ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. Справа №926/767-б/15

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.

суддів: БОНК Т.

ЯКІМЕЦЬ Г.

за участю секретаря судового засідання ГУЛИК Н.

та представника ОСОБА_1 - Леонова К.Ю. (адвокат, згідно ордеру)

розглянувши апеляційні скарги: 1) ОСОБА_2 , м. Чернівці б/н від 19.08.2021 (вх. ЗАГС №01-05/2884/21 від 26.08.21)

2) ОСОБА_1 , м.Біла Церква б/н від 23.09.2021 (вх.ЗАГС №01- 05/3269/21 від 27.09.2021)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.07.2021 (суддя Ніколаєв М.І., повне рішення 23.07.2021)

у справі №926/767-б/15

за заявою ОСОБА_2 , м.Чернівці

до: 1. ОСОБА_1 , м.Біла Церква, Київська область

2.Товариства з обмеженою відповідальністю Універсальний дім Меркурій, м.Київ

3. Приватної фірми "Інтервал", м.Чернівці

про визнання результатів аукціону від 14.08.2017 недійсними

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ", м.Київ

до Приватної фірми "Інтервал", м.Чернівці

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Приватної фірми «Інтервал».

Постановою від 31.08.2016 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника, призначено арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.

Постановою Верховного Суду від 05.11.2019 визначено правовий статус ОСОБА_2 як одноособового власника та засновника боржника та віднесено його до учасників провадження у справі про банкрутство в силу закону - у розумінні ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою суду від 27.01.2020 припинено повноваження ліквідатора Кучака Ю.Ф. та призначено ліквідатором боржника - арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

31.08.2017 Пелепчук В.В. (з урахуванням заяви про зміну предмету заяви, прийнятої згідно ухвали від 11.10.2017) звернувся до Господарського суду Чернівецької області з заявою про визнання недійсними результатів повторного аукціону з продажу майна ПФ «Інтервал» від 14.08.2017, оформлені відповідними протоколами про проведення аукціону щодо реалізації:

- лоту № 1, нерухоме майно: нежитлове приміщення, в житловому будинку літ. А загальною площею 78,00 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовано за ціною 329 490,00 грн. без ПДВ;

- лоту № 2, нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 372,20 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовано за ціною 1 724 495,02 грн. без ПДВ;

- лоту № 3, нежиле приміщення, яке складається із приміщень студії звукозапису на першому поверсі будинку, загальною площею 104,00 кв.м., як виділену в натурі частку житлового будинку літ. «А», яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , реалізовано за ціною 602 167,20 грн. без ПДВ.

Єдиною підставою визнання недійсним аукціону було лише не дотримання вимог ч.3 ст. 58 чинного на час проведення аукціону Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яке виразилося у нерозміщенні на нерухомому майні по АДРЕСА_2 у період з 13.07.2017 по 14.08.2017 оголошення про продаж, що було підтверджено актом обстеження, підписаного 14.08.2017 ОСОБА_2 , як засновником ПФ «Інтервал», та працівниками такої фірми. (Т.16, а.с.13-15, 76-78).

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 13.03.2018 (суддя Дутка В.В.), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання недійсними результатів аукціону відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2019 судові рішення попередніх судових інстанцій скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд.

Скасовуючи такі судові рішення Верховний Суд у означеній постанові у розділі 39 вказав, що: «При цьому, подані скаржником акти, завірені ЖРЕП-9 та ЖРЕП - 6 від 12.02.2018, 10.02.2018, суд апеляційної інстанції не визнав належними, допустимими та достовірними.

Крім того, суди послались на наявність опублікованих в оголошеннях про проведення аукціонів зображень нерухомого майна на якому розміщені оголошення про продаж на аукціоні.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях ГПК України. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися таким чином, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Також, на позивача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи з положень ч. ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Таким чином, оскільки питання розміщення оголошень безпосередньо на об`єктах нерухомості є спірним, суди мали дослідити на надати належну правову оцінку всім доказам та пояснення у сукупності, дослідити чи можливо з наданих (опублікованих) зображень ідентифікувати як майно, що підлягає продажу на аукціоні, встановити зручність розміщення оголошень на об`єктах продажу задля як мого більшого залучення до аукціону потенційних покупців, встановити розміщення (наявність) таких оголошень саме на момент публікації про проведення аукціону».

Під час нового розгляду, рішенням господарського суду Чернівецької області в межах цієї справи про банкрутство боржника від 21.07.2021 заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнати недійсними результати повторного аукціону з продажу майна Приватної фірми «Інтервал» від 14.08.2017, що оформлені відповідними протоколами про проведення аукціону щодо усіх 3-ох лотів.

Єдиною підставою постановлення такого рішення стало те, що всупереч вимог ч.3 ст. 58 чинного на час проведення аукціону «Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в матеріалах справи є докази розміщення оголошення на об`єктах нерухомого майна банкрута лише станом на 02.02.2017. В підтвердження розміщення оголошення на об`єктах нерухомого майна банкрута ліквідатором та ТОВ «Універсальний дім «Меркурій» надано фотографічні зображення, які додавались до опублікованих на сайті ВГСУ оголошень від 03.02.2017, 14.02.2017, 18.05.2017, 07.07.2017, 13.07.2017.

Візуально оглянувши дані фотографії, суд дійшов висновку, що це одні й ті ж самі фотографічні зображення, які починаючи з лютого 2017 року додавались до усіх оголошень, опублікованих на сайті ВГСУ.

Інших доказів розміщення оголошень на нерухомому майні станом в період з 13.07.2017 по 17.07.2017 (кінцевий строк подання заяв) суду не надано.

Таким чином, із наданих фотографічних зображень не можливо встановити факт розміщення (наявність) таких оголошень на нерухомому майні саме в період виявлення осіб, що бажали прийняти участь у спірному аукціоні та придбати майно боржника, а також з`ясувати питання щодо зручності розміщення оголошень на об`єктах продажу задля як мого більшого залучення до аукціону потенційних покупців.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_2 як переможцем аукціону від 14.08.2017, подано апеляцыйну скаргу, яка мотивована такими обставинами:

- заявник ОСОБА_2 не може бути ініціатором оскарження, оскільки реалізоване на аукціоні майно банкрута юридичної особи, а не фізичної особи, яка хоча і є єдиним засновником такої юридичної особи. Тобто, оскаржуваним аукціоном не порушено права та інтереси ОСОБА_2 ;

- не враховано судом підтверджених фактів наявності оголошення на обєктах нерухомого майна, які були предметом продажі на аукціоні;

- не вірно застосовано судом принципи диспозитивності і змагальності, оскільки саме скаржник повинен був довести, що такі оголошення були відсутні не в певний проміжок часу, а взагалі з дати початку процедури ознайомлення з предметом майбутнього аукціону, і що відсутність такого оголошення не дало змоги конкретним майбутнім учасникам аукціону прийняти у такому участь.

ОСОБА_2 також подано апеляційну скаргу на вказане вище судове рішення щодо не зазначення в його мотивувальній частині наступних обставин, які мали б на його думку бути покладені в основу такого рішення. Зокрема:

- судом першої інстанції не у повному обсязі виконано вказівки суду касаційної інстанції всупереч вимог ст. 316 ГПК України та не враховано усі недоліки попереднього судового розгляду;

- не досліджено судом обставин вчинення ліквідатором інших обов`язкових в силу закону дій під час підготовки та проведення аукціону, на що також Верховним Судом у означеній вище постанові було звернуто увагу, а також не витребувано від ліквідатора, а якщо і витребувано окремі, то ним суду не подано належних і достовірних доказів на підтвердження таких додаткових обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу від 13.09.2021 арбітражний керуючий ліквідатор Гусар І.О. повідомив, що всупереч вимог ч.5 ст. 269 ГПК України, уся апеляційна скарга ОСОБА_2 обгрунтовується новими доказами та новими підставами, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Окрім цього, 18.11.2021, в день ухвалення судом апеляційної інстанції цієї постанови, на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу у сканованому вигляді за підписом одноосібного власника та засновника ПФ «Інтервал» ОСОБА_2 за супровідним електронним листом за електронним цифровим підписом представника ОСОБА_3 - адвоката Буряк О.І.

Розглянувши поданий відзив, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2021 частково задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Буряк Оксани Ігорівни (вх.ЗАГС №01-04/7149/21 від 18.10.2021); продовжено ОСОБА_2 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.07.2021 у справі №926/767-б/15 до 03.11.2021.

Водночас зазначений відзив подано ОСОБА_2 за електронним цифровим підписом адвоката Буряк О.І. лише 18.11.2021. При цьому не заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення відзиву засновника ПФ «Інтервал» ОСОБА_2 без розгляду.

Інших заяв чи клопотань процесуального характеру на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Присутній у судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та відповідно заперечив щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 . Просив його апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про черговий розгляд справи рекомендованою поштовою кореспонденцією та на електронну адресу. Належне повідомлення апелянта ОСОБА_2 також підтверджується і тим, що його представником, адвокатом Буряк О.І., було надіслано 05.11.2021 клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, що було призначене на 04.11.2021.

Дослідивши матеріали справи в сукупності з доводами та запереченнями присутнього представника апелянта, суд апеляційної інстанції доходить висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 і відповідно скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, враховуючи таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 27.12.2017 колишнім ліквідатором ПФ «Інтервал», арбітражним керуючим Кучаком Ю.Ф. опубліковано оголошення про конкурс для визначення кандидатури організатора аукціону з продажу майна банкрута, строк прийняття заяв на участь у конкурсі встановлений з дати опублікування по 30.12.2017.

На участю у конкурсі надійшло дві заяви - від ТОВ «Універсальний торговий дім «Меркурій» та від товарної біржі «Київська універсальна».

Ліквідатором банкрута проведено конкурс з визначення організатора аукціону з продажу майна банкрута, 10.01.2017 визначено організатора аукціону з продажу майна банкрута - ТОВ «Універсальний торговий дім «Меркурій», укладено договір на проведення аукціону від 01.02.2017.

На сайті Вищого господарського суду України, який є загальнодоступним, ТОВ «Універсальний торговий дім «Меркурій» були розміщені оголошення цілісного майнового комплексу боржника 06.03.2017, 16.03.2017. Перший аукціон не відбувся у зв`язку із допущеною помилкою у оголошенні, а наступний у заявку із відсутністю зареєстрованих учасників такого аукціону.

В подальшому, між ліквідатором та ТОВ «Універсальний торговий дім «Меркурій» 14.02.2017 укладено додаткові угоди, зокрема:

№1, якою встановлено початкову вартість майна лоту №1 цілісний майновий комплекс у сумі 39 165 545,87 грн без можливості зниження початкової вартості майна;

№2, якою сторони встановили початкову вартість лоту №1 807573,02 грн, без ПДВ;

№3, якою сторони встановили початкову вартість лоту №2 4226703,00 грн без ПДВ;

№4, якою сторони встановили початкову вартість лоту №3 1475900,00 грн без ПДВ;

Початкову вартість майна після його поділу на окремі лоти ліквідатором визначено на підставі: звіту про незалежну оцінку майна ТОВ «УкрНОМ» від 28.03.2017 (щодо лоту №1); висновку ПП «Експертгарант» про вартість об`єкта оцінки від 10.03.2017 (щодо лоту№2); звіту ТОВ «Канзас Ріал Естейт» про оцінку від 25.10.2016 (щодо лоту №3).

Оцінка майна здійснена суб`єктами оціночної діяльності, а продаж майна погоджений з іпотекодержателями, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами АТ «Дельта Банк» від 18.07.2017, АТ «Піреус Банк МКБ» від 07.04.2017, ПАТ «Укрсоцбанк» від 19.12.2016.

У підтвердження розміщення оголошення на об`єктах нерухомого майна банкрута до справи додано акт від 02.02.2017, складений ліквідатором банкрута та організатором торгів з наданням фотографічних зображень об`єктів нерухомості: нежитлове приміщення, в житловому будинку літ. А загальною площею 78,00 кв.м., яке розташовано за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Яремчука, буд. 4; житловий будинок, загальною площею 372,20 кв.м., який розташований за адресою: м. Чернівці, вул. Пушкіна (Калініна), буд. 4; нежиле приміщення, загальною площею 104,00 кв.м., яке розташовано за адресою: м. Чернівці, вул. Шіллера, буд. 5.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено розміщення оголошення на об`єктах нерухомого майна банкрута станом на 02.02.2017.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повторний та другий повторний аукціон передбачені у законі для того, щоб запобігти ситуаціям, коли майно неможливо продати через його завищену початкову вартість.

При цьому, дискреційними є повноваження ліквідатора про обрання подальших способів продажу майна (проводити повторний, другий повторний продаж майна у складі цілісного майнового комплексу, а далі перейти до продажу майна з першого, повторного та другого аукціонів з продажу майна окремими лотами, чи одразу перейти до продажу майна окремими лотами). Відтак, ліквідатор може продовжити продаж майна цілісним майновим комплексом із застосуванням продажу з першого та другого повторного аукціонів, відповідно до ст. 66 Закону про банкрутство, якщо дійде висновку, що такий продаж дозволить йому отримати найвищу ціну, або перейти до продажу майна частинами (лотами), якщо така реалізація буде обґрунтована можливістю отримання сумарно вищої ціни за ліквідаційні активи боржника, допоможе прискорити хід ліквідаційної процедури, строки якої обмежено законодавцем до 1 року та буде більш ефективною на предмет відновлення бізнесу майбутніми власниками. (Аналогічний правовий висновок про застосування норми права викладений у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 21.06.2018 у справі № 914/701/17 та у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.07.2018 у справі № 910/7266/14).

Таким чином, обґрунтованими були дії ліквідатора щодо поділу ЦМК на лоти для наступних аукціонів в залежності від нерухомого майна, що перебуває у іпотеці різних банків як заставних кредиторів.

В подальшому, організатором аукціону 21.04.2017, 18.05.2017, 01.06.2017, 07.07.2017 здійснено публікації оголошення на сайті Вищого господарського суду України про проведення повторного аукціону з продажу майна банкрута. Згідно повідомлень організатора аукціону від 16.05.2017, від 26.05.2017, 06.06.2017, у зв`язку з відсутністю заяв на участь в аукціоні, вони були визнані такими, що не відбулися.

Додатковими угодами №5 від 06.06.2017, №6 від 13.07.2017 ліквідатор банкрута та організатор аукціону знизили початкову вартість лоту №1 до 646 058,42 грн без ПДВ, лоту №2 до 3 381 362,40 грн, лоту №3 до 1 180 720,00 грн без ПДВ.

Згідно п.1.2 додаткової угоди, повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50% початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону. Крок аукціону 1% від встановленої початкової вартості лоту.

13.07.2017 здійснено публікації оголошення на сайті Вищого господарського суду України та на сайті Міністерства юстиції України про проведення повторного аукціону 14.08.2017 з продажу майна боржника (строк подання заяв на участь в аукціоні встановлений до 17.07.2017).

Організатором аукціону 14.08.2017 проведено аукціон з реалізації майна банкрута:

- лоту № 1, нерухоме майно: нежитлове приміщення, в житловому будинку літ. А загальною площею 78,00 кв.м., яке розташовано за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Яремчука, буд. 4, реалізовано за ціною 329 490,00 грн. без ПДВ;

- лоту № 2, нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 372,20 кв.м., який розташований за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Пушкіна (Калініна), буд. 4, реалізовано за ціною 1 724 495,02 грн. без ПДВ;

- лоту № 3, нежиле приміщення, яке складається із приміщень студії звукозапису на першому поверсі будинку, загальною площею 104,00 кв.м., як виділену в натурі частку житлового будинку літ. «А», яке розташовано за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Шіллера, буд. 5, реалізовано за ціною 602 167,20 грн. без ПДВ.

Учасниками аукціону були фізичні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які подали організатору аукціону 14.07.2017 заяви на участь в аукціоні та сплатили гарантійні внески (том 20 а.с.17-52). Переможцем аукціону став ОСОБА_1 .

Результати аукціону оформлені протоколами №01-09/72 від 14.08.2017, №01-09/73 від 14.08.2017, №01-09/74 від 14.08.2017, підписаними організатором аукціону та переможцем аукціону.

Організатором аукціону опубліковано 15.08.2017 повідомлення про результати проведення аукціону з продажу майна банкрута, який відбувся 14.08.2017.

