ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" грудня 2021 р. Справа № 924/1050/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Танасюк О.Є., секретар судового засідання Ключка Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" м.Хмельницький

до фізичної особи-підприємця Ткачука Олександра Васильовича м.Хмельницький

про стягнення 8172,32 грн. з яких: 7669,77 грн. - заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2020 р. по 01.05.2021р., 145,67 грн. - 3% річних, 356,88 грн. - інфляційних втрат.

Без повідомлення (виклику) сторін

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 25.10.2021р. відкрито провадження у справі №924/1050/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 8172,32 грн. з яких: 7669,77 грн. - заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2020 р. по 01.05.2021р., 145,67 грн. - 3% річних, 356,88 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позову посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії №7294/1902 від 12.10.2020р., у зв`язку з чим у фізичної особи-підприємця Ткачука Олександра Васильовича станом на 01.10.2021р. виникла заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 7669,77 грн. також у зв`язку з невиконання грошового зобов`язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, представника в судове засідання не направив. Ухвала суду від 25.10.2021р. надіслана на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських організацій, однак повернута відділенням поштового зв`язку з причини відсутності адресата.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання адресатом кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. (Аналогічна висновок викладена ВС в постанові від 25.06.2018р. у справі №904/9904/17).

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати, повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020у справі №24/260-23/52-б).

Таким чином, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані по справі докази та пояснення, судом встановлено та приймається до уваги таке.

12.10.2020р. між міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (виконавець) та фізичною особою-підприємцем Ткачуком Олександром Васильовичем (споживач) укладено договір з індивідуальним споживачем на послугу з постачання теплової енергії №7294/1902, відповідно до п. 1 якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (далі - послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки та на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку, визначена та розподілена згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача; обсягу теплової енергії на опалення місць загального„користування та допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії .на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Постачання теплової енергії здійснюється за адресою: 29000, м.Хмельницький, вул. Свободи, номер будинку 75, опалювана площа (об`єм) приміщення споживача - 40,30 кв. метрів; теплове навантаження будинку (об`єкта) Гкал/год 0.011000.

Відповідно до п. 6 договору виконавець забезпечує постачання теплоносія безперервно з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури.

Згідно з п. 12 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку.

Станом на дату укладення договору тариф на послугу з постачання теплової енергії складає для потреб інших споживачів (крім населення) 1407,60 грн. з ПДВ за одну Гкал (п. 34 договору).

Пунктом 37 договору передбачено, що споживач здійснює оплату за договором щомісяця не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 44 договору споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки встановлені договором.

Згідно з п. 46 договору виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість послуги згідно із законодавством та умовами договору.

Пунктом 47 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору відповідно до законодавства та цього договору.

Відповідно до пункту 55 договору даний договір набирає чинності з дати підписання після скріплення печатками сторін з 12.10.2020р. та діє до 12.10.2021р. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду за умов передбачених п. 56 договору.

Договір підписаний представниками та скріплений печаткою виконавця.

В період з жовтня 2020р. по травень 2021р. позивачем надавалися відповідачу послуги з теплопостачання та виставлялися до оплати рахунки згідно затверджених тарифів на загальну суму 7669,77 грн., зокрема: №1902 від 30.10.2020р. на суму 330,10 грн.; №1902 від 24.11.2020р. на суму 909,77 грн.; №1902 від 29.12.2020р. на суму 1548,85 грн.; №1902 від 20.01.2021р. на суму 1452,80 грн.; №1902 від 26.02.2021р. на суму 1577,30 грн.; №1902 від 29.03.2021р. на суму 1212,47 грн.; №1902 від 23.04.2021р. на суму 638,48 грн.

Також в матеріалах справи наявна постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №93 від 14.01.2020р. "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" та розрахунки заборгованості, 3% річних, інфляційних втрат.

Враховуючи, що відповідач не сплатив вартість послуг з теплопостачання за період з жовтня 2020р. по травень 2021р., позивач звернувся з позовом про стягнення 7669,77 грн. заборгованості, 145,67 грн. - 3% річних, 356,88 грн. - інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, регулюються Законом України "Про теплопостачання" та іншими нормативно-правовими актами (ст.ст. 2, 3 Закону України "Про теплопостачання").

До таких нормативно-правових актів належать, зокрема Цивільний Кодекс України, Господарський кодекс України, Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р. (далі - Правила користування тепловою енергією) та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини у цій сфері.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про теплопостачання" проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Пунктами 4, 6 ст. 19 вищевказаного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2020р. між міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (виконавець) та фізичною особою-підприємцем Ткачуком Олександром Васильовичем (споживач) укладено договір з індивідуальним споживачем на послугу з постачання теплової енергії №7294/1902, відповідно до п. 1 якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (далі - послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки та на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275, ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи слідує, що в період з жовтня 2020р. по травень 2021р. позивачем надавалися відповідачу послуги з теплопостачання та виставлялися до оплати рахунки згідно затверджених тарифів на загальну суму 7669,77 грн., зокрема: №1902 від 30.10.2020р. на суму 330,10 грн.; №1902 від 24.11.2020р. на суму 909,77 грн.; №1902 від 29.12.2020р. на суму 1548,85 грн.; №1902 від 20.01.2021р. на суму 1452,80 грн.; №1902 від 26.02.2021р. на суму 1577,30 грн.; №1902 від 29.03.2021р. на суму 1212,47 грн.; №1902 від 23.04.2021р. на суму 638,48 грн.

Пунктом 37 договору передбачено, що споживач здійснює оплату за договором щомісяця не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих йому відповідачем послуг не здійснив, у зв`язку з чим заборгованість фізичної особи-підприємця Ткачука Олександра Васильовича станом на 01.10.2021р. становить 7669,77 грн.

Відповідачем наявність боргу не спростовано, доказів його погашення не надано.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення 7669,77 грн. за отримані послуги з теплопостачання є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Щодо 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 145,67 грн.

Як вбачається із розрахунку позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних в загальному розмірі 145,67 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо інфляційних втрат.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19 та від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду у постанові від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Як вбачається із розрахунку позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат в загальному розмірі 356,88 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Ткачука Олександра Васильовича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь міського комунального підприємства „Хмельницьктеплокомуненерго" (ідентифікаційний код 03356571, вул. Чорнобрового (Пересипкіна), 5, м. Хмельницький, 29000) 7669,77 грн. (сім тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень 77коп.) заборгованості, 145,67 грн. (сто сорок п`ять гривень 67 коп.) 3% річних, 356,88 грн. (триста п`ятдесят шість гривень 88 коп.) інфляційних втрат, 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному ст. 257 ГПК України до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 08.12.2021р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 -позивачу, міське комунальне підприємство "Хмельницьктеплокомуненерго" (вул.Чорнобрового (Пересипкіна), 5 м.Хмельницький, 29000;

3- відповідач, фізична особа-підприємець Ткачук Олександр Васильович ( АДРЕСА_1 .

Всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення