови Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області № 109/А-2010 від 06.04.2010 надано згоду на розробку землеустрою щодо відводу в постійне користування земельної ділянки для виробничого навчання ДПТНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» площею 50,0 га пасовищ на території Тарутинської селищної ради.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 06.07.2018 та згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 152644443 від 15.01.2019 ДНЗ «Тарутинський професійни аграрний ліцей» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 49,9975 га з кадастровим номером :01:002:0380 для дослідних і навчальних цілей.

Зазначена земельна ділянка відноситься до державної власності, її цільове призначення визначено: 01.09 для дослідних і навчальних цілей.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, загальна вартість вказаної земельної ділянки площею 49,9975 га, станом на 21.01.2021 складає 1351132,11 грн.

Згідно з п.1.1 Статуту ДНЗ «Тарутинський професійни аграрний ліцей», затвердженого наказом заступника Міністра освіти і науки України від 29.11.2010 № 1160, даний ліцей є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної освіти.

Також за положеннями п. 6.1 Статуту ДНЗ «Тарутинський професійни аграрний ліцей» фінансування професійно-технічної підготовки робітників, соціальний захист учнів, слухачів та педагогічних працівників у професійному аграрному ліцеї, у межах обсягів державного замовлення, здійснюється на нормативній основі за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів за рахунок видатків, що передбачаються при визначенні міжбюджетних трансфертів державного бюджету. Професійний аграрний ліцей с неприбутковою організацією. Кошти професійного аграрного ліцею, одержані від здійснення або на здійснення діяльності, передбаченої цим Статутом, не вважаоться прибутком і не оподатковуються. Від оподаткування звільняються доходи професійного аграрного ліцею, отримані від виготовлення та реалізації товарів (виконання робіт, надання послуг), пов`язані з їх основною, статутною діяльністю.

При цьому, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності СФГ «Кристал» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11). Крім того, СФГ «Кристал» здійснює такі види діяльності як оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21), роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (47.89).

В подальшому, 01.09.2020 між ДНЗ «Тарутинський професійни аграрний ліцей» в особі директора Вічева Валерія Петровича (Ліцей) та Селянським (фермерським) господарством «Кристал» в особі голови Чернєва Сави Степановича (СФГ «Кристал») було укладено договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у навчально-виробничому процесі, відповідно до умов якого з метою забезпечення необхідних умов, для проведення виробничого навчання та виробничої практики учнів Ліцею з професії: «тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водій автотранспортних засобів» та виконання робочих навчальних планів і програм на основі високої культури землеробства, застосування досягнень науки і передової практики сільськогосподарського виробництва, отримання, вдосконалення форм і методів ведення сучасного господарства та раціонального використання земельних ресурсів з дотримання сучасних заходів по охороні навколишнього середовища, «Ліцей» та СФГ «Кристал» укладають цей договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур (повний комплекс сільськогосподарських робіт з посіву, вирощування та збору) на земельній ділянці площею 49,9975 га, що перебуває у постійному користуванні Ліцею і використовується в навчальних цілях (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору Ліцей зобов`язується допустити для проведення сільськогосподарських робіт сільгосптехніку, автотранспорт, агрегати, обладнання та робітників СФГ «Кристал» на земельній ділянці площею 49,9975 га, яка перебуває у постійному користуванні Ліцею.

При цьому, п. 2.8. договору втановлено, що СФГ «Кристал» зобов`язується на земельній ділянці Ліцею використовувати власну с/г техніку, пальне, насіння, добрива тощо, здійснювати повний комплекс робіт з вирощування с/г культур.

Також, СФГ «Кристал» має право здійснювати збір та складування на власному току зібраного врожаю (п. 2.12. договору)

Пунктами 3.1., 3.3. договору передбачено, що СФГ «Кристал» несе усі витрати по здійсненню повного комплексу робіт з вирощування сільськогосподарських культур на земельній ділянці Ліцею. Після виконання повного комплексу робіт витрати підприємства СФГ «Кристал» відшкодовуються за рахунок зібраного врожаю (зерном), решта врожаю залишається за навчальним закладом і передається Ліцею згідно акту передачі або накладної.

