ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4038/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича, м. Харків
про стягнення 24126,49 грн.
за участю представників:

позивача - Панасейко О.Ю.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 24126,49 грн., з яких 22254,09 грн. вартість спожитої теплової енергії по договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 13862 від 01.01.2015, що утворилась з листопада 2019 року по квітень 2021 року, 3% річних в сумі 566,70 грн. за період з 01.02.2020 по 22.09.2021 та інфляційні в сумі 1305,70 грн. за період з 01.02.2020 по 22.09.2021. Також, позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості з оплати теплової енергії за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року за договором купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 13862 від 01.01.2015, що укладений між позивачем та відповідачем. Також, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати по зазначеному договору позивачем нараховані 3% річних в сумі 566,70 грн. та інфляційні в сумі 1305,70 грн.

На підставі автоматизованого розподілу від 05.10.2021 було визначено наступний склад суду для розгляду справі № 922/4038/21: суддя Чистякова І.О., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Суддею Чистяковою І.О. 07.10.2021 заявлено самовідвід по справі № 922/4038/21 про що постановлено відповідну ухвалу.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.10.2021 було визначено наступний склад суду для розгляду справі № 922/4038/21: суддя Буракова А.М., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.10.2021 (суддя Буракова А.М.) було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 01.11.2021 о 11:15.

Відповідач, через канцелярію суду 28.10.2021 за вх.№ 25289, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

01.11.2021 судом розгляд справи було відкладено на 29.11.2021 о 11:30.

Позивач, через канцелярію суду 08.11.2021 за вх.№ 26136, надав відповідь на відзив на позовну заяву, яка судом долучена до матеріалів справи.

Відповідач, через канцелярію суду 17.11.2021 за вх.№ 27167, надав письмові заперечення на відповідь на відзив, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач, через канцелярію суду 25.11.2021 за вх.№ 27911, надав додаткові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи.

29.11.2021 судом розгляд справи було відкладено на 06.12.2021 о 12:30.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, уповноваженого представника в призначене судове засідання не направив, через канцелярію суду надав клопотання про застосування строків позовної давності (вх.№ 28676 від 06.12.2021).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець Чистяков Віталій Олегович займає нежитлові приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №5022-В-С від 31.07.2013.

КП "Харківські теплові мережі" на підставі розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2019-2020, 2020-2021 та договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 13862 від 01.01.2015 (надалі - договір) здійснює постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідача, що розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до умов договору КП "Харківські теплові мережі" (Теплопостачальна організація) зобов`язувалося постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п. 2.1. договору, а відповідач зобов`язувався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором, а саме розділом 6 договору.

У відповідності до п. 6.4. договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередньо оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку, до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку.

Відповідно до п. 6.10. договору, споживач з 12 по 15 число місяця, наступного за розрахунковим, отримує від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період:

- акт виконаних робіт - 2 екземпляри;

- рахунок-фактура - 1 екземпляр;

- акт звіряння розрахунків - 2 екземпляри.

По одному примірнику оформлених актів споживач повертає теплопостачальній організації через 10 днів після їх отримання.

Згідно позову позивач вказує, що відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Відповідач не сплачує рахунки. Житловий будинок по АДРЕСА_2, як і самі нежитлові приміщення відповідача не обладнані приладам обліку теплової енергії, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94. Факт споживання відповідачем теплової енергії також, підтверджується актами на включення та відключення теплової енергії у приміщення відповідача, так і до житлового будинку в цілому. Вищезазначені акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками повноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувачем будинку. Станом на 01.09.2021 заборгованість за неналежне виконання договірних зобов`язань складає 22254,09 грн., яка утворилася за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

У додатку № 1 від 01.01.2015 до договору сторони погодили орієнтовну вартість теплової енергії, що постачається відповідачу за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору, яка становила 20948,45 грн. (з ПДВ).

На виконання умов договору позивачем були виставлені відповідачу рахунки - фактури за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року (том 1 а.с. 28 - 36).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем були оплачені вищезазначені рахунки-фактури згідно платіжних доручень, копії яких додані відповідачем до відзиву на позовну заяву (том 1 а.с. 63 - 83).

24 листопада 2021 року позивачем були надані до суду додаткові пояснення по справі, в яких позивачем було зазначено, що за спірний період Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" було нараховано за спожиту теплову енергію суму в розмірі 31783,24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який надано разом з позовною заявою та розрахунком нарахувань, сплачено 42220,55 грн., з яких в спірних період було віднесено оплат 9529,15 грн., залишок оплати 32691,40 грн. було віднесено як погашення заборгованості за спожиту теплову енергію, поставлену в минулі періоди за цим договором по мірі її виникнення в хронологічній послідовності, які не увійшли в період заборгованості згідно з п. 6.9 договору.

Крім того, згідно листа, долученого до додаткових пояснень вх. 27911 від 25.11.2021, про надання розстрочки ФОП Чистякову В.О. № 36/т-230 від 13.03.2018, відповідачу було надано можливість погасити заборгованість рівними частинами до 01.08.2018 року.

Проте, доказів невиконання будь-яких зобов`язань відповідачем до 01.08.2018, а також з 01.08.2018 до 01.10.2021, в матеріалах справи не міститься. В той же час, позивачем підтверджено отримання оплат на суму 42220,55 грн. в оскаржуваний період.

Згідно позову позивач просить суд стягнути з відповідача вартість спожитої теплової енергії у розмірі 22254,09 грн. за договором, яка утворилася з листопада 2019 року по квітень 2021 року, отже посилання позивача на попередні періоди, є необґрунтованими, безпідставними та поза межами строків позовної давності.

При цьому суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялись рахунки за спожиту теплову енергію за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року, які відповідачем були оплачені в повному обсязі, тому у ФОП Чистякова В.О. не утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію за вказаний період.

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення спожитої теплової енергії у розмірі 22254,09 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим підстави для нарахування відповідачу 3% річних в сумі 566,70 грн. за період з 01.02.2020 по 22.09.2021 та інфляційних в сумі 1305,70 грн. за період з 01.02.2020 по 22.09.2021 відсутні.

З огляду на те, що позивачем в установленому ГПК України порядку не надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували обставини на які останній посилається в якості підстав позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що судом відмовлено в позові з підстав його необґрунтованості, клопотання відповідача про застосування позовної давності підлягає відхиленню.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ідентифікаційний код 31557119).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Чистяков Віталій Олегович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "13" грудня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/4038/21