ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021м. ДніпроСправа № 904/8360/21
за позовом Державної організації Комбінат "Прогрес" Державного агентства резерву України

до Державного підприємства "Хлібна база №73" Державного агентства резерву України

про стягнення 80 568,34 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить, з урахуванням заява про уточнення позовних вимог, стягнути з Відповідача 3 376,86 грн. боргу, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 01.07.2016.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 призначено справу №904/8360/21 до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень щодо порядку розгляду справи від сторін не надходило. Судом зобов`язано: Відповідача, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.

Про вирішення спору сторони повідомлялися належно, про повідомлення Відповідача свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №751.

Всупереч вимог суду, викладених в ухвалі від 11.10.2021, Відповідач відзив на позовну заву не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2016 сторони уклали договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі Договір), за п. 1.1. якого Орендодавець (Позивач) передає, а Орендар (Відповідач) приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: автомобіль вантажно-пасажирський ГАЗ-330232-414, реєстраційний № НОМЕР_1 , модель ГАЗЕЛЬ, року випуску 2008, білого кольору, шасі НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 повного масою 3 500 кг (далі Майно), що перебуває на балансі Орендодавця (Балансоутримувач), ринкова вартість якого становить 90 049,83 грн.

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Майна ( п. 2.1. Договору).

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністерства України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) (далі Методика розрахунку) за перший місяць оренди липень 2016 р з урахуванням ПДВ ( в розмірі 375,21 грн.) становить 2 251,25 грн. (дві тисячі двісті двадцять п`ятдесят одна гривень 25 коп.) (п. 3.1. Договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць залишається незміною (п. 3.3. Договору).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу (Орендодавцю) у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж ( п. 3.6. Договору).

Відповідно до п. 5.2., 5.7. Договору Орендар зобов`язується: своєчасно у повному обсязі сплачувати орендну плату; щомісяця до 15 числа надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України). На вимогу Орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України ( п. 9.1. Договору).

Спори, які виникають за цим Договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку за місцем знаходження Орендодавця, згідно з вимогами чинного законодавства України ( п. 9.2. Договору).

Цей Договір укладено строком з липня до 31 грудня 2016 включно (п. 10.1. Договору).

У червні 2016 сторони підписали акт прийняття-передачі автомобіля, відповідно до укладеного договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв вантажно-пасажирський автомобіль марки ГАЗ-330232-414 реєстраційний № НОМЕР_1 , модель ГАЗЕЛЬ 2008 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , повною масою 3500 кг, об`єм двигуна 2464 куб. см, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

Сторони неодноразово додатковими угодами № 1, 2, 3 від 03.01.2017, 01.01.2018, 02.01.2019 продовжували строк дії Договору, останньою додатковою угодою № 4 від 01.01.2020 дію Договору продовжено з 01.01.2020 до 31.12.2020.

29.04.2020 сторони підписали додаткову угоду № 4 до Договору, якою погодили внести зміни до п. 10.1 Договору. Виклавши його в новій редакції, зокрема: Договір діє з 02.01.2020 до 30.04.2020.

29.04.2020 стони підписали акт прийняття-передачі автомобіля, відповідно до якого Орендар передав, а Орендодавець прийняв орендоване Майно.

Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків за Договором сальдо на користь Позивача становить 3 376,86 грн.

За даними Позивача, не спростованими Відповідачем, останній борг Позивачеві не сплатив.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є наявність боргу з орендної плати за Договором.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, належать до господарських зобов`язань, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1, 2, 6 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (ч.3 ст.285 ГК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст. 286 ГК України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 29 ГПК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував.

У п. 9.2. Договору визначено, що спори, які виникають за цим Договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку за місцем знаходження Орендодавця, згідно з вимогами чинного законодавства України. Однак, ст. 29 ГПК України передбачено, що підсудність справ за вибором позивача, якою позивачу надано право обирати підсудність у випадках, чітко визначених ст. 30 ГПК України. Однак спір, що є предметом даного позову не входить до такої категорії, а тому підсудність даного позову визначається за загальними правилами підсудність. ГПК України не передбачає права осіб самостійно, за домовленістю, змінювати територіальну юрисдикцію (підсудність), що встановлена законом, крім випадків, коли у правовідносинах є іноземні особи (ст. 366 ГПК України). Оскільки предметом позову у даному спорі є вимога стягнення коштів, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем договору оренди, а також те, що чинне законодавство не передбачає можливості зміни територіальної підсудності за даним типом правовідносин, суд вважає, що Державна організація Комбінат "Прогрес" Державного агентства резерву України, правомірно звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Хлібна база №73" Державного агентства резерву України (53250, Дніпропетровська обл. Нікопольський р-н, с. Павлопілля, вул. 40 років Перемоги, буд. 64) про стягнення боргу.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Беручи до уваги надані Позивачем докази (Договір, акти приймання-передачі, додаткові угоди, акт взаємозвірки), відсутність заперечень Відповідача на позов, суд погоджується з Позивачем про правомірність позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов слід задовольнити, до стягнення з Відповідача на користь Позивача належать: 3 376, 86 грн. основного боргу.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати (судовий збір) у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241,247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "ХЛІБНА БАЗА №73" Державного агентства резерву України (53250, Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, с. Павлопілля, вул. 40 років Перемоги, буд. 64, код 20204928) на користь Державна організація Комбінат "Прогрес" Державного агентства резерву України (03126, м. Київ, бул. Вацлава Гавела 24, код 14373207) 3 376,86 грн. основного боргу, 2 270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 10.12.2021.

Суддя С.Г. Юзіков