РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2021Справа № 910/11451/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Фізичної особи - підприємця Степаненко Григорія Юрійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта"

про стягнення 15 162, 42 грн.

Представники учасників справи:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Степаненко Григорій Юрійович (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" (далі - відповідач) про стягнення 15 162, 42 грн, з яких: 14 784, 00 грн збитки за перевезення та 378, 42 грн провізна плата.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав на те, що внаслідок порушення правил та умов перевезення відповідачем завдано позивачу збитків у розмірі 14 784, 00 грн, які останній просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України у Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" акт приймання - передачі по експрес - накладній № 5429 від 18.08.2020 року, судове засідання призначено на 11.08.2021.

09.08.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

11.08.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Представники учасників справи у судове засідання 11.08.2021 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 11.08.2021 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви по розгляду справи до 13.09.2021.

12.08.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що у нього відсутній акт приймання - передачі по експрес - накладній № 5429 від 18.08.2020 року.

12.08.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти доводів позивача та просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

13.09.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представники учасників справи у судове засідання 13.09.2021 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 13.09.2021 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви по розгляду справи до 22.09.2021.

20.09.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд задовольнити клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи та поставити експерту наступні питання:

- Який розмір матеріального збитку нанесений "Електричній печі для випікання піци Good Food PO11", що була передана ТОВ "Нова Пошта" відповідно до експрес - накладної № 5429 від 18.08.2020 року на час проведення дослідження?

- Чи містить оригінальне пакування відправлення за експрес накладною № 5429 від 18.08.2020 року маркування у вигляді "Стрілки вгору"?

- Яке маркування містить оригінальне пакування відправлення за експрес накладною № 5429 від 18.08.2020 року?

Представники учасників справи у судове засідання 22.09.2021 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення судової товарознавчої експертизи та оголошено перерву в судовому засіданні до 04.10.2021.

01.10.2021 засобами кур`єрської доставки від представника відповідача надійшла заява, в якій відповідач просив суд розглядати справу без його участі та повідомив, що не підтримує позовні вимоги, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача та відповідача у судове засідання 04.10.2021 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (далі - експедитор) та Фізичною особою-підприємцем Степаненко Григорієм Юрійович (далі - замовник) укладено договір надання послуг з організації перевезення відправлень № 217543 (далі - Договір), за яким експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (далі - послуги), а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити га умовах, визначених договором.

Експедитор надає замовнику на умовах цього договору та згідно з Умовами, затвердженими експедитором (п. 2.2 договору).

Прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформляється експрес - накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошено вартість, опису вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/ сервіси, вартість послуг експедитора (п. 2.5 договору).

Як встановлено п. 3.2.4 експедитор має право розпорядитися не витребуваним відправленням на власний розсуд, зокрема з метою покриття витрат, пов`язаних із наданням послуг і зберігання відправлення.

Пунктом 3.3.13 встановлено, що у разі отримання відправлення в неналежному стані (пошкодження, нестача тощо) зафіксувати стан відправлення у відповідному акті за формою, затвердженою експедитором, з обов`язковою участю представників замовника/одержувача та експедитора.

Загальна ціна договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акту наданих послуг шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100 % вартості послуг упродовж 2 (двох) банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора (п. 5.1 договору).

Згідно із пунктом 6.2.2 договору відповідальність експедитора настає у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше від фактичної відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес - накладною у разі повної компенсації за пошкодження відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

У разі часткової втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, експедитор повертає замовнику відповідну частину оголошеної вартості відправлення (п. 6.2.3 договору).

Як встановлено п. 6.2.4 договору експедитор не несе відповідальності за пошкодження відправлення без упаковки або в упаковці, щ не забезпечує його цілісності чи не відповідає особливостям відправлення.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором (п. 8.1 договору).

18.08.2020 позивачем виставлено рахунок № 1207 на ім`я ОСОБА_1 для оплати товару, а саме - «Електричної печі для випікання піци GoodFood PO11», вартістю 14 784, 00 грн, а вантаж (товар) передано для відправлення відповідачу з контролем оплати.

Відповідно до експрес - накладної № 5429 від 18.08.2020 позивач передав для перевезення з відділення № 1 у м. Олександрія Кіровоградської області до відділення № 8 у смт. Слобожанське, м. Дніпро, Дніпропетровської області вантаж, який, за доводами позивача, був новий та перебував у справному робочому стані, оголошено вартістю 14 784, 00 грн.

Як зазначає позивач, пакування вантажу містило спеціальну позначку у вигляді стрілки «вгору», що свідчить про заборону перегортати вантаж та необхідність його перевезення виключно таким чином, не перегортаючи на бік чи зверху донизу, чи іншим чином.

Так, 19.08.2020 одержувачем під час приймання вантажу було встановлено, що відповідач в порушення умов Договору та Правил перевезення, перевозив вантаж на боці у перегорнутому стані, внаслідок чого відбулось його пошкодження (тріснув нагрівальний камінь), про що на місці складено Акт приймання - передачі .

У зв`язку із пошкодження вантажу (товару), одержувач відмовився від його отримання та вантаж (товар) залишився у володінні відповідача.

19.08.2020 позивачем було складено претензію, в якій позивач просив компенсувати повну вартість вантажу у зв`язку з його пошкодження при транспортуванні.

