ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2499/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

за участю секретаря судового засідання Липи Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2499/21

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» (вул. Мала Арнаутська, буд. 109, офіс 501, м. Одеса, 65007)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; адреса листування: АДРЕСА_3 )

про визнання незаконним пункту статуту

за участю представників:

від позивача: адвокат Ковальчук М.Г. - ордер,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи відповідача: адвокат Топоров О.М. ордер, адвокат Павелко А.М. ордер,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору.

08.10.2021 на адресу суду в рамках справи № 916/2499/21 надійшла позовна заява засновника Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг», в якій позивач просить визнати пункт 9.12. статуту ОК «Тіан Конг» таким, що суперечить закону та викласти його у наступній редакції: «Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів».

2. Короткий зміст аргументів учасників справи

2.1. Аргументи Позивача

Позивач, ОСОБА_3 , зазначає, що засновниками ОК «Тіан Конг» є: громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 , громадянин України ОСОБА_2 та громадянка Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що пункт 9.12. статуту ОК «Тіан Конг» у редакції: «Загальні збори Членів Кооперативу правомочні розглядати питання Порядку денного, якщо на них присутні більше 75% його Членів, що мають право ухвального голосу», впливає на компетенцію Загальних зборів членів ОК «Тіан Конг», а саме при трьох засновниках кооперативу (членах), відсутність лише одного із членів на загальних зборах повністю блокує прийняття ними рішень, оскільки, у такому випадку, будуть присутні тільки 66% членів кооперативу, а не 75%, як того вимагає пункт 9.12. статуту.

При цьому, позивач зауважує, що вказаним пунктом статуту постійно зловживає один із засновників ОК «Тіан Конг» - ОСОБА_2 , який навмисно не приймає участі у загальних зборах, намагаючись у такий спосіб блокувати господарську діяльність ОК «Тіан Конг».

Крім того, позивач наголошує, що пункт 9.12. статуту ОК «Тіан Конг» у вищенаведеній редакції суперечить Закону України «Про кооперацію», не підлягає застосуванню та має бути приведений у відповідність із ст. 15 ЗУ «Про кооперацію», оскільки у цій нормі закону відсутнє посилання на можливість передбачити у статуті інший, в тому числі більший кворум, оскільки у ч. 12 статті 15 Закону України «Про кооперацію» йдеться про можливість встановлення статутом виду голосування (таємне або відкрите) при прийнятті загальними зборами рішень, а не про підвищення кворуму.

Водночас позивач вказує, що відповідно до ч. 3 статті 8 Закону України «Про кооперацію», статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, які не суперечать законодавству, а тому передбачене законом правило встановлення кворуму на загальних зборах членів кооперативу повинно дублюватися і в його статуті.

Позивач робить висновок, що передбачивши в пункті 9.12. Статуту ОК «Тіан Конг» інший розмір відсотків голосів членів кооперативу (більше 75% загальної кількості голосів його членів), необхідних для правомочності загальних зборів та прийняття ними рішень, фактично було змінено вимоги щодо встановлення кворуму для проведення загальних зборів, що є порушенням зазначених вище правових норм.

2.2. Аргументи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

У поясненнях третьої особи (вх. № 30060/21 від 10.11.2021), поданих відповідно до ст. 168 ГПК України, щодо позову засновника ОК «Тіан Конг» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначив, що вказаний позов ОСОБА_1 до ОК "Тіан Конг" є безпідставним, а спір за таким позовом має очевидно штучний характер, оскільки, на переконання ОСОБА_2 , доводи позивачки ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що спірним пунктом 9.12. статуту ОК «Тіан Конг» постійно зловживає один із засновників кооперативу ОСОБА_2 жодним доказом не обґрунтовані. Так само, як жодним чином не обґрунтовано доказами посилання позивачки у позові на обставину того, що ОСОБА_2 навмисно не приймає участі у Загальних зборах, намагаючись блокувати господарську діяльність ОК «Тіан Конг», а тому ОСОБА_2 вважає доводи позивача надуманими.

Крім того, ОСОБА_2 зауважує, що ст. 8 Закону України «Про кооперацію» визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен, зокрема містити такі відомості, як порядок внесення змін до статуту кооперативу. Статутом ОК «Тіан Конг» такий порядок визначений. Проте, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що позивачка не скористалась своїм корпоративним правом звернутися з відповідним клопотанням до відповідача з вимогою про скликання Загальних зборів членів Кооператива, на якому вирішити питання про зміну пункту 9.12 Статуту у редакції , яку вона визначила у позові на обґрунтування порушення своїх прав.

