РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2021Справа № 910/6329/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство"

2. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп"

про стягнення 880 062,14 грн.,

За участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: Оксамитний М.М. за ордером від 04.06.2021 серії ПТ № 028576;

від відповідача-2: Войцеховський М.Ю. за ордером від 01.06.2021 серії АІ № 1119276;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" (далі - відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (далі - відповідач-2) про стягнення 880 062,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування вантажів від 03.04.2018 року № 004/18-В/Ц7, та у зв`язку з настанням страхової події - часткової втрати вантажу, виплачено страхувальнику страхове відшкодування в сумі 880 062,14 грн., а тому позивачем отримано право вимоги до відповідача-1, як особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" була застрахована відповідачем-2 на підставі договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом, від 19.04.2018 року № 12-15.00.18.00011, то позивач вказує, що обов`язок з відшкодування 25 000,00 грн. (франшизи) покладається на відповідача-1, тоді як обов`язок з відшкодування 855 062,14 грн. покладається на відповідача-2.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Арсенал Страхування" строк для усунення недоліків.

06.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" від 29.04.2021 року № 7/п про усунення недоліків, до якої останнім долучено, зокрема, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого попередні витрати позивача на проведення експертизи становлять 30 000,00 грн., а витрати на професійну правничу допомогу складають 30 000,00 грн.

Зважаючи на викладене, ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі № 910/6329/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.06.2021 року. Крім того, цією ухвалою до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп".

01.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" від 01.06.2021 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що вантаж, який перевозився Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство", був небезпечним, а відтак повинен був перебувати під постійним наглядом, за винятком стоянки на спеціальному складі або в призначених для цього заводських приміщеннях. Проте залучений відповідачем-1 до здійснення перевезення водій допустив порушення установлених правил перевезення небезпечних вантажів, зокрема, здійснив зупинку в місті Дніпро на вулиці Краснопільське шосе, 17а на автозаправній станції для ночівлі, де наступного ранку виявив крадіжку частини ввіреного йому вантажу. За таких обставин, виявлена 21.03.2019 року втрата вантажу, за твердженням позивача, з урахуванням положень пунктів 3.2, 3.4.6 та 3.4.21 договору страхування вантажів від 03.04.2018 року № 004/18-В/Ц7, не може вважатися страховим випадком, що у свою чергу свідчить про те, що позивач не набув права вимоги до відповідачів у порядку суброгації. Також Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" вказало, що 21.03.2019 року третьою особою (яка не мала ліцензії на перевезення небезпечних вантажів) перевозився небезпечний вантаж, який не був зазначений у заявці чи декларації відповідача-1, що виключає виникнення у відповідача-2 обов`язку з відшкодування збитків, завданих внаслідок його втрати. Крім того, відповідач-2 вказав про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Разом із тим, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" у наведеному відзиві заявило про намір подати документи на підтвердження розміру понесених ним судових витрат у цій справі у порядку та строки, передбачені частиною 8 статті 129 та частиною 1 статті 221 Господарського процесуального кодексу України.

08.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" від 07.06.2021 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що відмова відповідачем-1 у виплаті страхового відшкодування сталася виключно з вини страхувальника за договором від 03.04.2018 року № 004/18-В/Ц7 - Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", яке надало недостовірну інформацію про вантаж та неправильно вказало перевізника у ТТН, чим порушило умови відповідного договору. У той же час, відповідно до положень пункту 5.3 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" та Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" договору від 08.02.2017 року № 01/0702 експедитор (відповідач-1) не несе відповідальності внаслідок здачі вантажу до перевезення без вказівки у товарно-супровідних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов та/або застережних заходів при його транспортуванні та/або збереженні. У вказаному відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" також просило суд застосувати наслідки спливу позовної давності до пред`явлених позивачем вимог, передбаченої частиною 4 статті 315 Господарського кодексу України. Також у наведеній заяві по суті справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" зазначило про те, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат відповідача-1, пов`язаних з розглядом даного спору, становить 50 000,00 грн., а докази на підтвердження таких витрат будуть надані останнім за результатами надання відповідних послуг. Крім того, відповідач-1 просив суд поновити йому пропущений строк на подання відзиву на позовну заяву. Слід також зазначити, що у відзиві на позовну заяву відповідач-1 просив суд залучити до участі у справі Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

08.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача на відзив Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на позовну заяву, в якій позивач вказав на недоведеність відповідачем-2 факту класифікації втраченого вантажу, як небезпечного. Також позивач звернув увагу на те, що страховий випадок настав не в результаті властивостей вантажу, а внаслідок втрати його частини, що свідчить про відсутність прямого причинного зв`язку між відсутністю дозвільних документів на перевезення небезпечного вантажу та настанням страхового випадку - його викраденням. Також Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" зазначило, що позовні вимоги у даній справі не пов`язані з перевезенням вантажу, а виникли на підставі договору експедирування, а відтак до таких вимог застосуванню підлягає загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки, який пропущений позивачем не був.

У підготовчому засіданні 08.06.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою відповідачу-1 продовжено строк на подання відзиву на позовну заяву до 08.06.2021 року, встановлено відповідачу-2 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 22.06.2021 року, встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив відповідача-1 на позовну заяву до 18.06.2021 року, встановлено відповідачу-1 строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 02.07.2021 року; підготовче засідання відкладено на 07.07.2021 року.

22.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" від 22.06.2021 року на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач-2 вказав про те, що за наявними у матеріалах справи документами транспортний засіб з вантажем зупинявся на ночівлю та був залишений водієм не на паркувальному майданчику автозаправної станції, а безпосередньо на території АЗС. Також відповідач-2 зазначив, що згідно з Державним реєстром пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні, пестициди ПП "Бізон-Тех 2006", які перевозила третя особа, віднесені до 2, 3 та 4 класу небезпечних речовин.

05.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача від 30.06.2021 року № 6/к, в яких останній вказав, що вантаж був прийнятий Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" до перевезення без зауважень, а його недостача виникла внаслідок протиправних дій третіх осіб, що свідчить про втрату такого вантажу саме під час перевезення.

Разом із тим, підготовче засідання у вказаній справі, призначене на 07.07.2021 року, не відбулося, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Ломакою В.С.

У зв`язку з наведеними обставинами, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.07.2021 року підготовче засідання у справі № 910/6329/21 призначено на 10.08.2021 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2021 року, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, а також з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/6329/21 продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 15.09.2021 року. Крім того, цією ухвалою до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, залучено Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006", а також встановлено останньому строк для подання пояснень по суті позовних вимог.

25.08.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" від 20.08.2021 року № 358/21-юр, в яких третя особа-2 зазначила про наявність, на її думку, правових підстав для задоволення вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування". Крім того, у наведених поясненнях Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" просило суд здійснювати розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2021 року підготовче провадження у справі № 910/6329/21 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 19.10.2021 року.

17.09.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" від 14.09.2021 року № 6/09-21, в яких останнє вказало про відсутність, на його думку, правових підстав для задоволення вимог позивача у даній справі, у зв`язку з тим, що у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" не виникло право суброгації, і останнім в установленому законом порядку не вказано, які його права чи інтереси були порушені відповідачами. Також третя особа-2 вказала на те, що усі таємно викрадені препарати підпадають під визначення небезпечного вантажу, а тому їх перевезення слід було здійснювати іншим автомобільним транспортом, особовим складом, із залученням фізичної охорони, з відповідним разовим страхуванням відповідальності перевізника, самого вантажу як небезпечного тощо.

У судовому засіданні 19.10.2021 року оголошувалася перерва до 09.11.2021 року.

08.11.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 08.11.2021 року № 5/к, в якому Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" просило суд здійснювати розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

До початку призначеного судового засідання 09.11.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-1 від 09.11.2021 року про долучення до матеріалів справи копії договору на надання транспортно-експедиційних послуг щодо перевезення вантажів по території України, та міжнародному сполученні від 08.02.2017 року № 01/0702.

У судовому засіданні 09.11.2021 року судом продовжено процесуальний строк та прийнято до розгляду подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" письмові пояснення від 14.09.2021 року № 6/09-21, враховуючи те, що неможливість вчинення останнім відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Крім того, судом долучено до матеріалів справи подану відповідачем-1 копію договору від 08.02.2017 року № 01/0702.

Представники відповідачів у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечили з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву та запереченнях.

Позивач та треті особи про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання 09.11.2021 року не забезпечили.

У судовому засіданні 09.11.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2017 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" (експедитор) укладено договір № 01/0702 на надання транспортно-експедиційних послуг щодо перевезення вантажів по території України, та міжнародному сполученні (далі - Договір № 01/0702), за умовами якого експедитор від свого імені та за рахунок замовника забезпечує здійснення/організацію перевезення вантажу замовника автомобільним транспортом як територією України, так і за її межами, згідно умов Заявки (Додаток № 1 до цього Договору), яка надається на умовах пункту 1.2 цього Договору, та видає його особі, уповноваженій замовником на одержання вантажу, а також надає інші, пов`язані з цим послуги, що передбачені умовами цього Договору/Заявки.

Відповідно до пункту 1.4 Договору № 01/0702 умови організації перевезення вантажу, найменування відправника та отримувача, а також їх адреси, відомості про вантаж, розрахунок вартості послуг експедитора, а також інші умови, пов`язані з виконанням цього Договору, обумовлюються сторонами в Заявці та/або Додатковій угоді.

Згідно з пунктом 1.5 Договору № 01/0702 для виконання умов цього Договору експедитору надається право укладати договори з третіми особами (виконавцями). За дії виконавців експедитор несе відповідальність як за свої власні.

За умовами пункту 1.6 Договору № 01/0702 виконавці - фізичні та юридичні особи, з якими експедитор знаходиться у відповідних цивільно-правових відносинах та має відповідні договори.

Пунктами 2.1, 2.4 Договору № 01/0702 передбачено, що перевезення організовується експедитором у відповідності із умовами отриманої Заявки, що надається замовником у відповідності до пункту 1.2 цього Договору. Документом, який підтверджує прийом, передачу та доставку вантажу, зокрема, при організації перевезень вантажу територією України, є ТТН.

Відповідно до пунктів 3.1.3, 3.1.4 Договору № 01/0702 експедитор зобов`язаний забезпечити подачу автотранспорту під завантаження, який відповідає умовам Заявки, санітарним нормам, придатний для перевезення вантажу, а також при неможливості в обумовлений термін надати автотранспорт в пункт завантаження, організувати його подачу в розумний термін. Також експедитор зобов`язаний забезпечити прийняття для перевезення вантаж, зазначений у товарно-транспортних та товарно-супровідних документах.

Разом із тим, у пунктах 3.1.11 та 3.1.14 Договору № 01/0702 закріплено право експедитора залучати до виконання замовлення замовника за цим Договором виконавців, а також отримувати від замовника всю інформацію, необхідну для виконання своїх зобов`язань за цим Договором. Експедитор має право не розпочинати виконання своїх зобов`язань за цим Договором до отримання від клієнта всіх необхідних документів та іншої інформації щодо вантажу та в разі, якщо замовник не вчинив дії або не виконав зобов`язання, які зобов`язаний був вчинити до моменту виникнення обов`язку в замовника вчинити дії за цим Договором.

За умовами пункту 5.1 означеного правочину за невиконання або неналежне виконання прав та обов`язків за цим Договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та його положень. Сторона, яка порушила умови договору, повинна в найкоротший строк усунути такі порушення, а в разі неможливості їх усунення і в результаті чого виникли матеріальні збитки, здійснити їх відшкодування.

Пунктом 5.2 Договору № 01/0702 встановлено, що експедитор несе відповідальність за своєчасність доставки вантажу у цілісному та збереженому стані та у відповідності до умов цього Договору.

Пунктами 9.1, 9.3 Договору № 01/0702 передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017 року. Якщо одна із сторін протягом 30 діб до моменту закінчення дії Договору не сповістить у письмовій формі іншу сторону про наміри розірвати Договір, то Договір вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору № 01/0702 замовник - Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" надало експедитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" Заявку від 19.03.2019 року № 26 на перевезення вантажу - насіння та засобів захисту рослин на палетах; адреса завантаження: Кіровоградська область, Кіровоградський район, село Грузьке, вулиця Маловисківське шосе, 3; адреса розвантаження: Дніпропетровська область, село Орлівщина, вулиця Аграрна, 1.

У наведеній Заявці, підписаній уповноваженими представниками означених контрагентів та скріпленій печатками цих юридичних осіб, вказано, що виконавець для здійснення перевезення використовує автомобіль ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер напівпричепа НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_1.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до частини 1 статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Судом встановлено, що, з урахуванням пунктів 1.5 та 3.1.11 Договору № 01/0702, 14.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" (перевізник) укладено договір № 141218СВ1 перевезення вантажів по території України (далі - Договір № 141218СВ1), за умовами якого перевізник за плату здійснює перевезення довіреного йому замовником вантажу в пункт призначення, зазначений замовником у Заявці до Договору, та видає його особі, уповноваженій замовником на одержання вантажу в Заявці.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору № 141218СВ1 передбачено, що перевезення вантажу перевізником відбувається у відповідності з умовами Заявки, що надається замовником на умовах пунктів 2.2, 2.3 цього Договору і є невід`ємною його частиною. Заявка/Договір надається замовником перевізнику в електронному вигляді на його електронну адресу, яка зазначається в розділі 10 цього Договору. Перевізник, який отримав таку Заявку/Договір, повинен проаналізувати її, після чого повідомити замовника про наслідки такого розгляду (прийняття до виконання або відмову в прийнятті) у такому ж порядку (електронною поштою). Перевізник, який прийняв умови Заявки/Договору, повинен внести всі необхідні дані про неї, підписати, скріпити печаткою, після чого відсканувати та направити замовнику. У свою чергу замовник повинен також підписати Заявку/Договір, скріпити її печаткою і направити відскановану копію перевізнику.

Умови перевезення, тип вантажу, тип автотранспорту, вартість послуг перевізника, а також інші умови, пов`язані з виконанням цього Договору, визначаються за згодою сторін (пункт 2.6 Договору № 141218СВ1).

Пунктами 3.1.1, 3.1.2, 3.1.7 Договору № 141218СВ1 на перевізника покладено наступні обов`язки:

- в обумовлений термін подати під навантаження в пункт подачі справний автотранспорт, який відповідає умовам Заявки, санітарним нормам та придатний для перевезення вантажу;

- до початку оформлення заявки перевізник надає замовнику належним чином завірені копії документів: а) правоустановчі документи (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності (для фізичних осіб), свідоцтво платника податку, довідка з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ)) б) ліцензія на право діяльності, довіреність (якщо договір підписується особою, що має право діяти за довіреністю, а також наказ про призначення такої особи на посаду, витяг зі статуту про повноваження директора), інші документи стосовно питань перевезення за вимогою замовника;

- прийняти на себе повну матеріальну відповідальність за збереження та охорону вантажу в ході перевезення, під час стоянок автотранспорту.

За умовами пункту 3.1.13 Договору № 141218СВ1 у випадку втрати, нестачі, пошкодження, псування вантажу, прийнятого до перевезення, перевізник зобов`язаний вчинити наступні дії:

3.1.13.1. негайно протягом двох годин повідомити про це замовника;

3.1.13.2. забезпечити присутність представників торгово-промислової палати (за погодженням із замовником);

3.1.13.3. в разі крадіжки, повідомити про такий випадок правоохоронні органи та забезпечити присутність їх представника;

3.1.13.4. в разі нестачі, пошкодження, псування скласти та підписати разом з представниками вантажоотримувача відповідний акт;

3.1.13.5.надати протягом 3-х робочих днів наступні документи: пояснення водія перевізника про обставини здійснення перевезення із зазначенням маршруту перевезення, № та марки транспортного засобу, дати, а також засвідчену копію подорожнього листа, засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, засвідчену копію водійського посвідчення водія, засвідчену копію наказу про його прийняття на роботу та засвідчену копію наказу про відрядження.

Пунктом 3.3.3 Договору № 141218СВ1 на замовника покладено обов`язок забезпечити перевізника всією необхідною для здійснення перевезення інформацією, документами (заповненими ТТН, вантажними деклараціями, товарно-супровідні документи та ін.) на вантаж і своєчасно надати їх в розпорядження перевізника, за якими здійснюється приймання, перевезення та видача вантажу вантажоотримувачу.

За умовами пункту 5.1.2 Договору № 141218СВ1 перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його отримання до моменту передачі вантажу вантажоотримувачу. Передача вантажу вважається здійсненою у відповідності з пунктами 3.1.4, 3.1.5, 3.1.6 Договору. У разі втрати, пошкодження або псування вантажу перевізник оплачує замовнику повну суму нестачі або вартість пошкодженого, зіпсованого вантажу. Всі витрати, пов`язані з проведенням експертизи, несе перевізник. В разі страхового випадку, перевізник оплачує замовнику різницю між сумами нестачі або вартості пошкодженого вантажу та відшкодованої суми страховою компанією на користь замовника, тобто франшизу.

Пунктами 9.1, 9.3 Договору № 141218СВ1 передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019 року. Якщо одна із сторін протягом 30 діб до моменту закінчення дії Договору не сповістить у письмовій формі іншу сторону про наміри розірвати Договір, то Договір вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору № 141218СВ1 замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" надало перевізнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" Заявку від 18.03.2019 року (Додаток № 13 до Договору від 14.12.2018 року № 141218СВ1) на перевезення ввіреного відповідчу-1 Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" вантажу - засобів захисту рослин та насіння (маса: 20 тон, об`єм, м3: 86, код товару: БАС); адреса завантаження: Кіровоградська область, Кіровоградський район, село Грузьке, вулиця Маловисківське шосе, 3; адреса розвантаження: Дніпропетровська область (згідно з ТТН); дата доставки вантажу: 20.03.2019 року.

У цій Заявці, підписаній уповноваженими представниками відповідача-1 і Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" та скріпленій печатками цих суб`єктів господарювання, зазначено наступне.

Особливі вимоги до автомобіля: окреме авто; критий автомобіль; чистий і сухий кузов; пломба; сан. паспорт (пункт 2 Заявки).

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту прийняття його в автомобіль до моменту повного його вивантаження, що відмічається в товарно-транспортній накладній. Під час виконання цієї Заявки зупинка транспортного засобу з 23:00 до 05:00 можлива лише за крайньою необхідністю та в безпечних місцях. Стоянка повинна відбуватись лише на охоронюваній території (пункт 5 Заявки).

З метою здійснення вищенаведеного перевезення засоби захисту рослин та насіння масою брутто 20,459 тон було завантажено в автомобіль ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер напівпричепа НОМЕР_2 , для відправлення до пункту розвантаження відповідно до товарно-транспортної накладної від 20.03.2019 року № 2766.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що 20.03.2019 року на вулиці Криворізьке шосе, 17А в місті Дніпро під час стоянки автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер напівпричепа НОМЕР_2 , сталася крадіжка частини вантажу, що перевозився згідно з товарно-транспортною накладною від 20.03.2019 року № 2766.

21.03.2019 року в зазначеному в Заявці пункті розвантаження (Дніпропетровська область, село Орлівщина, вулиця Аграрна, 1) уповноваженими представниками вантажоодержувача - Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", за участю водія автомобіля ОСОБА_1 був складений акт № КР-07 про недостачу вантажу, що виявлена під час його приймання від перевізника.

Наведеним актом встановлено, що після прибуття автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер напівпричепа НОМЕР_2 до пункту розвантаження при його огляді та розвантаженні було виявлено відсутність пломб на автомобілі та недостачу належного Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" вантажу, відправленого за ТТН від 20.03.2019 року № 2766, а саме:

- гербіцид "Трофі 90 ЕС, k.е." (партія F006IBQ204) у кількості 640 л;

- фунгіцид "Танос 50, в.г." (партія JAN18CE182) у кількості 426 кг;

- інсектицид "Коннект 112,5 SC, KC" (партія EM4L025582) у кількості 260 л.

Листом від 26.03.2019 року № 125/19-юр Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" звернулося до відповідача-1 з претензією, в якій просило Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" протягом семи днів з моменту її отримання сплатити на рахунок третьої особи-1 грошові кошти у розмірі 914 828,76 грн. (що становить вартість втраченого при перевезенні вантажу).

Проте, означена претензія відповідачем-1 у добровільному порядку задоволена не була.

У той же час, за приписами частини 1 статті 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується, у разі настання певної події (страхового випадку), виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 03.04.2018 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (Страховик) укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів № 004/18-В/Ц7 (далі - Генеральний договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням вантажем під час його транспортування та проміжного зберігання на складі.

Слід зазначити, що за умовами розділу 1 Генерального договору страховий випадок - подія, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику (Вигодонабувачу); страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється Страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування; франшиза - частина збитків, що не відшкодовується Страховиком згідно з договором страхування.

За умовами пункту 2.2 Генерального договору страхування вантажів здійснюється відповідно до Правил "Добровільного страхування вантажів та багажу (вантажобагажу)", зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 01.08.2006 року за № 0961960, та на підставі Ліцензії від 21.02.2013 року серія АЕ № 198598, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 2.3 Генерального договору конкретні умови страхування окремого перевезення визначаються у Реєстрі перевезень вантажів (Додаток № 2 до цього Договору), який є невід`ємною частиною даного Договору і діє в межах даного Договору. У реєстрі перевезень вантажів зазначається назва вантажу, упакування, вага вантажу, вартість та страхова сума кожної партії, страховий тариф, страховий платіж, строк та територія дії страхового покриття, а також інші умови за згодою сторін.

За даним Договором застраховані вантажі, що відносяться до наступних категорій: насіння на палетах; засоби захисту рослин, та перевозяться автомобільним транспортом (пункти 2.4, 2.5 Генерального договору).

За умовами пункту 4.1.1 Генерального договору страхова сума за кожним окремим перевезенням визначається відповідно до ринкової вартості вантажу, зазначається у Реєстрі перевезень вантажів, та не може перевищувати 20 000 000,00 грн.

Ліміт відповідальності Страховика по кожному окремому перевезенню встановлюється у розмірі страхової суми, зазначеної у Реєстрі перевезень вантажів для такого окремого перевезення з урахуванням пункту 4.1.1 цього Договору (пункт 4.1.2 означеної угоди).

Відповідно до пункту 4.4 Генерального договору безумовна франшиза по будь-якому і кожному страховому випадку складає 0,25 % від страхової суми на кожне окреме перевезення згідно з Реєстром перевезень вантажів.

Пунктом 6.4 Генерального договору встановлено, що розмір страхового відшкодування дорівнює розміру заподіяних Страхувальнику (Вигодонабувачу) збитків, визначених згідно з пунктом 6.5 Договору, за вирахуванням встановленої Договором франшизи та сум, отриманих Страхувальником (Вигодонабувачем) у відшкодування збитків від інших осіб, але не більше страхової суми.

Згідно з пунктом 9.1 Генерального договору останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 2400 години 02.04.2019 року.

Зважаючи на положення Генерального договору, а також враховуючи факт крадіжки належного Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" майна - гербіциду "Трофі 90 ЕС, k.е." (партія F006IBQ204) у кількості 640 л; фунгіциду "Танос 50, в.г." (партія JAN18CE182) у кількості 426 кг та інсектициду "Коннект 112,5 SC, KC" (партія EM4L025582) у кількості 260 л, 25.03.2019 року Страхувальник звернувся до позивача із повідомленням від 25.03.2019 року № 113/19-юр про настання страхової події.

Крім того, 25.03.2019 року Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" подало Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Арсенал Страхування" заяву від 25.03.2019 року № 115/19-юр на виплату страхового відшкодування (зареєстрована позивачем 25.03.2019 року за вх. № 0667-19) орієнтовною сумою 914 828,76 грн.

Страховим актом позивача № 009.00490019-1 вищенаведену нестачу (крадіжку) належного Страхувальнику майна визнано страховим випадком та вирішено виплатити на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" страхове відшкодування у розмірі 880 062,14 грн. (що становить різницю між фактично завданими Страхувальнику збитками (вартістю викраденого вантажу) в розмірі 914 828,76 грн. та розміром безумовної франшизи за Генеральним договором в сумі 34 766,62 грн.).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку страховик має здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником, під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до платіжного доручення від 03.05.2019 року № 10000001 позивач перерахував на рахунок Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" грошові кошти у розмірі 880 062,14 грн. із призначенням платежу: "Страх. виплата БІЗОН-ТЕХ 2006 ПП, Акт № 009.00490019-1, від 26.04.2019р. Без ПДВ".

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 5.1.9 Генерального договору страховик має право висунути (у межах фактично сплаченої Страхувальнику суми страхового відшкодування) позов до осіб, винних у страховому випадку (якщо такі є), з метою отримання від них компенсації за заподіяні збитки (право регресного позову).

Враховуючи наведене, листом від 25.06.2019 року № 5/р позивач звернувся до експедитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" з претензією, в якій просив відповідача-1 у досудовому порядку перерахувати Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (як особі, до якої перейшло право вимоги, яке Страхувальник мав до відповідача-1, відповідального за заподіяний збиток) грошові кошти в сумі 880 062,14 грн.

Проте листом від 20.08.2019 року № 01-03/408 Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" відмовило позивачу в задоволенні його претензії.

Разом із тим, судом встановлено, що 19.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" (страховик) укладено договір добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом № 15-15.00.18.00011 (далі - Договір страхування), за умовами якого страховик відповідно до Закону України "Про страхування", чинних Особливих умов добровільного страхування відповідальності перевізника/експедитора наземним транспортом до Правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника), на підставі заяви страхувальника та декларацій, що є невід`ємними частинами Договору, здійснює страхування відповідальності транспортного експедитора та зобов`язується сплатити страхове відшкодування у разі настання страхового випадку на умовах і у порядку, встановлених Договором, а страхувальник зобов`язується сплатити страхові платежі у визначеному розмірі та в узгоджені сторонами цього Договору строки, та виконувати інші умови Договору.

Відповідно до пункту 1 Основної частини Договору страхування предметом Договору є майнові інтереси, пов`язані з виникненням обов`язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події, визнаної страховим випадком. Визнання події страховим випадком здійснюється з урахуванням умов Договору.

Пунктом 1.1 Стандартних умов страхування Договору, з урахуванням обмежень розділу 2 цього Договору, страховим випадком визнається, зокрема, крадіжка вантажу, прийнятого на експедирування, або інші протиправні діяння щодо нього.

Згідно з пунктом 3 Основної частини Договору франшиза страховика за ризиками "А. Відповідальність за вантаж" та "С. Відповідальність перед третіми особами" за одним страховим випадком становить 25 000,00 грн.

За умовами пункту 6 Основної частини Договору останній діє з 00:00 годин 29.04.2018 року до 24:00 години 28.04.2019 року, але не раніше 00:00 годин дня, наступного за датою надходження у повному обсязі першої частини страхового платежу на рахунок або до каси страховика. Відповідальність страховика за Договором починається з моменту прийняття вантажу на експедирування під відповідальність експедитора і закінчується в момент передачі вантажу належному одержувачу.

Згідно з пунктом 9.1 Стандартних умов страхування Договір набуває чинності з 00:00 годин дати, що зазначена як дата початку строку дії Договору, але не раніше дня, наступного за днем зарахування страхового платежу (платежу за перший період дії Договору) в розмірі, визначеному Договором, на поточний рахунок (до каси) страховика.

Зважаючи на укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" Договору страхування, а також враховуючи те, що відповідачами у добровільному порядку не було відшкодовано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Арсенал Страхування" суми виплаченого ним на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком, позивач звернувся до суду з означеним позовом про стягнення з відповідача-1 25 000,00 грн. (франшизи за Договором страхування) та стягнення з відповідача-2 855 062,14 грн. страхового відшкодування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як було зазначено вище, 03.04.2018 року між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (Страховик) укладено Генеральний договір.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі, страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року в справі № 910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі №910/2603/17.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Враховуючи наведені положення, при суброгації для покладення на винну особу (чи її страховика) обов`язку з відшкодування завданої шкоди на користь страховика потерпілої особи, який виплатив останній страхове відшкодування, слід встановити факт настання страхового випадку (що є підставою для виплати страхового відшкодування) та наявність правових підстав для переходу права вимоги щодо стягнення завданих збитків від потерпілої особи до її страховика на підставі укладеного між ними договору страхування, який є підставою для відповідної заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статті 204 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов`язковим для виконання його сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, зважаючи на укладення між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" Генерального договору, а також беручи до уваги факт крадіжки частини належного страхувальнику за цією угодою вантажу, що перевозився згідно з товарно-транспортною накладною від 20.03.2019 року № 2766, страховим актом позивача № 009.00490019-1 вищенаведену нестачу (крадіжку) належного Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" майна визнано страховим випадком та вирішено виплатити на користь третьої особи-1 страхове відшкодування у розмірі 880 062,14 грн. (що становить різницю між фактично завданими Страхувальнику збитками (вартістю викраденого вантажу) в розмірі 914 828,76 грн. та розміром безумовної франшизи за Генеральним договором в сумі 34 766,62 грн.).

Відповідно до платіжного доручення від 03.05.2019 року № 10000001 позивач перерахував на рахунок Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" грошові кошти у розмірі 880 062,14 грн. із призначенням платежу: "Страх. виплата БІЗОН-ТЕХ 2006 ПП, Акт № 009.00490019-1, від 26.04.2019р. Без ПДВ".

У той же час суд звертає увагу на наступне.

Пунктами 3.1, 3.2 Генерального договору передбачено, що страхування вантажів в межах даного Договору здійснюється на умовах: "З відповідальністю за всі ризики (покриття А)". При страхуванні "З відповідальністю за всі ризики" страховими випадками є пошкодження, повна загибель або втрата всього вантажу або його частини внаслідок будь-яких подій, за винятком вказаних у пункті 3.4 Договору.

Згідно з пунктом 3.4.9 Генерального договору при страхуванні на умовах, вказаних у даному Договорі, не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок перевезення (зберігання) разом із застрахованим вантажем небезпечних вантажів, що вимагають особливих запобіжних заходів або заборонені до перевезення.

За умовами пункту 3.4.6 Генерального договору при страхуванні на умовах, вказаних у даному Договорі, не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок навмисних дій чи грубої необережності Страхувальника (Вигодонабувача) або їх представників, працівників чи будь-яких інших осіб, які працюють з ними за дорученням, або будь-якими договорами цивільно-правового характеру, а також внаслідок порушення ким-небудь з них установлених правил перевезення, пересилання і збереження вантажів.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії акту від 21.03.2019 року № КР-07 про недостачу вантажу, складеного уповноваженими представниками Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (за участю водія автомобіля ОСОБА_1 ), вбачається, що під час приймання від перевізника вантажу при огляді та розвантаженні автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер напівпричепа НОМЕР_2 , була виявлена відсутність пломб на цьому автомобілі та недостача належного третій особі-1 вантажу, відправленого за ТТН від 20.03.2019 року № 2766, а саме:

- гербіцид "Трофі 90 ЕС, k.е." (партія F006IBQ204) у кількості 640 л;

- фунгіцид "Танос 50, в.г." (партія JAN18CE182) у кількості 426 кг;

- інсектицид "Коннект 112,5 SC, KC" (партія EM4L025582) у кількості 260 л.

Слід зазначити, що у наведеному товаротранспортному документі (ТТН від 20.03.2019 року № 2766) вказано наступні відомості про вантаж:

1. UN № б/н Гербіцид "Галоп БТ, РК" (20181205G) у кількості 1 240 л;

2. UN № б/н Гербіцид "Каптора 48 SL. РК" (PHY8H83182) у кількості 200 л;

3. UN № 3082 Гербіцид "Євро-Лайтнінг, РК" ) у кількості 3 120 л;

4. UN № 3082 Гербіцид "Трофі 90 ЕС, k.е." (F006IBQ204) у кількості 2 240 л;

5. UN № 3077 Фунгіцид "Танос 50, в.г." (JAN18CE182) у кількості 1 202 кг;

6. UN № 3082 Інсектицид "Біскайя 240 OD, MD" (EM4L025599) у кількості 3 915 л;

7. UN № 3082 Інсектицид "Коннект 112,5 SC, KC" (EM4L025582) у кількості 5 000 л;

8. Міндобриво "Гідроферт 20.20.20" (K06207) у кількості 75 кг;

9. Гербіцид "Квелекс 200, ВГ" (F500IACP02) у кількості 3 000 кг;

10. Комплексне міндобриво "Браман Біоцинк" (008/01/040418) у кількості 50 л;

11. UN № 3082 Фунгіцид "Адексар СЕ Плюс, КЕ" ) у кількості 270 л.

Вимоги до проведення державних випробувань, державної реєстрації та перереєстрації, видання переліків пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні, встановлені Порядком проведення державних випробувань, державної реєстрації та перереєстрації, видання переліків пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1996 року № 295 (зі змінами та доповненнями).

Згідно з пунктом 35 означеного Порядку на підставі Державного реєстру препаратів Міндовкілля розробляє, погоджує з МОЗ та Мінекономіки, готує до друку та видає один раз на два роки Перелік пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні (далі - Перелік), з щорічним виданням доповнень до нього про нові зареєстровані, а також заборонені до використання препарати.

Відповідно до Переліку пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні, 3 товарні позиції (з 11 позицій, вказаних у ТТН від 20.03.2019 року № 2766) віднесені до небезпечних пестицидів (Фунгіцид "Адексар СЕ Плюс, КЕ", Інсектицид "Біскайя 240 OD, MD" та Інсектицид "Коннект 112,5 SC, KC"), 7 товарних позицій віднесено до помірно небезпечних пестицидів (Гербіцид "Галоп БТ, РК", Гербіцид "Каптора 48 SL. РК", Гербіцид "Євро-Лайтнінг, РК", Гербіцид "Трофі 90 ЕС, k.е.", Фунгіцид "Танос 50, в.г.", Міндобриво "Гідроферт 20.20.20", Гербіцид "Квелекс 200, ВГ") та одна товарна позиція віднесена до малонебезпечних пестицидів (Комплексне міндобриво "Браман Біоцинк").

Суд зазначає, що ідентифікація небезпечного вантажу може відбуватися шляхом позначення небезпечного вантажу номером ООН і транспортним найменуванням з метою його безпечного перевезення.

У свою чергу, номером ООН (UN) є чотиризначний цифровий ідентифікаційний номер, наданий небезпечному вантажу КЕ ООН з перевезення небезпечних вантажів і погодженої на глобальному рівні системи класифікації і маркування хімічних речовин Економічної і Соціальної Ради ООН.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності і тара з-під них, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань, залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину, віднесено до одного з класів небезпечних речовин.

З наявної у матеріалах справи копії ТТН від 20.03.2019 року № 2766 вбачається, що окремі товарні позиції вантажу, що експедирувався відповідачем-1, були позначені спеціальним маркуванням - літерами UN та чотиризначним номером: 3082 (речовина рідка, небезпечна для навколишнього середовища) або 3077 (речовина тверда, небезпечна для навколишнього середовища).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, вантаж, який перевозився відповідно до ТТН від 20.03.2019 року № 2766, вимагав особливих запобіжних заходів для такого перевезення та збереження.

Означені обставини додатково підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 05.10.2018 року № 602-123-20-6/42542 та листів Товариства з обмеженою відповідальністю "Байєр" від 31.05.2021 року і Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюпон Україна" від 02.06.2021 року № 52/21 з інформацією про віднесення вантажу, що перевозився за ТТН від 20.03.2019 року № 2766, до відповідних класів небезпечних речовин.

Відповідно до пункту 3.4.21 Генерального договору при страхуванні на умовах, вказаних у даному Договорі, не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок стоянки (ночівлі) транспортного засобу не в спеціально відведених для цього місцях та/або відхилення від маршруту перевезення, вказаного в Реєстрі перевезень вантажів.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 року № 656 "Про затвердження деяких нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів" під час перевезення небезпечних вантажів транспортні засоби, що їх перевозять, мають перебувати під постійним наглядом, за винятком стоянки на спеціальному складі або в призначених для цього заводських приміщеннях.

Стоянка транспортних засобів під час перевезення небезпечних вантажів дозволяється тільки після вжиття відповідних заходів безпеки. Транспортний засіб може стояти в місцях, що відповідають таким вимогам:

1) автомобільна стоянка охороняється, обслуговувальний персонал стоянки поінформований про характер вантажу та місцезнаходження водія;

2) автомобільна стоянка загального користування або приватна автомобільна стоянка, де ушкодження транспортного засобу з небезпечним вантажем іншим транспортним засобом малоймовірне;

3) відкрите місце за межами земляного полотна дороги, віддалене на безпечну відстань від житлових будівель та місць скупчення людей і через яке не проходять люди.

Місця стоянки, зазначені в підпункті 2 цього пункту, можуть використовуватися тільки в разі, якщо поблизу немає стоянок, передбачених у підпункті 1 цього пункту, а місця стоянки, зазначені в підпункті 3 цього пункту, можуть використовуватися тільки в разі, якщо поблизу немає стоянок, передбачених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що крадіжка частини вантажу, що перевозився згідно з товарно-транспортною накладною від 20.03.2019 року № 2766, сталася 20.03.2019 року на вулиці Криворізьке шосе, 17А в місті Дніпро під час стоянки автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер напівпричепа НОМЕР_2 .

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії пояснень водія автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 останній під час перевезення ввіреного йому вантажу здійснив зупинку в місті Дніпро на вулиці Краснопільське шосе, 17А на автозаправній станції "АВІАС" для ночівлі, оплативши 30 гривень касиру автозаправної станції за стоянку. Разом із тим, близько 07:00 год. ранку водій ОСОБА_1 виявив факт крадіжки з напівпричепу частини товару - мінеральних добрив.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що крадіжка належного Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" вантажу була вчинена з автомобіля (напівпричепа), який не перебував під постійним наглядом водія та знаходився на стоянці (ночівлі) не на спеціальному складі або в призначених для цього заводських приміщеннях.

Документи, які свідчать, зокрема, про те, що автомобільна стоянка на території автозаправної станції "АВІАС" в місті Дніпро на вулиці Краснопільське шосе, 17А чи сама автозаправна станція перебувала під охороною, і обслуговувальний персонал стоянки був поінформований про характер вантажу та місцезнаходження водія, а також те, що ушкодження транспортного засобу з небезпечним вантажем іншим транспортним засобом на цій автомобільній заправці (стоянці) малоймовірне, у матеріалах справи відсутні.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Згідно з частиною 2 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Проте у матеріалах справи відсутні докази наявності у водія ОСОБА_1 свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтва про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмової інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази наявності у перевізника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" ліцензія на надання послуг з перевезення небезпечних вантажів.

У письмових поясненнях від 14.09.2021 року № 6/09-21 Товариство з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" визнало, що водій автомобіля ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 не дотримувався вимог закону щодо перевезення небезпечних вантажів через його необізнаність про небезпечність такого вантажу. У той же час третя особа-2 також вказала на те, що усі таємно викрадені препарати підпадають під визначення небезпечного вантажу, а тому їх перевезення слід було здійснювати іншим автомобільним транспортом, особовим складом, із залученням фізичної охорони, з відповідним разовим страхуванням відповідальності перевізника, самого вантажу як небезпечного тощо.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення пунктів 3.4.6, 3.4.9, 3.4.21 Генерального договору, суд дійшов висновку про те, крадіжка частини належного Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" вантажу, що сталася 20.03.2019 року, не віднесена умовами Генерального договору до страхових випадків, і у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" фактично не виникло договірного обов`язку з відшкодування третій особі-1 збитків, що виникли внаслідок означених подій.

Відтак, за встановлених судом обставин, до позивача у передбаченому законом порядку не перейшло й право вимоги до винних у заподіянні спірних збитків осіб, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення пред`явленого Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" позову.

Крім того, суд додатково зазначає таке.

Згідно з відомостями, вказаними у ТТН від 20.03.2019 року № 2766, автомобільним перевізником у цьому документі зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" (водій - ОСОБА_1 ).

Відповідно до пункту 2.4.9 Стандартних умов страхування укладеного між відповідачами Договору страховик не відшкодовує збитки, що настали при перевезенні/експедируванні вантажів страхувальником своїм власним/орендованим транспортом в якості безпосереднього перевізника. Такі збитки врегульовуються за договором відповідальності перевізника.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання необґрунтованими дій відповідача-2 щодо відмови у виплаті страхового відшкодування за надісланою йому позивачем 20.05.2019 року претензією, враховуючи умови Договору страхування та відомості, вказані у ТТН від 20.03.2019 року № 2766.

Більше того, відповідно до пункту 2.2.5 Стандартних умов страхування Договору відповідальність за вантаж (А) не наступає, якщо вантаж (його частина) відноситься до переліку небезпечних вантажів, що вимагають особливих запобіжних заходів або заборонені до перевезення.

Згідно із Додатком № 1 до Договору страхування (заява) видами вантажів, що перевозяться, є автомобілі та інші транспортні засоби, рефрижераторні вантажу, насіння, зерно. Інформації про перевезення Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" небезпечних вантажів означена заява не містить.

За пунктом 4.3.3 Стандартних умов страхування Договору страхувальник зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів з дати, коли стало відомо або має бути відомо, повідомити страховика про зміни даних щодо видів вантажу, маршруту та строків перевезення/експедирування вантажу, відображених у заяві на страхування, з подальшим письмовим підтвердженням.

Відповідно до пункту 2.4.7 Стандартних умов страхування Договору страховик не відшкодовує шкоду, яка спричинена та виникла внаслідок та/або у зв`язку з залученням страхувальником для виконання договору транспортного експедирування субконтрактора, який не має ліцензії або інших дозвільних документів на право здійснення перевезень/експедирування або інших операцій, виконання яких було доручено страхувальником за договором експедирування.

У той же час посилання позивача у відповіді на відзив на позовну заяву на те, що спірний вантаж підлягав спеціальному перевезенню в якості небезпечних речовин лише у випадку порушення норм щодо його пакування та кількості речовин, не беруться судом до уваги та відхиляються за необґрунтованістю.

Твердження позивача про те, що у даному випадку не вбачається прямого причинного зв`язку між відсутністю дозвільних документів на перевезення небезпечного вантажу та настанням страхового (на думку позивача) випадку - викрадення вантажу, не спростовують встановлених судом обставин. Крім того, пунктом 2.2.5 Стандартних умов страхування Договору (якими встановлено умови звільнення відповідача-2 від відповідальності за вантаж, який (його частина) відноситься до переліку небезпечних вантажів, що вимагають особливих запобіжних заходів або заборонені до перевезення) не передбачено обов`язкової наявності безпосереднього та прямого причинно-наслідкового зв`язку між небезпечністю такого вантажу та його втратою.

Зважаючи на перевезення відповідно до ТТН від 20.03.2019 року № 2766 небезпечного вантажу, про особливості якого відповідач-1 та перевізник не були повідомлені, а також беручи до уваги залучення відповідачем-1 для виконання Договору № 01/0702 перевізника, який не має ліцензії на право здійснення перевезень/експедирування або інших операцій, виконання яких було доручено страхувальником за договором експедирування (що фактично не заперечувалося учасниками справи під час її розгляду), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" обов`язку з відшкодування заявленої позивачем до стягнення з відповідача-2 суми страхового відшкодування у розмірі 855 062,14 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-1 суми страхового відшкодування у розмірі 25 000,00 грн. суд додатково зазначає таке.

Пунктом 3.2.1 Договору № 01/0702 на замовника покладено обов`язок своєчасно надавати експедитору повну, достовірну інформацію відносно найменування, кількості, якості та інших властивостей вантажу, умов перевезення, а також іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх зобов`язань за цим Договором на умовах пункту 1.2 цього Договору, а також всі необхідні товарно-супровідні та інші документи.

Як було зазначено вище, на виконання умов Договору № 01/0702 замовник - Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" надало експедитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" Заявку від 19.03.2019 року № 26 на перевезення вантажу - насіння та засобів захисту рослин на палетах (клас небезпечності вантажу: не класифікується як небезпечний); адреса завантаження: Кіровоградська область, Кіровоградський район, село Грузьке, вулиця Маловисківське шосе, 3; адреса розвантаження: Дніпропетровська область, село Орлівщина, вулиця Аграрна, 1.

Втрата частини вантажу, що перевозився на підставі означеної Заявки, стала підставою для пред`явлення до відповідача-1 спірних у цій справі позовних вимог.

У той же час згідно з пунктом 5.3 Договору № 01/0702 експедитор несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його отримання до моменту передачі вантажу вантажоотримувачу.

В разі втрати, пошкодження або псування вантажу експедитор оплачує замовнику повну суму нестачі або фактичну вартість пошкодженого, зіпсованого вантажу.

Експедитор не несе відповідальності:

- за внутрітарну нестачу вмісту вантажних місць, прийнятих (переданих) у справній тарі;

- пошкодження вантажу при цілісності зовнішньої упаковки;

- цілісності пломб замовника/вантажовідправника;

- при недопущенні водія експедитора чи виконавця до завантаження/вивантаження та при супроводженні вантажу представником замовника, вантажовідправника чи вантажоотримувача;

- внаслідок здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-супровідних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов та/або застережних заходів при його транспортуванні та/або збереженні;

- за непрямі збитки та втрачену замовником вигоду, яке б не було їх походження.

Відтак, не зазначення у сформованій замовником - Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" Заявці від 19.03.2019 року № 26 відомостей про особливі властивості вантажу (його небезпечність), що вимагають особливих умов та/або застережних заходів при його транспортуванні та/або збереженні, свідчить про відсутність підстав для покладення на експедитора відповідальності за втрату такого вантажу, який перевозився та зберігався без дотримання відповідних особливих умов та/або застережних заходів.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

За умовами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, які зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року в справі "Проніна проти України". Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників справи була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" не спростовує.

Щодо заяв відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності до пред`явлених позивачем вимог, суд зазначає таке.

Як визначено статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статей 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, слід з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи відмову в позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" з підстав його необґрунтованості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розгляду по суті та задоволення поданих відповідачами заяв про застосовування позовної давності.

Разом із тим, суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будпартнер Груп" на те, що позовна давність відповідно до положень статті 267 Цивільного кодексу України може бути застосована судом лише за заявою сторони у спорі, а не третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача компенсації останньому не підлягають та залишаються за Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

Що стосується понесених відповідачами витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" на професійну правничу допомогу на 07.12.2021 року о 17:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус В, зал № 31.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне логістичне партнерство" та Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ними заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 13.12.2021 року.

Суддя В.С. Ломака