Згідно з п. 4.1. договору, він укладається строком на 1 (один) рік з 01.09.2020 по 01.09.2021 та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків та збору врожаю.

У разі спливу строку договору або його розірвання до закінчення польових робіт строк дії договору подовжується до повного збору врожаю СФГ «Кристал» (п.4.3. договору від 01.09.2020).

20.04.2021 року Болградська окружна прокуратура листом №57-488вих-21 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з повідомленням про встановлення факту порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області як органу контролю у сфері земельних відносин у зв`язку з укладенням між відповідачами договору про надання послуг вирощування сільськогосподарської продукції всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №10-15-0.6-3555/2-21 від 20.05.2021 у позивача відсутня інформація щодо укладення вищезазначеного договору, тому заходи щодо визнання в судовому порядку недійсним відповідного договору Головним управлінням не вживались та заходи державного контролю за дотриманням земельного законодавства під час використання земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні відповідача-1, не здійснювались. Крім того, позивач повідомив, що у разі надходження до Головного управління документів, які підтверджують викладену у листі інформацію, позивач зможе розглянути питання щодо наявності підстав для вжиття заходів щодо визнання в судовому порядку недійсним відповідного договору.

04.06.2021 керівник Болградської окружної прокуратури Одеської області повідомив позивача про направлення найближчим часом відповідного позову до Господарського суду Одеської області.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2021 ДНЗ «Тарутинський професійни аграрний ліцей» надав до суду додаткову угоду від 25.08.2021 про внесення змін до п. 4.1. договору від 01.09.2020, відповідно до якого договір укладено строком з 01.09.2020 по 25.08.2021, та акт-посвідчення від 26.08.2021, з якого вбачається, що «Тарутинський професійни аграрний ліцей» є єдиним землекористувачем спірної земельної ділянки, та станом на 26.08.2021 правовідносини, що виникли між сторонами договору про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у навчально-виробничому процесі від 01.09.2020, є припиненими у зв`язку із розірванням вказаного договору.

4. Норми права застосовані судом

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно частити 3 даної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо повернення земельної ділянки.

Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство - на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством та знаходиться під особливою охорони держави.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарського договору).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінськогосподарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Згідно з ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір (двосторонній правочин).

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ж до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (стороною) вимог зокрема, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій.

Стаття 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили (за ч.1 цієї статті) та якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами, для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ст.1132 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, сільськогосподарським навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, в тому числі заклади освіти незалежно від форми власності.

Права землекористувачів визначені статтею 95 ЗК України, відповідно до якої землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Обов`язок землекористувачів використовувати землю за цільовим призначенням, визначений ст. 96 ЗК України, означає як обов`язок використання землі в межах основного цільового призначення (землі сільськогосподарського призначення), так і в межах цільового призначення (для ведення практичних занять).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.2 та ч.3 статті 134 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

За ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

В той же час за нормою ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

У відповідності до ст. 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством. Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.

Об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Згідно із ч. 6 ст. 81 Закону України «Про освіту» передача в управління приватним партнерам в оренду, в концесію, в оперативне управління тощо рухомого та/або нерухомого державного та/або комунального майна, у тому числі земельних ділянок, забороняється.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про професійно-технічну освіту», до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані заклади професійної (професійно-технічної) освіти належить розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих закладів професійної (професійно-технічної) освіти.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про професійну (професійно-технічну освіту)» заклад професійної (професійно технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про професійну (професійно-технічну освіту)» підприємства, установи організації незалежно від форм власності надають здобувачам освіти закладі) професійної (професійно-технічної) освіти робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання чи виробничої практики відповідно до укладених із закладами професійної (професійно-технічної) освіти договорів про навчально-виробничу практику. Типовий договір про навчально-виробничу практику та порядок надання робочих місць визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 07.06.1999 «Про затвердження Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики» затверджено Порядок надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно-технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики (далі - Порядок) встановлено, що цей Порядок є обов`язковим для всіх професійно-технічних навчальних закладів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування.

Згідно з абз.5 п.2 Порядку встановлено, що виробниче навчання та виробнича практика учнів, слухачів можуть проводитися, як виняток, з дозволу Міністерства освіти і науки Автономної Республіки Крим, управлінь освіти і науки обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у навчально-виробничих майстернях, на дільницях, полігонах, будівельних об`єктах, полях, фермах, навчальних господарствах, ділянках та інших підрозділах професійно-технічних навчальних закладів (в тому числі у формі стажування на виробництві, у сфер послуг) за умови забезпечення ними виконання у повному обсязі робочих навчальних планів і програм. Згідно з абз.3 п.3 Порядку виробнича практика проводиться з метою вдосконалення набутих знань, практичних навичок для досягнення встановленого рівня кваліфікації з відповідних професій, спеціальностей та спеціалізацій, а також забезпечення соціальної, психологічної і професійної адаптації в трудових колективах.

5. Висновки Господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно ст.4 ГПК України право на звернення до Господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відтак, порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду «інтересам держави» і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду щодо визнання недійсними договорів.

Отже, правовідносини, пов`язані з незаконним вибуттям земель із державної чи комунальної власності, а рівно із передачею у користування із порушенням встановленим законом порядком становлять «суспільний», «публічний» інтерес.

Крім того, при встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесеш відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4).

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Внаслідок передачі земельної ділянки відбулась фактична зміна цільового призначення земельної ділянки з для дослідних і навчальних цілей на ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що суперечить положенням ст. 20 ЗК України та змісту державної політики у земельній сфері.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформований правовий висновок, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Разом із цим Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, не зважаючи на тривалий термін порушення використання землі, жодних дій щодо припинення незаконного використання спірної земельної ділянки державної власності не вжито, заходів щодо розірвання оскаржуваного договору в судовому порядку не вживала, відповідний позов не пред`являла.

Викладене указує на пасивну поведінку органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, що свідчить про не здійснення ним захисту інтересів держави та є підставою для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

У зв`язку із викладеним є достатні підстави для подання відповідного позову Болградською окружною прокуратурою.

Звертаючись із позовом до суду, прокурор в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що договір від 01.09.2020, укладений між відповідачами, є прихованим договором оренди землі, який не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому підлягає визнанню недійсним.

Традиційно право володіння розуміється як належність об`єкта певному суб`єкту, фактичне панування суб`єкта над об`єктом; право користування - як процес виробничого застосування і споживання корисних властивостей об`єкта, а також створених за його допомогою благ.

Будучи специфічним речовим правом, право постійного користування характеризується обмеженим суб`єктно-об`єктним складом: об`єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної власності, суб`єктами можуть бути лише юридичні особи, визначені законом (стаття 92 ЗК України).

Право постійного користування є одним з двох можливих титулів, що надає право користування землею: глава 15 ЗК України «Право користування землею» передбачає користування землею на праві постійного користування та на праві оренди землі.

Таким чином, Ліцей, як землекористувач на титулі права постійного користування, наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки, належної йому на праві постійного користування.

Закон не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав землекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного господарювання на землі. Договором щодо права постійного користування такі винятки не можуть бути передбачені, оскільки відповідне право (право постійного користування) не може виникати на договірних підставах.

Формулювання законодавця «право самостійно господарювати» підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість передачі права господарювання іншій особі, підкреслюючи що таке господарювання має відбуватися самостійно.

Зі змісту умов оспорюваного договору вбачається, що право володіння та користування, як правомочності, що належать землекористувачу, реалізуються не Ліцеєм, а відповідачем-2.

Із змісту укладеного між сторонами договору від 01.09.2021 року слідує, що відповідач-2 здійснює виробництво сільськогосподарської продукції та при цьому частину врожаю залишає за навчальним закладом і передає Ліцею згідно акту передачі або накладної, фактично сплачує відповідачу-1 плату. Вказане суперечить вимогам ст. 901 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що за виконані роботи, надані послуги кошти сплачує замовник. Крім того, договір від 01.09.2020 року не містить обов`язку відповідача-1 оплачувати послуги по організації виробничої практики учнів з професії «тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, водій автотранспортних засобів» під час виконання сільськогосподарських робіт, що за умовами п. 1.1. договору є метою та предметом цього договору, а відповідно мали надаватись відповідачем-2.

Отже, на переконання суду основним зобов`язаннямм замовника по договору про надання послуг є оплата виконавцю за надані послуги з вирощування сільськогосподарських культур згідно з актами про надання послуг. При цьому, в матеріалах справи відповідні докази відсутні.

Крім того, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

При цьому, суд зазначає, що зміст спірного договору та його правова природа не залежать від його назви.

Аналіз положень спірного договору та фактичні відносини, що склалися на його підставі, не відповідають умовам спільної діяльності (співпраці), передбаченим ст.ст. 1130-1134 ЦК України.

Отже із змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання майна осіб для досягнення спільної мети. При цьому, зміст спірного договору та його правова природа не залежить від його назви.

Істотними умови для договорів про спільну діяльність, згідно ЦК України, зокрема є:

- досягнута домовленість сторін діяти спільно з метою отримання прибутку або досягнення іншої мети;

- дотримана письмова форма договору;

- визначено вклади сторін;

- визначена грошова оцінка вкладів учасників за домовленістю сторін;

- визначено, що ведення бухгалтерського обліку покладено на одну із сторін;

- передбачено умови ведення спільних справ;

- передбачено право учасника на інформацію;

- визначено порядок відшкодування збитків та шкоди;

- визначено порядок розподілу прибутку, що відповідає вимогам чинного законодавства

Таким чином, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону (ст. 1130 ЦК України). Основними елементами договору про спільну діяльність є об`єднання вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільної діяльності і такі частки мають бути визначеними, обов`язки сторін у таких правовідносинах не мають зустрічного характеру, а кожен учасник діє не для досягнення власних цілей, а у загальному інтересі. Сторони отримують блага в результаті спільної діяльності, а не від іншої сторони за договором, спільна діяльність учасників чітко скоординована.

Особливістю є те, що сторони договору про спільну діяльність визначають орган управління спільними справами, а частки, які передають учасники можуть мати лише приватноправовий характер, тобто для передачі якоїсь частки у спільну діяльність особа повинна мати право розпоряджатися такою часткою. Специфіка договору про спільну діяльність полягає і в тому, що сторони отримують блага в результаті спільної діяльності, а не від іншої сторони за договором.

Спірний договір не є договором про спільну діяльність, так як всупереч положенням статей 1130-1139 ЦК України, його умовами не підтверджується наявність спільної мети сторін у сфері спільного обробітку земельної ділянки, об`єднання зусиль та внесків сторін для досягнення певних цілей, наведених в предметі договору, кінцевої мети та діяльності сторін в досягненні результату спільної діяльності. Основними елементами договору про спільну діяльність є об`єднання вкладів учасників (майна, майнових прав тощо) для здійснення спільне її діяльності, і такі частки мають бути визначеними, обов`язки сторін у таких правовідносинах не мають зустрічного характеру, а кожен учасник діє не для досягнення власних цілей, а у загальному інтересі. Сторони отримують блага в результаті спільної діяльності, а не від іншої сторони за договором, спільна діяльність учасників чітко скоординована.

У спірному договорі не визначено обов`язки закладу освіти, суб`єкта господарювання виконання, яких призведе до досягнення спільної мети; не визначено грошова оцінка вкладів учасників за домовленістю сторін; не покладено на одну із сторін ведення бухгалтерського обліку; не визначено обов`язки учасників щодо утримання спільного майна, обов`язку солідарного відшкодування збитків за результатами спільних зобов`язань.

Сторонами договору не здійснюється належним чином облік ресурсів сторін, задіяних у спільній діяльності, тому результат спільної діяльності та отриманий прибуток не залежить від фактичної участі сторони у виконанні умов договору

Також, утворення органу управління спільними справами спірним договором не передбачено. ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» не вправі розпоряджатися земельною ділянкою.

Згідно умов спірного договору, після виконання повного комплексу робіт витрати підприємства СФГ «Кристал» відшкодовуються за рахунок зібраного врожаю (зерном), решта врожаю залишається за навчальним закладом і передається Ліцею згідно акту передачі або накладної.

Відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про здійснення сторонами саме сумісного вирощування сільськогосподарських культур.

Таким чином, спірний договір суперечить ст. ст. 1130, 1131, 1133, 1134, 1135, 1136, 1137, 1139 ЦК України, якими визначено умови спільної діяльності.

Права землекористувачів визначені ст. 95 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 цього Кодексу землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Таким чином, ліцей не наділений повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками, зокрема, передавати їх в оренду.

Зі змісту оспорюваного договору судом не встановлено, що земельна ділянка надана відповідачу-2 з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Окрім цього, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 15.06.2018 у справі № 906/164/17 дійшла висновку, що об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти.

Таким чином, земельна ділянка площею 49,9975 га, передана навчальному закладу у користування, належить до об`єктів освіти та відповідно до ст. ст. 80, 81 Закону України «Про освіту» не може використовуватись не за призначенням та передаватись для діяльності, не пов`язаної з навчально-виховним процесом.

З огляду на вказане, договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур від 01.09.2020, укладений ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» з СФГ «Кристал» суперечить вимогам Закону України «Про освіту».

Крім того, зміст умов, погоджених сторонами в договорі про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур, свідчить про те, що передавши право користування земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарської продукції відповідач-1 фактично усунувся від права самостійного господарювання на земельній ділянці та надав таке право іншій особі, а саме СФГ «Кристал».

Таким чином, вказане свідчить, що ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» уклавши договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур від 01.09.2020, самоусунувся від використання вказаної земельної ділянки, яка надавалася йому для дослідницьких і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства та надав СФГ «Кристал» земельну ділянку для її обробітку, вирощування та збирання урожаю. Фактично за умовами оспорюваного договору СФГ «Кристал» надається право виконання на земельній ділянці циклу агротехнічних робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції.

Отже, право користування, яке надано землекористувачеві на підставі ст. 92 Земельного кодексу України, відповідно до умов договору про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур, всупереч ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України реалізується не самим землекористувачем ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей», а іншою юридичною особою (СФГ «Кристал»), шляхом строкового, платного користування земельною ділянкою.

Таким чином, СФГ «Кристал» самостійно господарює на земельній ділянці у той час як ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» надає право користування цією ділянкою вказаному господарству для здійснення підприємницької діяльності, а саме виконання всіх видів сільськогосподарських робіт своїми силами, та технікою.

Саме на використанні вказаної земельної ділянки (споживання її корисних властивостей) ґрунтується спірний договір. Без використання земельної ділянки договір не має юридичного сенсу, не становить комерційного, економічного інтересу для сторін.

Проаналізувавши умови оспорюваного договору та враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур від 01.09.2020, укладений між відповідачами, не містить ознак ані договору про спільну діяльність, ані договору про надання послуг, а також не є змішаним договором.

Отже, між сторонами існують фактичні відносини з передання в користування земельної ділянки, метою яких є отримання прибутку від врожаю сільськогосподарських культур, які там вирощуються.

Таким чином, аналізом умов спірного договору про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур, встановлено, що основною його ознакою є платне володіння та користування на певний строк земельною ділянкою СФГ «Кристал».

Метою укладання договору та його основною ознакою є користування земельною ділянкою за певну плату для вирощування та збирання власного врожаю з використанням власних товарно-матеріальних цінностей, залученням власної техніки, а не отримання наданих послуг.

Отже, за спірним договором, ДНЗ «Тарутинський професійний аграрний ліцей» фактично передано у платне строкове користування СФГ «Кристал» земельну ділянку площею 49,9975 га державної форми власності для здійснення підприємницької діяльності, при цьому не уклавши договору оренди земельної ділянки у відповідності до вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Право оренди є одним з двох можливих титулів, що надає право користування землею: глава 15 Земельного кодексу України «Право користування землею» передбачає користування землею на праві постійного користування та на праві оренди землі

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За таким правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають з його змісту. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін.

Однак, у спірному договорі про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур не встановлено чіткий порядок та строки оплати за договором. При цьому конкретний строк протягом якого необхідно здійснити оплату у договорі відсутній. Також договором не визначено порядок приймання-передачі вирощеної продукції СФГ «Кристал».

Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинений з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинений саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинений, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Така позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема Касаційним господарським судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 916/935/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 916/933/17.

Отже, встановивши, що спільного вирощування сільськогосподарських культур за спірним договором не велося, а відбувалось платне користування відповідачем-2 земельною ділянкою, наданою відповідачем-1 у користування для отримання прибутку, до спірного правочину слід застосовувати правила, передбачені для договору оренди земельної ділянки.

Враховуючи зміст умов оспорюваного правочину та досліджуючи правову природу договору, суд вважає, що договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур від 01.09.2020 є удаваним правочином, оскільки фактично між відповідачами укладено договір оренди земельної ділянки, площею 49,9975 га, яка перебуває у постійному користуванні Ліцею. Оспорюваний договір по надання послуг з вирощування сільськогоспдарських культур від 01.09.2020 укладено з метою приховування справжнього правочину - договору оренди землі.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Судом встановлено, що законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування.

Відповідно до пункту 5.6 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата Україні щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 по справі №1-17/2005 встановлено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування. За спірним договором відбулось розпорядження земельною ділянкою неповноважним суб`єктом, спірний договір не відповідає вимогам ст.ст.92, 93, 96 Земельного кодексу України, ст.ст.1130-1138 Цивільного кодексу України, ст.29 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», що свідчить про його недійсність на підставі ч.ч.1, 2 та 5 ст.203, ст.215 Цивільного кодексу України.

Отже, відповідачем-1 вчинено правочин за відсутності повноважень на його кладення, а тому сторонами не був дотриманий встановлений нормами земельного законодавства порядок щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що спірний договір не є договором про надання послуг, а є прихованим договором оренди землі, оскільки його зміст суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», укладений не уповноваженою стороною та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 203, 215 ЦК України.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання оспорюваного правочину недійсним підлягають задоволенню, відповідно укладений між відповідачами договір про надання послуг з вирощування сільськогосподарських культур у навчально-виробничому процесі від 01.09.2020, підлягає визнанню недійсним

Водночас, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Крім того, аналізуючи позицію Верховного Суду викладену у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 можна дійти висновку, що оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

На підставі викладеного, зі змісту позовної заяви, предмета спору, характеру спірних правовідносин, суд дійшов до висновку, що прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Слід зазначити, що під час розгляду справи відповідачі фактично визнали позовні вимоги.

За встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовими витратами у справі є витрати прокуратури на сплату судового збору у сумі 2270,00 грн, які відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, підлягають стягненню з відповідачів, по 1135,00 грн з кожного, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про надання послуг вирощування сільськогосподарських культур у навчально-виробничому процесі від 01.09.2020, укладений між Державним навчальним закладом «Тарутинський професійний аграрний ліцей» (вул. Красна, № 185, смт. Тарутине, Одеська обл. 68500, ) та Селянським (фермерським) господарством «Кристал» (вул. 26 Серпня, № 96, с. Виноградівка, Тарутинський р-н, Одеська обл., 68550, ).

3. Стягнути з Державного навчального закладу «Тарутинський професійний аграрний ліцей» (вул. Красна, № 185, смт. Тарутине, Одеська обл. 68500, ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) судовий збір в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Кристал» (вул. 26 Серпня, № 96, с. Виноградівка, Тарутинський р-н, Одеська обл., 68550, ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) судовий збір в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Накази видати відповідно до ст. 327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський