РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2021Справа № 910/4643/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Легкої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО

до СТЕНТОН КОММЕРС ЛТД (STANTON COMMERCE LTD)

про стягнення 671 516, 43 грн

Представники учасників справи:

Від позивача: Іванчихін С.І.;

Від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до СТЕНТОН КОММЕРС ЛТД (STANTON COMMERCE LTD) (далі - відповідач) про стягнення 671 516, 43 грн., з яких: сума основного боргу за період заборгованості до 01.05.2018 у розмірі 294 231, 92 грн, суму основного боргу за період заборгованості після 01.05.2018 у розмірі 306 821, 55 грн; сума інфляційних втрат у загальному розмірі 42 662, 57 грн та 3 % річних у розмірі 27 800, 39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині здійснення розрахунків за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 29.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4643/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 31.05.21.

Представник відповідача у підготовче засідання 31.05.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021, яку занесено до Господарського суду міста Києва, відкладено підготовче засідання по справі № 910/4643/21 на 23.06.21.

Представник відповідача у підготовче засідання 23.06.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для отримання відомостей на запит від Міністерства економіки України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021, яку занесено до Господарського суду міста Києва, відкладено підготовче засідання по справі № 910/4643/21 на 14.07.2021 та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Представник відповідача у підготовче засідання 14.07.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для здійснення повторного запиту на надання інформації стосовно місця знаходження відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021, яку занесено до Господарського суду міста Києва, відкладено підготовче засідання по справі № 910/4643/21 на 28.07.2021.

Представник відповідача у судове засідання 28.07.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у підготовчому засіданні 28.07.2021 подав клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином засвідченої копії відповіді Міністерства економіки України на запит, з якого вбачається, що представництво СТЕНТОН КОММЕРС ЛТД (STANTON COMMERCE LTD) було зареєстровано Міністерством 24.03.2014, реєстраційний номер ПІ - 4996, адреса представництва: Бул. Лесі Українки, 7 Б, кВ. 311, м. Київ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021, яку занесено до Господарського суду міста Києва, відкладено підготовче засідання по справі № 910/4643/21 на 06.09.2021.

Представник відповідача у підготовче засідання 06.09.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Конверт з ухвалою Господарського суду від 28.07.2021, яка надсилалась на адресу: Бул. Лесі Українки, 7 Б, кВ. 311, м. Київ був повернутий засобами поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Господарського суду від 06.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 22.09.2021.

Представник відповідача у судове засідання 22.09.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021, яку занесено до Господарського суду міста Києва, оголошено перерву по розгляду справи по суті на 13.10.2021.

Представник відповідача у судове засідання 13.10.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021, яку занесено до Господарського суду міста Києва, оголошено перерву по розгляду справи по суті на 10.11.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 10.11.2021 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 10.11.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 10.11.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відповідно до п. 2.1 статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Згідно з п. 2.2.1 цього статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

11.10.2018 між ПАТ "Київенерго" (кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської держаної адміністрації "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (новий кредитор, позивач) укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - договір цесії), за яким кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 р. теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 1 818 662 617, 96 грн станом на 01.08.2018 р. з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 р. до дати укладення договору цесії та коригувань платежів.

Згідно із п.1.2 договору цесії перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за договором цесії, зазначається в додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії.

Як передбачено п.1.3 договору цесії, з укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору цесії та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення договору цесії у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені в додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.

Як вбачається з Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору позивач набув право вимоги заборгованості :

- з централізованого постачання у сумі 2 124, 82 грн;

- з централізованого опалення у сумі 292 107, 10 грн.

Отже, заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водовідведення станом на 30.04.2018 (за період з листопада 2016 - по травень 2018) становить 294 231, 92 грн за адресою: м. Київ, Бульвар Лесі Українки, буд. 76, кв.311 по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

З 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

Починаючи з травня 2018 по березень 2020 включно КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» надавало послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання компанії «Стентон Коммерс ЛТД» за адресою: м. Київ, Бульвар Лесі Українки, буд. 76, кв.311, що підтверджується корінцями нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону 2018-2020 років; відомостями реєстрації параметрів теплопостачання з жовтня 2018 року по квітень 2020 роки;копіями відомостей обліку споживання теплової енергії; копією Акту № 2/07-210 про готовність вузла комерційного обліку до роботи; копією Акту № 2/2-2/09-491 про готовність вузла комерційного обліку до роботи.

Правовідносини з постачання фізичним та юридичним особам централізованого опалення та гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34. Такі договори є договорами приєднання, а отже останній може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Нарахування за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідними Розпорядженнями КМДА, за кожну відпущену Гігакалорію (Гкал/грн.).

Як зазначає позивач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, відповідач своєчасно не сплатив вартість спожитої теплової енергії за період з жовтня 2018 року по березень 2020 року включно, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 306 821, 55 грн.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за спожиту теплову енергію за Договором, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за період заборгованості до 01.05.2018 у розмірі 294 231, 92 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 36 484, 76 грн та 3 % річних у розмірі 19 902, 98 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за період заборгованості до після 01.05.2018 у розмірі 306 821, 55 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 6 177, 81 грн та 3 % річних у розмірі 7 897, 41 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, доводів позивача не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №922/4239/16 від 21.08.2019).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила).

У відповідності до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 5. ч. 2статті 7 Закону споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (абз. 1 п. 20 Правил).

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. (п. 21 Правил).

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Втім, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, оплату спожитої теплової енергії з травня 2018 по березень 2020 належним чином не здійснив, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 601 053, 47 грн.

Позивачем з метою врегулювання спору в досудовому порядку 01.11.2019 на адресу відповідача було направлено вимогу, в якій повідомлено про наявну заборгованість. Проте, відповідач заборгованість не сплатив, жодної відповіді на вимогу позивачу не надав.

Частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у загальному розмірі 601 053, 47 грн.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача 42 662, 57 грн. інфляційних втрат та 27 800, 39 грн. 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично правильним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 42 662, 57 грн та 3 % річних у розмірі 27 800, 39 грн.

Відповідачем не надано жодних допустимих доказів які б спростовували зазначене позивачем.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" задовольнити повністю.

2. Стягнути з СТЕНТОН КОММЕРС ЛТД (STANTON COMMERCE LTD) (адреса представництва: Бул. Лесі Українки, буд. 7 б, кв. 311, м. Київ, 01133; реєстраційний номер ПІ - 4996) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (площа Івана Франка, буд. 5, м. Київ, 01001; ) суму заборгованості у розмірі 671 516, 43 грн, з яких: сума заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 294 231 (двісті дев`яносто чотири тисячі двісті тридцять одну) грн 92 коп; сума заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 306 821 (триста шість тисяч вісімсот двадцять одну) грн 55 коп; інфляційні втрати у розмірі 42 662 (сорок дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 57 коп, 3 % річних у розмірі 27 800 (двадцять сім тисяч вісімсот) грн 39 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 072 (десять тисяч сімдесят дві) грн. 75 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 07.12.2021.

Суддя М.Є.Літвінова