У відповідь на вказану претензію, відповідач листом № 03320 від 19.02.2021 повідомив, що при огляді вантажу по експрес - накладній № 5429 від 18.08.2020 між отримувачем та представником ТОВ «Нова пошта» було складено Акт приймання - передачі від 19.08.2020, в зазначеному акті жодних пошкоджень упаковки вантажу не зафіксовано, з огляду на що ТОВ «Нова пошта» не вбачає підстав для задоволення претензії від 19.08.2020.

11.05.2021 позивач повторно звернувся до відповідача з листом про надання екземпляру Акту, складеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Нова Пошта» при огляді вантажу по експрес - накладній № 5429 від 18.08.2020.

У відповідь на лист від 11.05.2021, відповідач листом № 08996 від 18.05.2021 повідомив, що станом на 19.10.2020 відправлення за експрес - накладною № 5429 від 18.08.2020 є не витребуваним, а тому його було відправлено на склад віддаленого зберігання для подальшої утилізації.

Крім того, відповідач листом № 09587 від 01.06.2021 повідомив позивачу, що інформаційна система ТОВ «Нова Пошта» не зберігає інформацію за такий проміжок часу, а отже Акт приймання - передачі, який був складений за експрес - накладною № 5429 від 18.08.2020 вже не зберігся.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав на те, що внаслідок порушення правил та умов перевезення відповідачем завдано позивачу збитків у розмірі 14 784, 00 грн, які останній просить стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти заявлених позовних вимог та вказав на те, що позивачем не наведено у позові доказів того, що пакування печі відповідало особливостям відправлення або пакування в місці отримання було пошкодженим або пошкодження пакування збігаються із пошкодженнями вмісту відправлення.

Крім того, відповідач вказав, що світлини, які додані позивачем до позову, не є належним доказом того, що відповідачем порушено правила перевезення вантажу.

Відповідач також зазначив, що розмір заподіяних збитків у сумі 14 784, 00 грн позивачем не доведено.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Суд зауважує, що позивачем не доведено розміру заявлених до стягнення збитків, з огляду на наступне.

Укладений між сторонами Договір про надання послуг з організації перевезення відправлень за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст. 308 зазначеного Кодексу, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

З матеріалів справи вбачається, що згідно експрес-накладної № 5429 від 18.08.2020 позивач передав для перевезення з відділення № 1 у м. Олександрія Кіровоградської області до відділення № 8 у смт. Слобожанське, м. Дніпро, Дніпропетровської області вантаж, а саме Електричну піч для випікання піци GoodFood PO11», оголошено вартістю 14 784, 00 грн.

19.08.2020 одержувач під час приймання вантажу відмовився від відправлення, у зв`язку з пошкодженням вантажу, в результаті чого було складено акт приймання-передачі.

З матеріалів справи встановлено, що у експрес-накладній № 5429 від 18.08.2020 позивач у відповідних графах зазначив наступну інформацію: кількість місць - 1; фактична вага вантажу - 57 кг; об`ємна вага - 100 кг; оголошена вартість - 14 784, 00 грн. Опис відправлення визначено відправником: техніка.

Як встановлено п. 3.3.3 договору замовник зобов`язаний повідомити експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для організації перевезення відправлення, на підставі відповідної експрес-накладної.

Приписами ч. 2 ст. 917 ЦК України визначено, що відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

Відповідно до п. 3.3.4 договору обов`язком замовника є запакувати відправлення для його збереження під час транспортування та завантажувально-розвантажувальних робіт, а також за необхідності, скріпити фірмовою клейкою стрічкою або пломбою, щоб запобігти доступу до вмісту відправлення.

У пункті 6.2.4 договору зазначено, що експедитор не несе відповідальності за пошкодження відправлення без упаковки або в упаковці, що не забезпечує його цілісності чи не відповідає особливостям відправлення.

Експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам (п. 6.2.12 Договору)

Пунктом 7.3.3. Публічного договору передбачено, що Замовник відповідає за всі негативні наслідки (розбиття відправлення, поломку, деформацію та ін.) у разі використання неналежної упаковки відправлення (упаковки, що не відповідає особливостям відправлення, його вазі або встановленим стандартам, технічним умовам та вимогам до упаковки відправлення, що встановлені Умовами) та відсутності спеціального маркування.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що вина відповідача у пошкодженні вантажу позивачем не встановлена, оскільки світлина, яка додана до позовної заяви, в якій наявне маркування у вигляді позначки «стрілочки вгору», не може свідчити, про те, що Електричну піч для випікання піци Good Food PO11 було запаковано у відповідності до правил пакування вантажу для даної категорії товару.

Крім того, відповідачем у листі № 03320 від 19.02.2021 вказано, що в Акті приймання - передачі, який був складений між отримувачем та представником ТОВ «Нова Пошта» по експрес накладній 5429 від 18.08.2020 не зазначено жодних пошкоджень упаковки вантажу.

Інших доказів на підтвердження того, що відповідачем завдано позивачу збитки у вказаному вище розмірі матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Степаненко Григорія Юрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" щодо стягнення збитків є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, господарський суд дійшов висновку, що докази відповідача переважили доводи позивача.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Аналогічні положення закріплені також і нормами ГПК України, зокрема, ст. 13 названого Кодексу, за приписами якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 викладено правовий висновок щодо стандарту доказування враховуючи, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Верховний Суд неодноразово відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen ), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця Степаненко Григорія Юрійовича відмовити повністю.

2. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п.п.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 07.12.2021.

Суддя М.Є.Літвінова