Щодо єдиних доводів апелянта ОСОБА_2 проти апеляційної скарги ОСОБА_1 про не дотримання організатором аукціону та ліквідатором ч. 3 ст. 58 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині нерозміщення оголошення на об`єктах, що були предметом аукціону, судом апеляційної інстанції береться до уваги таке нормативно правове регулювання із означеною нижче судовою практикою.

Як зазначалося вище, заявником ОСОБА_2 заява від 31.08.2017 про визнання аукціону недійсним та заява про зміну предмету вимог від 11.10.2017 були подані під час дії ГПК України у попередній редакції, яка діяла до 15.12.2017. У такій редакції відсутній був розділ про підготовче провадження та відповідно обмеження сторін процесуальними строками щодо подання доказів, заяв про зміну предмету та підстав позову і т.д.

Відповідно до ч.3 ст. 58 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», під час продажу на аукціоні нерухомого майна оголошення повинно бути також розміщено на нерухомому майні.

З 15.12.2017 став діяти новий процесуальний закон, відповідно до ч.3 ст. 3 якого, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тому, заявник ОСОБА_3 мав остаточно визначитися із межами своїх вимог, предметом та підставою до дати початку розгляду по суті спору за правилами нового ГПК України.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки суд касаційної інстанції у означеній вище постанові від 29.01.2019 вказав на недоліки попередніх судових розглядів і необхідність застосування принципів змагальності і диспозитивності, то судом апеляційної інстанції на виконання таких вказівок, звертається увага на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст. 13, ч.ч.1, 2 ст. 14 ГПУ України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Можливість застосування вказаних вище двох фундаментальних принципів господарського судочинства передбачено правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 916/3619/19 від 24.09.2020, де зокрема зазначено, що положеннями ст.36 КУзПБ з метою реалізації засад змагальності при розгляді справи про банкрутство у підготовчому засіданні боржнику надано право на подання відзиву на заяву про відкриття провадження у справі та викладення своїх заперечень щодо вимог заявника (заявників) з наданням доказів необгрунтованості таких вимог.

Тому, зважаючи на зазначене вище нормативне регулювання, обов`язкові вказівки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції обмежений доводами заяви про визнання недійсним аукціону лише порушеннями, допущеними на думку заявника, вимог ч.3 ст. 58 чинного на час проведення аукціону Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яке виразилося у нерозміщенні на нерухомому майні по вул. Пушкіна,4 у м.Чернівцях у період з 13.07.2017 по 14.08.2017 оголошення про продаж, що було підтверджено актом обстеження, підписаного 14.08.2017 ОСОБА_2 як засновником ПФ «Інтервал» та працівниками такої фірми.

Досліджуючи обставини справи та докази у цій частині спірних правовідносин, судом першої інстанції зроблено висновок у оскаржуваному рішенні про те, що інших доказів розміщення оголошень на нерухомому майні станом в період з 13.07.2017 по 17.07.2017 (кінцевий строк подання заяв) суду не надано.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 та 2 ст. 74 ГПК України, якими врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Тому, у такому випадку, позивач (заявник) повинен був довести те, що упродовж зазначеного вище строку не знаходилося оголошення на об`єкті нерухомого майна майбутнього продажу на аукціоні, а не відповідач (відповідачі) про наявність такого оголошення. А якщо позивач не подав суду відповідного клопотання і суд відповідно не витребовував у відповідача таких доказів, то відповідно не можна посилатися на цю обставину, як доведену про відсутність оголошення. Тобто, суд першої інстанції всупереч вимог процесуального законодавства переклав обов`язок доведення певних обставин з позивача на відповідача, фундаментально змінивши основоположний принцип доказування у господарському судочинстві.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає належними запереченнями відповідача ОСОБА_1 щодо недоведенності заявником негативних наслідків проведеним аукціоном які могли стати підставою визнання його результатів недійсними навіть у випадку, якщо б дійсно на об`єкті нерухомого майна було відсутнє оголошення про продаж упродовж певного строку.

У правовому висновку Верховного Суду, викладеному у п. 8.5 постанови Касаційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 911/408/17, спір відносно розміщення оголошень на об`єкті нерухомості, який виставлено на продаж, не може слугувати беззаперечною підставою для визнання недійсними результатів аукціону. Разом з цим, в такому випадку обов`язковому доведенню підлягає те, яким чином ця обставина могла вплинути на результат аукціону, а також чи призвело це до порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати аукціону, чого у даній справі судами не встановлювалося.