Позовна заява, за ствердженням ОСОБА_2 , не містить зазначення обставин того, що позивачка, як засновник кооперативу вживала необхідних заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між нею та відповідачем, чого вимагає стаття 19 ГПК України, відтак, позовна заява не містить жодного доказу на підтвердження вказаної обставини, а тому будь-якого корпоративного спору між позивачкою та ОК «Тіан Конг» позовом не доведено, тому відсутній предмет спору.

Також, на думку ОСОБА_2 , позовна заява не містить жодного обґрунтування на підтвердження існування обставин, які вказують на порушення Обслуговуючим кооперативом «Тіан Конг» прав позивачки, що свідчить про відсутність підстав позову.

ОСОБА_2 підсумовує, що ОСОБА_1 жодним чином не доведено обставин порушення Обслуговуючим кооперативом «Тіан Конг» її прав пунктом 9.12 статуту кооперативу, а тому вказаний позов, через його необґрунтованість не підлягає задоволенню судом.

3. Процесуальні питання вирішені судом

16.08.2021 до канцелярії Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайд Буд Капітал» за вх. № 2586/21 до Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» про визнання пункту статуту Обслуговуючго кооперативу «Тіан Конг» таким, що суперечить закону та не підлягає застосуванню, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.08.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайд Буд Капітал» залишено без руху, встановлено позивачеві строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня вручення ухвали суду.

06.09.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№23385/21), із змісту якої вбачається усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 25.08.2021.

10.09.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 2586/21) до розгляду та було відкрито провадження у справі №916/2499/21, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду на "28" вересня 2021 року об 11:20 год.

28.09.2021 до Господарського суду Одеської області від ОК «Тіан Конг» надійшла заява (вх. № 25556/21) про визнання позову, яка судом долучена до матеріалів справи.

Крім того, 28.09.2021 ОСОБА_2 до суду подано заяву (вх. № 25572/21) про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, відповідно до якої заявник просив прийняти його заяву до розгляду та задовольнити її у повному обсязі, відкласти підготовче засідання у справі та надати можливість заявнику ознайомитись з матеріалами справи № 916/2499/21, яка також судом була долучена до матеріалів справи.

Додатково ОСОБА_2 було подано до Господарського суду Одеської області клопотання (вх. № 25573/21 від 28.09.2021) про ознайомлення з матеріалами справи.

28.09.2021, враховуючи неявку учасників справи, ухвалою суду відкладено підготовче засідання по справі № 916/2499/21 на "11" жовтня 2021 року о 10:40 год.

08.10.2021 до Господарського суду Одеської області в рамках справи № 916/2499/21 надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - засновника Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг», в якій позивач просить визнати пункт 9.12. статуту ОК «Тіан Конг» таким, що суперечить закону та викласти його у наступній редакції: «Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів».

08.10.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області залучено до участі у справі № 916/2499/21 засновника Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_1 у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та позовну заяву засновника Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» про визнання пункту статуту таким, що суперечить закону прийнято до розгляду.

11.10.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області заяву ОСОБА_2 (вх. № 25572/21 від 28.09.2021) про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача задоволено та залучено до участі у справі № 916/2499/21 ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Того ж дня, судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні до 21.10.2021 о 15:00 год.

21.10.2021 до ОСОБА_2 надано до суду заяву (вх. № 27867/21) про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою його представника.

Судове засідання, призначене Господарським судом Одеської області по справі № 916/2499/21 на 21 жовтня 2021 року о 15:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді з 18.10.2021 по 22.10.2021 у відпустці.

23.10.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області призначено підготовче засідання у справі № 916/2499/21 на 02 листопада 2021 року о 14:20 год.

02.11.2021 до суду надійшла заява ОСОБА_2 (вх. № 29093/21) про відкладення підготовчого засідання у справі для надання йому можливості скористатись своїм процесуальним правом та в порядку ст. 168 ГПК України подати до суду письмові пояснення щодо позовів ТОВ «Прайд Буд Капітал» та ОСОБА_1 .

Також, 02.11.2021 ОСОБА_2 надав до суду заяву (вх. № 29116/21) про залишення позовної заяви ТОВ «Прайд Буд Капітал» без розгляду у зв`язку з повторною неявкою його представника в підготовче засідання у справі № 916/2499/21.

Крім того, 02.11.2021 в судовому засіданні представником ОСОБА_2 надано суду заяву від 02.11.2021 в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України, про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/2499/21.

02.11.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 від 02.11.2021 про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи № 916/2499/21.

Того ж дня, в підготовчому засіданні судом проголошено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 (вх. № 29116/21) про залишення первісного позову без розгляду, протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження у справі № 916/2499/21 на 30 днів за ініціативою суду.

Крім того, для надання можливості ОСОБА_2 надати суду письмову позицію стосовно позовних вимог, 02.11.2021 судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому засіданні до 16.11.2021 о 10:40 год., про що повідомлено позивача та відповідача відповідною ухвалою суду від 03.11.2021, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.

02.11.2021 від позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява (вх. № 29195/21) про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви з доданими до неї документами на адресу ОСОБА_2 , яка судом долучена до матеріалів справи.

03.11.2021 від ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання (вх. № 29289/21) про ознайомлення з матеріалами справи № 916/2499/21, яке судом було задоволено та матеріали справи надані представнику ОСОБА_2 для ознайомлення 03.11.2021.

05.11.2021 на адресу суду надійшла заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відвід судді (вх. № 2-1350/21 від 05.11.2021) в якій просив суд визнати поважною причиною пропущення заявником ОСОБА_2 строку на подання заяви про відвід судді від 04.11.2021 та продовжити (поновити) йому процесуальний строк на подання даної заяви. Задовольнити заяву ОСОБА_2 про відвід судді Цісельського Олега Володимировича від розгляду справи № 916/2499/21. Відвести суддю Цісельського Олега Володимировича від розгляду справи № 916/2499/21, про що постановити відповідну ухвалу.

08.11.2021 ухвалою суду визнано заяву ОСОБА_2 (вх. №2-1350/21 від 05.11.2021) про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/2499/21 необґрунтованою. Заяву ОСОБА_2 про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи № 916/2499/21 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 08.11.2021 № 232 призначено повторний автоматичний розподіл заяви про відвід судді (вх. № 2-1350/21 від 05.11.2021) у справі № 916/2499/21.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021, заяву про відвід судді (вх. № 2-1350/21 від 05.11.2021) передано на розгляд судді Шаратова Ю.А.

10.11.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Шаратов Ю.А.) відмовлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 в задоволенні заяви про відвід судді від 04.11.2021 (вх. № 2-1350/21 від 05.11.2021).

10.11.2021 ОСОБА_2 подано до суду письмове зауваження (вх. № 30052/21) з приводу відсутності в матеріалах справи протоколу судового засідання, які були долучені до матеріалів справи.

10.11.2021, також від ОСОБА_2 до Господарського суду Одеської області надійшли пояснення третьої особи у порядку ст. 168 ГПК України щодо позову ТОВ «Прайд Буд Капітал» та щодо позову ОСОБА_1 (вх. № 30054/21, № 30060/21), відповідно до яких ОСОБА_5 заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні вказаних позовів в повному обсязі, які судом разом із письмовими доказами долучені до матеріалів справи.

10.11.2021 від ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання (вх. № 30143/21) про ознайомлення з матеріалами справи № 916/2499/21, яке судом було задоволено та матеріали справи надані представнику ОСОБА_2 для ознайомлення 12.11.2021.

11.11.2021 до суду надійшло клопотання ТОВ «Прайд Буд Капітал» (вх. № 30232/21) про розгляд справи за відсутності його представника, яке судом долучено до матеріалів справи № 916/2499/21.

Крім того, до Господарського суду Одеської області позивачем була подана заява (вх. № 30237/21 від 11.11.2021) про долучення до матеріалів справи доказів надіслання на адресу ОСОБА_2 копії позовної заяви та доданих до неї документів, яка судом разом із доказами долучена до матеріалів справи.

