ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р. Справа№ 910/11980/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 21.09.2021

у справі №910/11980/21 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 3.441.302,89 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/11980/21 позовну заяву Комунального підприємства "ГОЛОВНИЙ ІНФОРМАЦІЙНО-ОБЧИСЛЮВАЛЬНИЙ ЦЕНТР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕРЦ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", про стягнення 3.441.302,89 грн, передано за підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Ухвала мотивована тим, що позов пред`явлено до відповідача, місцезнаходженням якого є місто Одеса, а тому, враховуючи правила територіальної підсудності за місцезнаходженням відповідача, встановлені ч. 1 ст. 27 ГПК України, позовна заява Комунального підприємства "ГОЛОВНИЙ ІНФОРМАЦІЙНО-ОБЧИСЛЮВАЛЬНИЙ ЦЕНТР" разом з доданими до неї документами підлягає передачі за підсудністю до Господарського суду Одеської області. При цьому, судом визнано хибними доводи позивача про можливість застосування альтернативної підсудності, закріпленої у частині п`ятій статті 29 ГПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу від 21.09.2021 у справі №910/11980/21 скасувати та направити справу до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Підставою для скасування ухвали скаржник зазначив порушення норм процесуального та матеріального права, зокрема, частини першої статті 27 ГПК України, частини другої статті 532 ЦК України. При цьому апелянт стверджує, що не зважаючи на те, що місце виконання зобов`язань прямо в договорі №170807-01 від 07.08.2017 не передбачено, із суті зобов`язань, встановлених в договорі, випливає, що договір виконується сторонами в місті Києві, з огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" за договором фактично забезпечує переказ грошових коштів від споживачів житлово-комунальних послуг в м. Києві на розподільчі рахунки КП ГІОЦ, відкриті у м. Києві, для їх подальшого розщеплення та переказу виробникам/постачальникам таких послуг, що здійснюється особисто КП ГІОЦ. Щодо місця складання актів наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" послуг (м. Одеса), скаржник зазначив, що виходячи з п.2.3.9, п.3.6 договору, а також розділів (глав) 61, 63 ЦК України, яким врегульовано правовідносини надання послуг/виконання робіт, зазначені акти є доказами, що підтверджують саме факт надання послуг, а не місце їх виконання; умовами договору не передбачено, що місце складання зазначених актів є місцем надання послуг за договором, а тому посилання місцевого господарського суду на вказані акти, як такі, що підтверджують обставини надання послуг в м. Одеса, є безпідставними.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/11980/21; постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а ухвалу суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому відповідач вказує про відсутність підстав для застосування частини п`ятої статті 29 ГПК України до правовідносин, що виникають з укладеного між сторонами договору №170807-01 від 07.08.2017, посилаючись на те, що предметом договору є прийом та перерахування грошових коштів для позивача та така фінансова послуга не потребує прив`язки до певного конкретного місця, а вищевказаний договір не містить місця його виконання; ТОВ "Фінансова компанія "Герц" не має жодного відношення до споживачів комунальних послуг та їх взаємовідносин з постачальниками таких послуг; ТОВ "Фінансова компанія "Герц" надає фінансову послугу з приймання та переказу грошових коштів, їх обробку та розщеплення; така послуга не потребує конкретного місця виконання та здійснюється за допомогою електронних платіжних систем та фінансових інструментів. Також скаржник вказує про відсутність підстав для застосування частини п`ятої статті 29 ГПК України за позовними вимогами, які обґрунтовані приписами статті 1212 ЦК України.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" про стягнення 3.441.302,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у складених на виконання умов договору №170807-01 від 07.08.2017 актах здачі-прийняття робіт (надання фінансових послуг), відповідачем завищено вартість винагороди за надані фінансові послуги з 0,5% до 1%, що свідчить про здійснену КП ГІОЦ переплату, у зв`язку з чим останнє, посилаючись на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти у розмірі 3.441.302, 89 грн.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

Параграфом 3 глави 2 ГПК України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом; для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день постановлення оскаржуваної ухвали, місцезнаходженням відповідача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц", є наступна адреса: 65014, Одеська обл., м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 2 А.

Подаючи позов до Господарського суду міста Києва, позивач керувався частиною п`ятою статті 29 ГПК України, вказуючи, що послуги за укладеним між сторонами договором №170807-01 від 07.08.2017 відповідачем надавались в місті Києві, а саме ТОВ "Фінансова компанія "Герц" забезпечувало переказ коштів, які надходили від платників за житлово-комунальні послуги у м. Києві.

Згідно з частиною п`ятою статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено ст. 532 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Правила ст. 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, п. 4 ч. 1 ст. 532) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, спір у справі виник з правовідносин за договором №170807-01 від 07.08.2017 щодо забезпечення переказу грошових коштів.

При цьому, колегією суддів встановлено, що положеннями договору №170807-01 від 07.08.2017 не визначено місце його виконання та специфіка правовідносин не передбачає його виконання у конкретному місці.

Так, предметом договору №170807-01 від 07.08.2017, укладеного між Комунальним підприємством "Головний інформаційно-обчислювальний центр", Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" та Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" є здійснення Банком прийому платежів за житлово-комунальні та інші послуги, які сплачуються платниками на користь постачальників послуг, забезпечення ФК ГЕРЦ переказу цих коштів, зобов`язання КП ГІОЦ забезпечити надання ФК ГЕРЦ та Банку інформації щодо нарахувань на особові рахунків платників. Відповідно до умов цього договору, прийняті платежі Банк перераховує на розподільчі рахунки КП ГІОЦ, ФК ГЕРЦ для подальшого грошового переказу цих коштів на рахунки підприємств - виконавців (виробники, постачальники тощо) житлово-комунальних послуг або безпосередньо на рахунки із спеціальним режимом використання (п.1.2 Договору).

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" за договором фактично забезпечує переказ грошових коштів від споживачів житлово-комунальних послуг в м. Києві на розподільчі рахунки КП ГІОЦ, відкриті у м. Києві, для їх подальшого розщеплення та переказу виробникам/постачальникам таких послуг, що здійснюється особисто КП ГІОЦ. Така фінансова послуга не потребує прив`язки до певного конкретного місця та здійснюється за допомогою електронних платіжних систем та фінансових інструментів.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що нормативно-правовим обґрунтуванням поданого КП ГІОЦ позову визначено приписи статті 1212 ЦК України, що виключає застосування положень частини п`ятої статті 29 ГПК України при поданні даного позову.

Таким чином, враховуючи заявлені у цій справі позовні вимоги, встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позовна заява Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" разом з доданими до неї документами підлягає передачі за підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування судового рішення, а тому відхиляються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 у справі №910/11980/21 залишити без змін.

Справу №910/10238/20 направити Господарському суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир