РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2021Справа № 910/12319/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01021, м. Київ, пров. І. Мар`яненка, 7, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕВОЛЮЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ" (04107, м. Київ, вул. Половецька, 16-А, кв. 54, )

про розірвання договору та повернення грошових коштів,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Кляус Д.О.

Від відповідача: Балійчук Л.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29 липня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" надійшла позовна заява № 432/10-370 від 22.07.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕВОЛЮЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ" про розірвання договору підряду № П-4/1809-2019 від 18.09.2019 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕВОЛЮЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ"; та стягнення заборгованості у розмірі 160 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача відсутня потреба у здійсненні робіт, зазначених у договорі підряду № № П-4/1809-2019 від 18.09.2019.

В результаті автоматизованого розподілу матеріали вказаного вище позову передано на розгляд судді ОСОБА_1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/12319/21 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , на підставі розпорядження керівника апарату суду № 05-23/1629/21 від 09.09.2021 справу № 910/12319/21 направлено на повторний автоматизований розподіл.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/12319/21, визначено суддю Андреїшину І.О. для подальшого її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2021 прийнято справу № 910/12319/21 до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 06.10.2021.

У засідання суду 06.10.2021 з`явився представник позивача.

Відповідач участь свого представника у засідання суду 06.10.2021 не забезпечив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 відкладено підготовче засідання у справі на 20.10.2021.

У підготовчому судовому засіданні 20.10.2021 присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Відповідач участь свого представника у засідання суду 20.10.2021 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.11.2021.

09.11.2021 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 10.11.2021 судом на підставі ч. 5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 24.11.2021.

22.11.2021 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить повернутись на стадію підготовчого провадження та поновити строк на подання відзиву на позов.

Дослідивши у судовому засіданні 24.11.2021 поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд повернутись на стадію підготовчого провадження, поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "РЕВОЛЮЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ" строк на подання відзиву на позов та прийняти відзив до розгляду.

Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на позовну заяву, дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до положень ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У відповідності до ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2021 надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Судом встановлено, що на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач 16.11.2021 був ознайомлений з матеріалами справи та мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач був завчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та обізнаний про наданий йому строк для подання відзиву на позовну заяву, і цей строк не був меншим передбаченого статтею 165 ГПК України строку на подання відзиву на позов.

У судовому засіданні 24.11.2021 судом на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву на 08.12.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 08.12.2021 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні 08.12.2021 проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

08.12.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2019 між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕВОЛЮЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (далі- підрядник, замовник) було укладено договір підряду № П-4/1809-20196, за умовами якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання виконати реконструкцію твердопаливної котельні з встановленням твердопаливного котла, потужність 150 кВт за адресою; вул. Залізничне шосе, 41 в м. Києві, в межах виділених замовником фінансових ресурсів згідно з кошторисною документацією, яка складена на основі дефектних актів (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору загальна вартість робіт за договором становить 158 439,48 грн, ПДВ 20% - 31 687,90 грн, всього вартість робіт з ПДВ становить 190 127,38 грн.

Згідно з п. 4.1. договору замовник здійснює авансовий платіж у розмірі 100% вартості робіт, що зазначена в п. 3.1. договору.

Остаточна оплата виконаних робіт здійснюється замовником по факту їх виконання на підставі Актів виконаних робі, які надаються Підрядником, в триденний строк після підписання Актів (п. 4.2. договору).

Оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору підрядник гарантує якість виконаних ним робіт протягом 12 (дванадцяти місяці). Гарантія на обладнання, комплектуючі та матеріали, які використовуються для виконання умов цього договору, відповідає сертифікатам якості та технічним паспортам фірм виробників.

Згідно з п. 8.1. договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання його Сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

Відповідно до п. 8.2. договору підрядник зобов`язується виконати роботи зазначені в п.1.1. даного договору протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання авансу.

На виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача 160 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 322781 від 28.11.2019 на суму 100 000,00 грн та № 322733 від 28.01.2020 на суму 60 000, 00 грн.

13.10.2020 позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення-претензію №432-4244 від 13.10.2020, в якому Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» зазначило, що у останнього відсутня потреба у здійсненні робіт, зазначених у договорі підряду № П-4/1809-20196 та керуючись п.6.1.5. договору позивач повідомив про розірвання зазначеного договору. Разом з тим, позивач вимагав в десятиденний термін з моменту отримання претензії перерахувати на рахунок КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» раніше сплачені грошові кошти у розмірі 160 000,00 грн.

Враховуючи викладені вище обставини, позивач просить суд розірвати договір підряду № П-4/1809-20196 від 18.09.2021 та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 160 000, 00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Зміст господарського договору на підставі ст. 180 ГК України становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Положеннями ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3).

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1).

За змістом наведених положень закону розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четвертої статті 188 ГК України).

Судом встановлено, шо відповідно до п.6.1.5. договору замовник має право відмовитися від договору підряду в будь-який час до закінчення виконання робіт, оплативши підряднику фактично виконану частину робіт.

Відтак, умовами договору встановлено право відмови від договору, незалежно від того, чи повністю сплачено авансовий платіж замовником.

Більш того, умови п.6.1.5. договору передбачають можливість оплати лише виконану частину робіт.

Судом встановлено, що 13.10.2020 Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" було надіслано відповідачу повідомлення-претензію №432-4244, в якій позивач зазначив, що у останнього відсутня потреба у здійсненні робіт, зазначених у договорі підряду № П-4/1809-20196 та керуючись п.6.1.5. договору позивач повідомив про розірвання зазначеного договору.

Враховуючи положення діючого законодавства та умови укладеного між сторонами договору підряду № П-4/1809-20196 від 18.09.2021, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання цього договору у судовому порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору підлягають задоволенню.

На виконання умов договору замовником перераховано на поточний рахунок виконавця 160 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням дорученням № 322781 від 28.11.2019 на суму 100 000,00 грн та № 322733 від 28.01.2020 на суму 60 000, 00 грн з призначенням платежу «Монтажні роботи по реконструкції вул.Залізничне шосе,41 з-но дог. №П-4/1809-2019 від 18.09.19 рах.№19 від 24.10.2019».

Таким чином, матеріалами справи підтверджено здійснення позивачем авансового платежу у розмірі 160 000,00 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що в повідомленні-претензії №432-4244 від 13.10.2020 позивач вимагав в десятиденний термін з моменту отримання претензії перерахувати на рахунок КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» раніше сплачені грошові кошти у розмірі 160 000,00 грн.

Проте станом на сьогоднішній день відповідач грошові кошти у розмірі 160 000, 00 грн позивачу не повернув, матеріали справи не містять доказів протилежного.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів неотримання повідомлення-претензії №432-4244 від 13.10.2020 відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, згідно положень чинного законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Відповідно до ч. 2 ст. 852 Цивільного кодексу України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми авансового платежу у розмірі 160 000,00 грн.

Отже, вимоги позивача визнаються судом повністю обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір підряду №432-4244 від 13.10.2020, укладений між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕВОЛЮЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕВОЛЮЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ" (04107, м. Київ, вул. Половецька, 16-А, кв. 54, ) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01021, м. Київ, пров. І. Мар`яненка, 7, ) заборгованість у розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4670 (чотири тисячі шістсот сімдесят) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.12.2021

Суддя І.О. Андреїшина