16.11.2021 ОСОБА_2 надав до суду клопотання (вх. № 30756/21), в якому, серед іншого просив залишити без задоволення заяву ТОВ «Прайд Буд Капітал» про розгляд справи № 916/2499/21 за його відсутності від 09.11.2021, визнати явку представника ТОВ «Прайд Буд Капітал» у судові засідання обов`язковою, повторно зобов`язати ТОВ «Прайд Буд Капітал» виконати ухвалу суду від 10.09.2021 у справі № 916/2499/21, застосувати до ТОВ «Прайд Буд Капітал» заходи процесуального примусу з підстав невиконання ним вимог ухвали суду від 10.09.2021 та визнати явку представника ОК «Тіан Конг» Ван Дженань у судові засідання по справі № 916/2499/21 обов`язковою та викликати його в наступне підготовче засідання.

Того ж дня ОСОБА_2 подано до суду клопотання (вх. № 30758/21) про витребування доказів, відповідно до якого заявник просив визнати поважною причину неподання даного клопотання та поновити (продовжити) строк третій особі ОСОБА_2 на подання цього клопотання до суду. Також заявник просив витребувати від засновника ОК «Тіан Конг» ОСОБА_1 апостильований документ про її шлюб з громадянином Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 .

16.11.2021 в підготовчому засіданні за результатами розгляду клопотання третьої особи відповідача (вх. № 30756/21), з урахуванням позицій присутніх учасників справи судом було постановлено протокольні ухвала, відповідно до яких: відмовлено в задоволенні клопотання в частині залишення без задоволення заяви ТОВ «Прайд Буд Капітал» про розгляд справи за відсутності його представника; задоволено клопотання в частині визнання явки ТОВ «Прайд Буд Капітал» та ОК «Тіан Конг» в судове засідання обов`язковою; відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повторне зобов`язання позивача надати до суду оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Крім того, проголошено протокольну ухвалу у справі № 916/2499/21 про задоволення клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів в частині поновлення строку на його подання та відмовлено в задоволенні вказаного клопотання в частині витребування апостільного документу про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Того ж дня, в судовому засіданні Господарським судом, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, судом була проголошена протокольна ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/2499/21 до судового розгляду по суті на 25.11.2021 о 14:20 год., а також визнано явку учасників справи в судове засідання по суті обов`язковою, про що було відображено в протоколі судового засідання та повідомлено ТОВ «Прайд Буд Капітал» та ОК «Тіан Конг» ухвалою суду від 16.11.2021, постановленою у відповідності до ст. 120 ГПК України.

25.11.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайд Буд Капітал» до Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» про визнання незаконним пункту статуту залишено без розгляду.

В процесі розгляду справи подані учасниками справи всі клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

Під час розгляду справи по суті сторони виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

Представник Позивача Чжун Кеке у вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доказами, просила суд позов задовольнити повністю.

Представники третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 у вступній промові та судових дебатах проти позову заперечували з підстав, викладених у заява по суті спору. Просили суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач Обслуговуючий кооператив «Тіан Конг» про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, проте, явку повноважного представника в судові засідання не забезпечив, про поважність його неявки суд не повідомив, своєї письмової позиції щодо позовних вимог суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Саме до таких висновків прийшов ВС КГС в своєї постанові у справі № 911/1163/17 від 03.03.2018.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час, дату та місце судових засідань, суд дійшов висновку про його належне повідомлення та можливість розглянути справу за відсутності його представника.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

В судовому засіданні, 25.11.2021р. Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, по виходу з нарадчої кімнати, проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

4. Фактичні обставини справи встановлені судом.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Обслуговуючий кооператив «Тіан Конг» зареєстрований 04.12.2013, за організаційно - правовою формою є обслуговуючим кооперативом видом економічної діяльності якого є « 81.10 Комплекс обслуговування об`єктів». Керівником ОК «Тіан Конг» значиться ОСОБА_4 . Засновниками (учасниками) юридичної особи є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до Статуту ОК «Тіан Конг» затвердженого рішенням загальних зборів членів ОК «Тіан Конг», оформленого протоколом №1-2019 від 08.05.2019, Обслуговуючий кооператив «Тіан Конг» створений внаслідок добровільного об`єднання осіб на основі членства для спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань на засадах самоврядування з метою поліпшення свого економічного та соціального стану, підвищення життєвого рівня Членів та Асоційованих членів, захисту їх майнових інтересів і соціальних прав, надання економічної та соціальної допомоги фізичним та юридичним особам з метою зростання їх матеріального добробуту та задоволення потреб у веденні садівництва, відпочинку та дозвілля Членів та Асоційованих членів Кооперативу. За напрямком своєї діяльності Кооператив є садівницьким (п. 1.1. Статуту).

Відповідно до п. 6.1. Статуту засновниками Кооперативу є: громадянин Народної Республіки Китай ОСОБА_4 , громадянин України ОСОБА_2 та громадянка Народної Республіки Китай ОСОБА_1 .

Членство у Кооперативі поділяється на просте та асоційоване. Членами Кооперативу можуть бути громадяни України, які досягли 16-річного віку, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, внесли вступний внесок та пай у порядку та розмірах, встановлених цим Статутом, додержуються вимог Статуту та користуються правом ухвального голосу (просте членство) (п.п 7.1.-7.2. Статуту ОК «Тіан Конг»).

Пунктом 7.2.3. Статуту встановлено, що член Кооперативу має право, зокрема, брати участь в управлінні Кооперативом та брати участь у Загальних зборах Членів Кооперативу з правом ухвального голосу,

Відповідно до пункту 9.1. Статуту вищим органом управління Кооперативу є Загальні збори його Членів.

До компетенції Загальних зборів Членів Кооперативу належить: затвердження Статуту Кооперативу та внесення до нього змін; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю Кооперативу, інших органів Кооперативу; заслуховування звітів органів управління та органів контролю за діяльністю Кооперативу; затвердження порядку розподілу майна Кооперативу; визначення розмірів вступного внеску та паїв; визначення та зміна розмірів, порядку формування та використання фондів Кооперативу; затвердження річного звіту та балансу Кооперативу; прийняття рішень про вступ/вихід Кооперативу до/з кооперативних об`єднань; прийняття до Кооперативу нових Членів та припинення їхнього членства у Кооперативі; затвердження рішення Голови Кооперативу про прийняття нових Асоційованих членів та припинення їхнього членства; розгляд скарг на дії Голови, Ревізора та посадових осіб Кооперативу; визначення розмірів оплати праці працівників Кооперативу, а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю Кооперативу; встановлення пільг, їх розмірів, порядку та терміну надання; утворення спеціальних комісій із залученням в якості консультантів найманих працівників; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію Кооперативу; після введення в експлуатацію Об`єкта будівництва - прийняття рішень щодо встановлення порядку його експлуатації, ремонту та обслуговування; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном Кооперативу; прийняття рішення про преміювання та інші форми заохочення Голови, Ревізора, працівників, Членів та Асоційованих членів Кооперативу; прийняття інших рішень, що стосуються діяльності Кооперативу (підпункти 9.2.1. 9.2.19 пункту 9.2. Статуту).

Пунктом 9.12. Статуту ОК «Тіан Конг» встановлено, що Загальні збори Членів Кооперативу правомочні розглядати питання Порядку денного, якщо на них присутні більше 75% його Членів, що мають право ухвального голосу.

Відповідно до п. 9.13. Статуту незалежно від розміру паю та інших чинників та/або показників кожен Член (Асоційований член) Кооперативу має один ухвальний (дорадчий) голос, і це право не може бути передане іншій особі.

Як вбачається з п. 16.1. Статуту рішення про зміну Статуту Кооперативу приймається Загальними зборами Членів, у складі не менше 75% голосів.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У силу положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого права (охоронюваного законом інтересу) у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку.

Справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави є завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Справедливість, добросовісність та розумність віднесена також частиною 1 статті 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного законодавства.

Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, зокрема шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом (ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Водночас суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, згідно з якими: при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

В частині 2 статті 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

В частинах 1, 2, 4 та 5 статті 57 Господарського кодексу України визначено, що установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом. Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству. Статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб`єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб`єктами відповідно до закону.

Частинами першою - четвертою статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.

Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов`язки.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Згідно з частинами першою та другою статті 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Відповідно до ст. 94 ГК України кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

Згідно з правилами статті 101 Господарського кодексу України управління виробничим кооперативом здійснюється на основі самоврядування, гласності, участі його членів у вирішенні питань діяльності кооперативу. Вищим органом управління виробничого кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До органів управління кооперативу належать правління (голова) кооперативу та ревізійна комісія (ревізор) кооперативу.

