ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 справа № 914/2373/21

За позовом: Публічного акціонерного товариства Банк Восток, м. Дніпро

до відповідача 1: Приватного акціонерного товариства Південьзахіделектромережбуд, м. Львів

до відповідача 2: Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 2 213 417, 51 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Федорчук М. П. - представник;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився.

Публічне акціонерне товариство Банк Восток звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Південьзахіделектромережбуд та до Фізичної особи ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 2 062 163, 44 грн.

Ухвалою суду від 05.08.2021 в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Банк Восток про забезпечення позову відмовлено.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

05.08.2021 суд звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача 2 ОСОБА_1 , який згідно інформації з позовної заяви зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 20.09.2021, оскільки 26.08.2021 господарський суд отримав інформацію від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, що ОСОБА_1 проживає (перебуває) за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 20.09.2021 заяву позивача щодо уточнення (збільшення) позовних вимог прийнято до розгляду, а відтак в подальшому вирішено вважати позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми в розмірі 2 213 417, 51 грн та підготовче судове засідання відкладено на 12.10.2021. Ухвалою суду від 12.10.2021 підготовче судове засідання відкладено на 25.10.2021. Ухвалою суду від 25.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 15.11.2021. Ухвалою суду від 15.11.2021 розгляд справи по суті відкладено на 30.11.2021.

В судове засідання, яке відбулося 30.11.2021, представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача 1 в судові засідання не з`явився, ухвали суду були скеровані відповідачу 1 за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та на адресу суду не поверталися.

Представник відповідача 2 в судові засідання не з`явився, ухвали суду були скеровані відповідачу 2 згідно адреси, вказаної Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області та повернуті на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.

Статтею 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Факт неотримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

При цьому за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).

Також за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку суд застосовує як джерело права, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 41 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява № 3236/03).

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 30.11.2021 справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Публічне акціонерне товариство Банк Восток (надалі позивач, кредитор, банк) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Південьзахіделектромережбуд (надалі відповідач 1, позичальник, боржник) та до Фізичної особи ОСОБА_1 (надалі відповідач 2, поручитель) про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 2 213 417, 51грн (з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.08.2015 між сторонами у справі був укладений кредитний договір № ЛК2015-0018, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 28.04.2016, додатковою угодою від 28.07.2016, додатковою угодою від 29.11.2016, додатковою угодою від 04.05.2017, додатковою угодою від 13.06.2017, додатковою угодою від 30.10.2017, додатковою угодою від 14.11.2017, додатковою угодою від 31.05.2018, додатковою угодою від 14.03.2019, за умовами п.1.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 3 350 000, 00 грн, а позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитом проценти та повернути кредит у порядку і в строки, визначені цим договором.

04.08.2015 року позичальником до банку була надана заявка № 1 на отримання грошових коштів згідно кредитного договору на суму 4 400 000, 00 грн, яка була акцептована банком 04.08.2015 року. Крім того, 14.03.2019 року позичальником до банку була надана заявка № 2 на отримання грошових коштів згідно кредитного договору на суму 2 500 000,00 грн, яка була акцептована банком 14.03.2019 року.

Таким чином, у відповідності до п. 4.1. кредитного договору, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується копіями заявки від 04.08.2015 року № 1 та заявки від 14.03.2019 року № 2, а також виписками по рахунках позичальника.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальником, 28.10.2016 між кредитором за кредитним договором та фізичною особою громадянином України ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № ЛК2015-0018.П-2, зі змінами та доповненнями внесеними згідно додаткової угоди від 29.11.2016, додаткової угоди від 04.05.2017, додаткової угоди від 13.06.2017, додаткової угоди від 30.10.2017, додаткової угоди від 14.11.2017, додаткової угоди від 31.05.2018, додаткової угоди від 14.03.2019, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за виконання позичальником всіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, з усіма змінами та доповненнями, як існуючих на дату укладення кредитного договору так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Всупереч вимогам кредитного договору, незважаючи на вимоги банку про повернення простроченої заборгованості від 23.03.2020 № 32/33 та від 08.04.2020 № 32/42, що вручені позичальнику та поручителю, позичальник не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, зокрема ним порушені строки повернення кредиту та нарахованих процентів передбачені пунктами 1.4 та 5.2. кредитного договору.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 29.07.2021 складає 2 213 417, 51 грн, з яких: 1 859 647, 00 грн (прострочена заборгованість за кредитом) + 151 254, 07 грн (заборгованість за простроченими відсотками) + 202 516, 44 грн (інфляційне збільшення).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позиція відповідачів.

