УХВАЛА

м. Київ

14.12.2021Справа № 910/20006/21

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Барселона»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Ріеал Естейт»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Гардиан»

3. ОСОБА_1

4. ОСОБА_2

5. ОСОБА_3

6. Міністерства Юстиції України

про визнання протиправним рішення приватного нотаріуса, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання припиненим права іпотеки, скасування рішення приватного нотаріуса, скасування наказу Мінюсту та витребування майна з чужого незаконного володіння

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

06.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Барселона» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Ріеал Естейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гардиан», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Міністерства Юстиції України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення державного нотаріуса Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк Єлизавети Ремусівни № 56462477 від 02.07.2021 року;

- застосувати наслідки нікчемності Договору купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 454,2 кв.м. (РНОНМ 00) та земельної ділянки, кадастровий номер :82:079:0029, площею 0,073 га, (РНОНМ НОМЕР_1 ) які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , від 02.07.021 року, посвідчений приватним нотаріусом Клімовою Н.В за реєстровим №2190, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом: визнання недійсним Акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ГАРДИАН», серія та номер 2202, 2203, що посвідчений 03.07.2021 року приватним нотаріусом Клімовою Н.В. за реєстровим № 2202 та 2203; визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 05.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Клімовою Н.В. за реєстровим № 2222, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро ріеал естейт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Гардиан»; визнання недійсним Договору іпотеки від 16.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кузьменко І.П. за реєстровим номером № 1614, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро ріеал естейт».

- визнати припиненим право іпотеки ОСОБА_3 за Договором іпотеки від 16.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кузьменко І.П. за реєстровим номером № 1614;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Кузьменко І.П. № 60517296 від 22.09.2021 року та запис № 44093878 від 16.09.2021 року про обтяження;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства Юстиції України від 30.09.2021 року № 3456/5.

- витребувати з чужого незаконного володіння на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Барселона» нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 454,2 кв.м. (РНОНМ 00) та земельну ділянку, кадастровий номер :82:079:0029, площею 0,073 га, (РНОНМ 00) які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач вказує на те, що 09.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №017/2-2011/840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит. Виконання зобов`язань вказаним позичальником за кредитним договором забезпечувалось іпотекою нерухомого майна (житловий будинок загальною площею 454,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою, площею 0,0730 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) на підставі Іпотечного договору від 22.03.2011, укладеного з ОСОБА_5 .

На підставі Договору №1111/10-19-К від 01.11.2019 позивач набув права вимоги за Кредитним договором №017/2-2011/840 від 09.09.2011 та за Іпотечним договором від 22.03.2011.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, позивач звернув стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував право власності на нього.

Однак, як зазначає позивач, йому стало відомо, що 02.07.2021 державним реєстратором Хотинської державної нотаріальної контори Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк Єлизаветою Ремусівною в порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію» було внесено зміни, а саме: рішенням за 56462477 від 02.07.2021 в розділі «Власники» було видалено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Барселона» та додано ОСОБА_2 .

Того ж дня, 02.07.2021, приватний нотаріус Клімова Надія Валентинівна з порушенням вимог чинного законодавства посвідчила та здійснила реєстрацію (рішення 59079066) переходу права власності на спірне нерухоме майно до іноземного громадянина ОСОБА_1 ; 03.07.2021 цим же нотаріусом було здійснено реєстрацію (рішення 59082320) переходу права власності від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гардиан» шляхом передачі нерухомого майна в статутний капітал, а 05.07.2021 вказаним нотаріусом здійснено реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ «Гардиан» та ТОВ «Євро Ріеал Естейт».

Крім того, за скаргою Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Міністерством юстиції прийнято Наказ № 3456/5 від 30.09.2021 року про скасування рішення приватного нотаріуса Михайленка Сергія Анатолійовича від 02.10.2020 № 54387300 про реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «ФК «БАРСЕЛОНА», вказаний Наказ, на думку позивача, прийнято з порушенням чинного законодавства України та останній фактично призводить до порушення майнових прав та законних інтересів заявника.

Розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Барселона», суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення позивачу на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступні обставини.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22.12.2009 у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що "погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Справи, віднесені до юрисдикції господарських судів, визначено у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з обставин, викладених позивачем у позовній заяві, як кредитний договір, так і договір іпотеки було укладено банком з фізичними особами.

Отже, оскільки спір у даній справі не виник щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, даний спір в частині заявлених позивачем позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів, визнання припиненим права іпотеки не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, вимоги про скасування наказу Мінюсту є такими, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

З наведеного вбачається, що позивачем у даній позовній заяві було об`єднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У ч. 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Таким чином, оскільки позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог (об`єднано в одній позовній заяві кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства), суд дійшов висновку повернути позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Барселона» на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (ч. 7 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 174, 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Барселона» у справі №910/20006/21 та додані до неї документи повернути позивачу.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя О.М. Спичак