Окрім того, що заявником (позивачем) належними доказами не доведено відсутність оголошення на об`єкті нерухомого майна упродовж усього періоду можливості ознайомлення із ним, ним також не вказано (не зазначено) і не підтверджено іншими доказами, як відсутність такого оголошення вплинуло на наслідки проведеного аукціону, з урахуванням того, що такі регулярні аукціони проводилися із офіційною публікацією оголошень на офіційному сайті Вищого господарського суду України упродовж 6-ти місяців з 06.03.2017 по 14.08.20217 та на 7-ми аукціонах. Також не вказано можливо існуючих осіб, які внаслідок відсутності такого оголошення, мали бажання і могли прийняти участь у таких торгах з метою створення конкуренції для збільшення вартості майна, що було предметом аукціону.

Що ж стосується означених вище вказівок суду касаційної інстанції про те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку актам завіреним ЖРЕП-9 та ЖРЕП-6 від 10.02.2018 та 12.02.2018, то таке не відповідає дійсності, оскільки у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 на стор. 8 зазначено: «Щодо поданих скаржником актів, які завірені ЖРЕП-9 та ЖРЕП - 6 від 12.02.2018, 10.02.2018 колегія суддів зазначає, що докази на яких ґрунтується рішення суду у відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України повинні бути належними, допустимими та достовірними, натомість покази свідків, із врахуванням положень ст. 88 ГПК України, які засвідчені представниками ЖРЕП не можуть визнаватися такими».

Вказана оцінка та обставина не була касаційним судом визнана такою, що суперечить вимогам чинного законодавства та відповідно постанова у цій частині суду апеляційної інстанції у будь-який інший спосіб спростована, тому не може бути повторно тим же судом надана інша оцінка таким доказам.

Окрім цього, зважаючи на взяті судом апеляційної інстанції у цій постанові та зазначені вище обставини недотримання апелянтом ОСОБА_2 порядку та строків подання доказів у процедурі підготовчого провадження, в силу вимог ч.1 ст. 177 ГПК України, такі докази до уваги братися також не можуть.

З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не надано будь-яких доказів, які свідчать про відсутність оголошення на нерухомому майні, що було предметом торгів на аукціоні упродовж усього (або тривалого) періоду ознайомлення із таким майном, що перебуває у взаємозв`язку із наслідками завершення такого аукціону, а також не подано будь-яких доказів, що відсутність оголошення вплинуло на обмеження конкуренції для продажі майна за найвищою ціною. Зазначені вище обставини є самодостатніми для прийняття рішення про відмову у задоволені заяви про визнання аукціону недійсним.

При цьому, інші доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не є належним заявником (позивачем) у цій справі оскільки майно, що було предметом аукціону належить не йому, а юридичній особі де він єдиним засновником (учасником), на переконання суду апеляційної інстанції не є належними і достатніми, оскільки такі обставини уже були предметом дослідження і розгляду попереднім складом суду і у цій частині залишені без змін означеною вище постановою Верховного Суду у цій справі.

Також судом апеляційної інстанції повністю відхиляються доводи іншого апелянта ОСОБА_2 в частині зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, оскільки пов`язані виключно із доведенням чи недоведенням обставин із необхідністю зібранням судом відповідних доказів, які не входили в предмет доказування зважаючи на предмет та підстави заяви самого ж апелянта.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п.п. 2, 4 ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню із прийняття нового рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання результатів аукціону недійсними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас згідно із ч. 3 ст. 129 ГПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначене, та те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 31.01.2019, та в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відшкодування сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги не підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 129, 269 - 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.07.2021 у справі №926/767-б/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання повторного аукціону від 14.08.20217 недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

У зв`язку із тим, що суддя-член колегії Бонк Т.Б. з 22.11.2021 по 26.11.2021 перебувала у відпустці, а з 29.11.2021 по 03.12.2021 була слухачем Національної школи суддів України та не могла поєднувати навчання із відправленням правосуддя, повний текст постанови підписано 06.12.2021.

Головуючий суддя О. МАТУЩАК

Судді Т. БОНК

Г. ЯКІМЕЦЬ