Відповідачі участі уповноважених представників в судових засіданнях не забезпечили, відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представили, позовні вимоги не заперечили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких мотивів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Предметом розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкти господарювання. Крім цього, позивачем заявлена позовна вимога до поручителя - фізичної особи, яка зазначена стороною правочину в забезпечення виконання зобов`язання відповідача-1 (суб`єкта господарської діяльності). За таких обставин, враховуючи приписи статей 4, 20, 45 ГПК України, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено судом, 04.08.2015 між позивачем та відповідачем 1 був укладений кредитний договір № ЛК2015-0018, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 28.04.2016, додатковою угодою від 28.07.2016, додатковою угодою від 29.11.2016, додатковою угодою від 04.05.2017, додатковою угодою від 13.06.2017, додатковою угодою від 30.10.2017, додатковою угодою від 14.11.2017, додатковою угодою від 31.05.2018, додатковою угодою від 14.03.2019, за умовами п.1.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 3 350 000, 00 грн, а позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитом проценти та повернути кредит у порядку і в строки, визначені цим договором.

Згідно п. 4.1. кредитного договору, грошові кошти надаються позичальнику згідно цього договору на підставі письмових заявок, акцептованих банком. Сторони погодили, що згідно цього договору кожна окрема сума грошових коштів, які надаються банком позичальникові на підставі однієї заявки на видачу кредиту, має назву транш кредиту. Зобов`язання банку по наданню кредиту виникають з моменту акцепту банком письмової заявки на видачу траншу кредиту та вважаються дотриманими після повного виконання акцептованої заявки. Згідно даного договору, для акцепту банку може подаватися кілька заявок, проте загальна сума акцептованих заявок протягом всього строку дії даного договору не може перевищувати суми максимального ліміту кредитної лінії, зазначеної у п.1.1. цього договору. В разі, коли сума заборгованості за кредитом на момент отримання банком заявки або сума заборгованості за кредитом на момент отримання банком заявки і транш кредиту згідно поданої банку заявки разом або транш кредиту згідно поданої банку заявки (якщо така заявка є першою заявкою за весь період дії цього договору) перевищує чинний ліміт кредитної лінії, визначений у п.1.2. цього договору, то така заявка банком не розглядається та не акцептується

04.08.2015 року позичальником до банку була надана заявка № 1 на отримання грошових коштів згідно кредитного договору на суму 4 400 000, 00 грн, яка була акцептована банком 04.08.2015 року. Крім того, 14.03.2019 року позичальником до банку була надана заявка № 2 на отримання грошових коштів згідно кредитного договору на суму 2 500 000,00 грн, яка була акцептована банком 14.03.2019 року.

Таким чином, у відповідності до п. 4.1. кредитного договору, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується копіями заявки від 04.08.2015 року № 1 та заявки від 14.03.2019 року № 2, а також виписками по рахунках позичальника, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, при цьому зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Всупереч вимогам кредитного договору, позичальник не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, зокрема ним порушені строки повернення кредиту та нарахованих процентів, передбачені пунктами 1.4 та 5.2. кредитного договору.

Так, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що обов`язок щодо погашення заборгованості за тілом кредиту відповідачем-1 своєчасно та в повному обсязі не був виконаний, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту становить 1 859 647, 00 грн.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували належне виконання відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 04.05.2015.

Оскільки, заборгованість позичальника перед банком по сплаті кредиту станом на 29.07.2021 в розмірі 1 859 647, 00 грн належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, суд вважає, що позовні вимоги щодо її стягнення підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Норми ст. 553 ЦК України передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Таким чином, порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя. Безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Договір поруки розглядається як договірне зобов`язання, сторонами якого є боржник, кредитор і поручитель та відповідно зобов`язання (договір) поруки за своєю природою є додатковим (акцесорним) до основного зобов`язання (договору), в якому є свої кредитор та боржник. Причому поручитель (боржник) у зобов`язанні (договорі) поруки забезпечує виконання зобов`язання боржника перед кредитором за основним зобов`язанням. Згідно з ст. 511 ЦК України зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора лише у випадку, якщо це передбачено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки № ЛК2015-0018.П-2, зі змінами та доповненнями внесеними згідно додаткової угоди від 29.11.2016, додаткової угоди від 04.05.2017, додаткової угоди від 13.06.2017, додаткової угоди від 30.10.2017, додаткової угоди від 14.11.2017, додаткової угоди від 31.05.2018, додаткової угоди від 14.03.2019, відповідно до п.1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за виконання позичальником всіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, з усіма змінами та доповненнями, як існуючих на дату укладення кредитного договору так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно п. 1.2. договору поруки, поручитель підтверджує, що умови кредитного договору добре йому відомі, повністю зрозумілі, поручитель до укладення договору ознайомився з кредитним договором.

Відповідно до п. 1.3. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату неустойки згідно умов кредитного договору, проте максимальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором поруки складає 4 053 500,00 грн.

Пунктом 1.4. договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Згідно п .5.3. договору поруки, порука, надана згідно договору поруки припиняється після спливу п`яти років від дати настання остаточного терміну повернення кредиту згідно кредитного договору.

Частина 1 ст. 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За таких обставин кредитор, керуючись ст. 543 ЦК, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника і кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 статті 554 ЦК України).

Згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачами не подано.

Отже, відповідач-1 та відповідач -2 своїх зобов`язань не виконали, чим порушили вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачів 1 та 2 солідарно 1 859 647, 00 грн заборгованості за наданим кредитом, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до п.1.3. кредитного договору, проценти за користування кредитом згідно договору нараховуються за ставкою 21 % річних. Процентна ставка за кредитним договором є фіксованою. У разі настання терміну повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору на прострочену заборгованість продовжують нараховуватися проценти за ставкою 21 % річних.

Відповідно до пунктів 5.1. та 5.2. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту, за кожен день користування кредитом, на щоденний залишок заборгованості за кредитом, за ставкою, визначеною п. 1.3. цього договору до повного погашення заборгованості за кредитного договору, у тому числі за користування кредитом, термін повернення якого настав. При цьому при розрахунку застосовується фактична кількість днів у місяці та умовна кількість днів у році 360.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 151 254, 07 грн заборгованості за простроченими відсотками. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок відсотків, суд вважає його вірним, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

В статті 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, а саме, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 202 516, 44 грн інфляційних втрат. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його вірним, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Південьзахіделектромережбуд" (79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, буд. 10, ) та фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Банк Восток (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, 24, ) заборгованість в розмірі 2 213 417, 51 грн, з яких;

- 1 859 647, 00 грн прострочена заборгованість за кредитом;

- 151 254, 07 грн заборгованість за простроченими відсотками;

- 202 516, 44 грн інфляційних втрат.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Південьзахіделектромережбуд" (79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, буд. 10, ) на користь Публічного акціонерного товариства Банк Восток (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, 24, код ЄДРПОУ 26237202) 16 600, 63 грн судового збору.

4. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Банк Восток (49051, м. Дніпро, вул. Курсантська, 24, код ЄДРПОУ 26237202) 16 600, 63 грн судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2021 року.

Суддя Манюк П.Т.