Відповідно до приписів частини першої статті 102 Господарського кодексу України загальні збори, вносять зміни до статуту кооперативу; обирають шляхом прямого таємного голосування голову кооперативу, членів правління кооперативу, членів ревізійної комісії (ревізора), членів спостережної ради кооперативу; затверджують напрями розвитку кооперативу; заслуховують звіти органів управління кооперативу про їх діяльність; визначають види і розміри фондів кооперативу, порядок їх формування та використання; затверджують правила внутрішнього розпорядку кооперативного підприємства, річний звіт і баланс кооперативу, порядок формування і розподілу доходу кооперативу, рішення правління (голови) кооперативу про прийняття нових членів; вирішують питання про входження кооперативного підприємства до об`єднань підприємств (кооперативів), участь кооперативу у заснуванні інших суб`єктів господарювання; приймають рішення про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

З положень частини 1 та частини 3 статті 167 ГК України слідує, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до вимог закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом України «Про кооперацію».

Відповідно до статті 2 цього Закону кооперативна організація - кооператив або кооперативне об`єднання; кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Як вбачається з положень статті 4 Закону України «Про кооперацію» одними із основних принципів, на яких базується кооперація, є принцип рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос) та принцип безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про кооперацію" статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю.

Державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому законом (ст.9 Закону України «Про кооперацію»).

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону України членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону Законом України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу, зокрема, є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб.

Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про кооперацію»).

Відповідно до змісту ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік.

Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів; спостережної ради; ревізійної комісії (ревізора); органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є.

Позачергові загальні збори членів кооперативу повинні бути скликані протягом 20 днів з дня надходження такої вимоги. У разі незабезпечення правлінням (головою) кооперативу скликання позачергових загальних зборів вони можуть бути скликані особами, які вимагали їх скликання, протягом наступних 20 днів.

Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.

В статті 41 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооперативи та кооперативні об`єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов`язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим Законом. До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об`єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень п. 17 ч. 1 ст. 1, п. 11 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» статут є установчим документом юридичної особи. Внесення змін до установчого документа юридичної особи оформляється шляхом викладення його в новій редакції.

6. Оцінка аргументів учасників справи та мотиви й висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно з ч.1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Крім того, суд застосовує норми законодавства України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 13, які кореспондуються з положеннями ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проаналізувавши спірні відносини, які склались між сторонами, суд зазначає, що предметом доказування в даному випадку є з`ясування обставин щодо відповідності положень п. 9.12. Статуту ОК «Тіан Конг» вимогам чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про кооперацію».

Суд вважає, що визнати недійсним пункт статуту юридичної особи повністю або в частині можливо у випадку його невідповідності вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому, суд зазначає, що положеннями статті 15 Закону України «Про кооперацію» встановлено порядок прийняття загальними зборами рішень з окремих питань та чітко визначено кількість голосів, необхідних для прийняття таких рішень. При цьому в зазначених нормах відсутнє посилання на можливість передбачити в статуті інший відсоток голосів, необхідний для прийняття зазначених в цій статті рішень.

Водночас ст. 41 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що кооперативи та кооперативні об`єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов`язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим Законом. До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об`єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону.

Наведену норму необхідно тлумачити так, що протягом року з дня набрання чинності Законом України «Про кооперацію» кооперативи можуть здійснювати свою діяльність на підставі діючих положень статуту, за умови, що положення такого статуту відповідають вже чинному законодавству, зокрема, Закону України «Про кооперацію».

Відтак, на переконання суду, Закон України «Про кооперацію» безумовно має пріоритет над положеннями статуту кооперативу, а положення статуту, які не відповідають цьому Закону, не застосовуються.

З огляду на таке суд дійшов висновку, що положення пункту статуту Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг», які встановлюють інший порядок прийняття рішень загальними зборами учасників кооперативу, а саме: присутність на загальних зборах більше 75% його членів, що мають право ухвального голосу, ніж встановлено законом, не відповідають вимогам частин 9, 10, 11 статті 15 Закону України «Про кооперацію».

У зв`язку з чим, суд погоджується із доводами позивача, що за наявності трьох засновників (членів) кооперативу відсутність лише одного з членів на загальних зборах може перешкоджати прийняттю ними рішень та здійсненню господарської діяльності ОК «Тіан Конг».

Законом надано право Обслуговуючому кооперативу встановлювати інший порядок визначення кількості голосів, шляхом таємного чи відкритого голосування, що належать кожному члену кооперативу на загальних зборах, проте не саму кількість голосів, що необхідна для прийняття рішень.

На підставі пункту 2.21. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», під час вирішення питання про правомочність загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичних осіб судам слід виходити з того, що загальні збори є правомочними, якщо на них зареєструвалися учасники, які володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів учасників ТОВ чи ТДВ від загальної кількості голосів, якщо на зборах присутні більше половини членів кооперативу. Положення установчих документів АТ чи кооперативу, які встановлюють інші правила щодо визначення кворуму, є такими, що суперечать закону і не підлягають застосуванню.

Отже, вищенаведений пункт ОК «Тіан Конг» суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про кооперацію», чим також порушує права та охоронювані законом інтереси позивача як засновника та члена кооперативу.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання незаконним Статуту Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» в частині пункту 9.12. «Загальні збори членів кооперативу правомочні розглядати питання порядку денного, якщо на них присутні більше 75% його членів, що мають право ухвального голосу».

Додатково суд зауважує, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

У разі відсутності такої вказівки будь-які обмеження доступу до суду є недопустимими і суперечить як міжнародним зобов`язанням України, яка ратифікувала Конвенцію, так і конституційним засадам.

Обмеження можливості звернення до суду й отримання судового захисту може свідчити про порушення основоположних прав людини.

Можна зробити висновок, що під юрисдикцію суду підпадають будь-які правовідносини, в яких якщо їх сторона вважає, що її права порушено, оспорено чи не визнано, то обмеження доступу до правосуддя чітко регламентувалося лише волевиявленням особи вирішити спір у позасудовому порядку, що визначено у Конституції України та розтлумачено у рішенні Конституційного Суду України, яке є обов`язковим до виконання.

Відтак, суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_2 стосовно того, що позивач не був позбавлений права звернутись до відповідача із вимогою про скликання загальних зборів членів кооперативу, на якому вирішити питання щодо зміни спірного пункту Статуту, оскільки право звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів із відповідною позовною заявою є незмінним правом особи, яке гарантується Конституцією України, а обмеження можливості звернення до суду й отримання судового захисту може свідчити про порушення основоположних прав людини.

Крім того, суд зауважує, що члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Кооперація є одним із різновидів господарської діяльності, здійснюваної у формі кооперативу, правовідносини з питань участі членів кооперативу в управлінні кооперативом та обранні органу управління належать до юрисдикції суду і не є внутрішньою діяльністю кооперативу.

Оскільки спір стосується реалізації прав членів кооперативу на управління кооперативом, тобто корпоративних за змістом правовідносин, а відповідно до пункту 4 статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів, то він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а відповідачем, в даному випадку, за висновком суду, має бути саме Обслуговуючий кооператив «Тіан Конг».

Щодо позовної вимоги позивача про викладення його у редакції: «Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів», суд зазначає, що затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг», як встановлено ст. 15 ЗУ «Про кооперацію», належить до компетенції загальних зборів членів кооперативу, а затвердження судом відповідної редакції пункту Статуту фактично буде втручанням в господарську діяльність кооперативу.

З огляду на вказане, суд вважає, що вказана вимога позивача є необґрунтованою, незаконною та такою, що задоволенню не підлягає.

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини наголосив, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей", тобто суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у зв`язку з не відповідністю пункту 9.12. Статут ОК «Тіан Конг» ЗУ «Про Кооперацію», що є порушенням вимог закону та порушує права позивача, як члена та засновника кооперативу.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.

Хоча ГПК України і не містить визначення вказаних понять, їх зміст розкривається у відповідних статтях Кодексу через встановлення певних прав та обов`язків, а також меж поведінки учасників справи та суду, який, відповідно до ч.5 ст.13 ГПК України, повинен зберігати об`єктивність та неупередженість.

Відповідно до ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що за наслідками оцінки фактичних обставин справи судом встановлена незаконність оскаржуваного пункту Статуту, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 по суті є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, шляхом визнання незаконним пункту 9.12. Статуту ОК «Тіан Конг».

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати пункт 9.12. статуту Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» (вул. Мала Арнаутська, буд. 109, офіс 501, м. Одеса, 65007, ) незаконним.

3. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» (вул. Мала Арнаутська, буд. 109, офіс 501, м. Одеса, 65007, ) на користь засновника Обслуговуючого кооперативу «Тіан Конг» ОСОБА_1 (вул. Окружна, № 9-А, м. Одеса, 65016, РНОКПП ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський