ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/1825/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР», м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАЛІК-ФАРМА», Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій

представники:

від позивача А.Д.Дударенко

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» б/н від 14.06.2021 року (вх. №1833/21 від 22.06.2021) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАЛІК-ФАРМА» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки №30/09/20-3 від 30.09.2020 року у сумі 399167,69 грн., з яких 372002,70 грн. основного боргу та 27164,99 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 25.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1825/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.07.2021 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання №37 від 19.07.2021 року (вх. №17276/21 від 19.07.2021) про відкладення підготовчого провадження.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 19.07.2021 року (вх. №17294/21 від 19.07.2021) про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання 20.07.2021.

Ухвалою суду від 20.07.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1825/21 на тридцять днів та відкладено судове засідання на 14.09.2021 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 27.07.2021 року (вх. №17906/21 від 28.07.2021), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 04.08.2021 року (вх. №18942/21 від 09.08.2021).

Ухвалою суду від 14.09.2021 року відкладено підготовче засідання на 26.10.2021 року.

До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 23.10.2021 року (вх. №24691/21 від 25.10.2021) та клопотання б/н від 25.10.2021 року (вх. №24702/21 від 25.10.2021) про відкладення судового засідання.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 25.10.2021 року (вх. №24718/21 від 26.10.2021) про проведення судового засідання без участі представника позивача та заява б/н від 25.10.2021 (вх. №24719/21 від 26.10.2021) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 325002,70 грн. основного боргу та 33806,07 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 26.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/1825/21 та призначено розгляд справи по суті на 30.11.2021 року.

До суду від позивача електронною поштою надійшла заява б/н від 29.11.2021 року (вх. №27424/21 від 29.11.2021), в якій позивач зазначає, що докази понесення судових витрат на правничу допомогу будуть подані до суду у строки, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України.

До суду від відповідача електронною поштою надійшло клопотання б/н від 29.11.2021 року (вх. №27498/21 від 29.11.2021) про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 30.11.2021 року позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Проти поданого клопотання відповідача про відкладення розгляду справи представник позивача заперечив.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, а не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу. Проте позивачем не доведено суду неможливість заміни представника у даній справі, а також неможливість розгляду справи без участі позивача на підставі письмових доказів, що містяться у справі. На думку суду, наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні.

Приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, враховуючи наявність в матеріалах справи передбачених ГПК України заяв по суті справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 30.11.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Декор» (за договором постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новалік-Фарма» (за договором покупець) 30.09.2020 року укладено Договір поставки №30/09/20-3 (далі Договір), згідно умов п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити окремими партіями, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах, передбачених цим Договором продукцію, в асортименті, кількості, за ціною та в строки, визначені в Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору, загальна ціна Договору складається із суми вартості кожної окремої партії продукції, які визначені у відповідних Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору. Оплата продукції за цим Договором здійснюється в гривнях. Ціна продукції визначається у Специфікаціях до цього Договору і включає вартість продукції, вартість упаковки, якщо інше не визначено в Специфікації.

Право власності, ризик випадкової загибелі та/або знищення продукції переходить від постачальника до покупця в момент передачі продукції покупцю та засвідчується видатковою накладною або товарно-транспортною накладною, які підписані уповноваженими представниками сторін. Дата отримання продукції вказується у видатковій або у товарно-транспортній накладній (п. 2.4 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору, умови поставки: EXW, склад постачальника (відповідно до Правил Інкотермс-2010), якщо інші умови поставки не обумовлені в Специфікації на відповідну партію продукції. Поставка продукції за однією Специфікацією може здійснюватись кількома партіями в рамках строків, визначених у Специфікації.

У п. 7.1 Договору сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань щодо розрахунків.

Згідно укладених між сторонами Специфікацій №1 від 13.10.2020 року, №2 від 16.10.2020 року, №3 від 19.10.2020 року, №4 від 05.11.2020 року, №5 від 18.11.2020 року, №6 від 14.12.2020 року, №7 від 04.01.2021 року, №8 від 14.01.2021 року, №9 від 28.01.2021 року до Договору, сторони погодили найменування продукції маска тришарова, кількість продукції, що поставляється, ціну за одиницю, загальну вартість продукції за кожною Специфікацією окремо, а також умови поставки та оплати.

В Специфікаціях №1 від 13.10.2020 року, №2 від 16.10.2020 року, №3 від 19.10.2020 року, №4 від 05.11.2020 року, №5 від 18.11.2020 року, №6 від 14.12.2020 року, №7 від 04.01.2021 року, №8 від 14.01.2021 року, №9 від 28.01.2021 року до Договору визначено, що поставка і оплата продукції здійснюється поетапно: перший етап - поставка продукції, зазначеної в Специфікації, здійснюється протягом 5-7 банківських днів, узгодженими партіями з моменту підписання Специфікації; другий етап - замовник сплачує постачальнику 100% вартості від реалізованої у звітний період продукції, що поставляється за Специфікацією. Звіт про реалізовану продукцію надається щомісячно до 15 числа наступного за звітнім.

На виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем за період з 13.10.2020 по 29.01.2021 поставлено, а відповідачем прийнято продукцію визначену в Специфікаціях до Договору на загальну суму 855000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №1022 від 13.10.2020, №1040 від 16.10.2020, №1070 від 20.10.2020, №1195 від 05.11.2020, №1275 від 19.11.2020, №1594 від 14.12.2020, №2 від 04.01.2021, №69 від 16.01.2021, №182 від 29.01.2021, товарно-транспортними накладними №Р-13/10-3 від 13.10.2020, №Р-16/10-1 від 16.10.2020, №Р-20/10-1 від 20.10.2020, №Р-05/11-1 від 05.11.2020, №Р-19/11-2 від 19.11.2020, №Р-14/12-2 від 14.12.2020, №Р-0401-1 від 04.01.2021, №Р-1601-2 від 16.01.2021, №Р-29/01-1 від 29.01.2021, а також, довіреностями №1-07-09/2020 від 07.09.2020 року, №02-07-09/2021 від 07.09.2021 року на отримання товарно-матеріальних цінностей. Вказані видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписано представниками обох сторін та скріплено їх печатками.

Однак, відповідачем, в порушення договірних зобов`язань, поставлений позивачем товар оплачено частково, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 372002,70 грн.

Позивачем на адресу відповідача надіслано претензію б/н від 17.05.2021 року з вимогою сплатити заборгованість у сумі 372002,70 грн., а також, 25144,06 грн. штрафних санкцій протягом 4-х робочих днів з дня отримання претензії. Однак, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Позивачем до суду подано заяву про зменшення позовних вимог б/н від 25.10.2021 року (вх. №24719/21 від 26.10.2021 року) у зв`язку із сплатою відповідачем в процесі розгляду справи заборгованості у сумі 47000,00 грн. Тому, позивач просить стягнути з відповідача 325002,70 грн. основного боргу та 33806,07 грн. штрафних санкцій.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Зі змісту поданої позивачем заяви вбачається, що позивач фактично зменшено заявлену до стягнення суму боргу до 325002,70 грн., в той час, як збільшено період нарахування пені, відсотків та інфляційних втрат, що стало наслідком збільшення розміру таких вимог. Однак, зважаючи на те, що ціна позову згідно заяви є меншою ніж ціна позову у первісній редакції, відповідно, така заява вважається заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Заява позивача про зменшення позовних вимог, яка була подана до суду до початку розгляду справи по суті, відповідає вимогам ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, тому, суд приймає заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим, подальший розгляд справи здійснюватися в межах заявлених до стягнення сум, а саме, 325002,70 грн. основного боргу та 33806,07 грн. штрафних санкцій.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначає, що умовами Договору, а саме, Специфікацій до Договору визначено, що покупець сплачує постачальнику 100% вартості від реалізованої у звітний період продукції. Тому, відповідач стверджує, що станом на 27.07.2021 року заборгованість за Договором складає 215616,70 грн., а продукція маски тришарові у кількості 136386 шт. перебувають на реалізації. Відповідач вважає, що, оскільки, продукція перебуває на реалізації, позивач не має право нараховувати штрафні санкції на вартість всієї поставленої продукції.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 855000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, а відповідач поставлений товар оплатив частково, доказів протилежного не надав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стосовно посилань відповідача на умови Специфікацій, якими передбачено обов`язок сплатити вартість товару після його реалізації, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.4 Договору, право власності, ризик випадкової загибелі та/або знищення продукції переходить від постачальника до покупця в момент передачі продукції покупцю та засвідчується видатковою накладною або товарно-транспортною накладною, які підписані уповноваженими представниками сторін. Дата отримання продукції вказується у видатковій або у товарно-транспортній накладній.

Суд звертає увагу, що поставка товару позивачем відповідачу здійснювалась протягом 2020 2021 року, тобто, протягом тривалого часу. Будь-яких доказів надання звітів про реалізовану продукцію (щомісячно до 15 числа наступного за звітнім), звернення відповідача до позивача з повідомленням про повернення товару із зазначенням, що він не реалізований чи з інших причин до суду не надано.

Додані до відзиву копія наказу «Про проведення вибіркової інвентаризації» №14 від 24.06.2021 року та відомості про інвентаризацію товару на складі №1 від 30.06.2021 року не приймаються судом до уваги, оскільки, як встановлено судом, такі докази не надіслано на адресу позивача, крім того, такі документи складено 30.06.2021 року, тобто, після звернення позивача до суду з даним позовом, а не в межах строків, визначених в Специфікаціях до Договору. Відповідачем на адресу позивача надсилався гарантійний лист №18 від 14.04.2021 року, в якому зазначалось про залишок товару, який знаходиться на реалізації, при цьому, суд зазначає, що такий лист надано відповідачем у відповідь на лист-вимогу позивача №02/04/21-001 від 02.04.2021 року, інших доказів, які підтверджують надання відповідачем щомісячно до 15 числа, наступного за звітнім, звітів про реалізовану продукцію до суду не подано.

В пункті 14.1.202 Податкового кодексу України визначено, що продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Загальні умови виконання господарського зобов`язання з оплати товару встановлені статтею 692 ЦК України.

Так, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи предмет спору у цій справі та правило розподілу тягаря доказування між сторонами, відповідач, для звільнення себе від обов`язку оплатити вартість товару, має довести належними та допустимими доказами, що отриманий ним товар ще не реалізований.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №910/4846/17.

В той же час, відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні ст.ст. 73-79 ГПК України, доказів на підтвердження того, що поставлений позивачем товар, є таким, що не реалізований.

Судом також враховано, що до матеріалів справи додано акт звірки розрахунків між сторонами за період з 01.01.2020 року по 14.04.2021 року, підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками, яким підтверджено заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 422002,70 грн.

Таким чином, суд вважає, що ненадання доказів реалізації товару не може свідчити про відсутність у відповідача обов`язку сплатити отриманий товар.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 року у справі №30744гс 17, якщо покупець не повернув отриманий під реалізацію та нереалізований ним товар в установлений договором строк, постачальник має право стягнути з нього вартість цього товару.

Разом з тим, суд звертає увагу, що факт поставки товару підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, позивачем заявлено до стягнення вартість товару, за який відповідач в повному обсязі не розрахувався.

Оскільки, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар у сумі 325002,70 грн. станом на день прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт поставки позивачем товару відповідачу документально підтверджено, отримання відповідачем товару не спростовано, тому, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 325002,70 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 24394,64 грн. та 3% річних у загальному розмірі 9411,43 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за кожною видатковою накладною окремо, враховуючи періоди нарахування та часткові оплати згідно виконаного ним розрахунку.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору, в разі порушення строку виконання грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, покупець повинен сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день такого порушення. Крім того, за прострочення оплати поставленої продукції покупець у відповідності зі ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити постачальнику 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 24394,64 грн. та 3% річних у розмірі 9411,43 грн., судом встановлено, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Таким чином, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог, судовий збір у сумі 605,40 грн. підлягає поверненню за клопотанням позивача згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАЛІК-ФАРМА» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВАЛІК-ФАРМА» (08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. Столична, буд. 1-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Будівельників, буд. 34, ) 325002 (триста двадцять п`ять тисяч дві) грн. 70 коп. основного боргу, 24394 (двадцять чотири тисячі триста дев`яносто чотири) грн. 64 коп. пені, 9411 (дев`ять тисяч чотириста одинадцять) грн. 43 коп. 3% річних, 5382 (п`ять тисяч триста вісімдесят дві) грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Будівельників, буд. 34, ) з державного бюджету України 605 (шістсот п`ять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №2703 від 10.06.2021 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах господарської справи №911/1825/21, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 13.12.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць