ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2602/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМГАЗ СІТІ (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10, оф. 204-А)

до Броварської районної ради Київської області (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 15)

про стягнення 30259,26 грн. за договором № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р., у тому числі 25742,84 грн. основного боргу, 2349,93 грн. пені, 503,56 грн. 3% річних, 1662,93 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ПРОМГАЗ СІТІ (далі - ТОВ ПРОМГАЗ СІТІ, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Броварської районної ради Київської області (далі Броварська районна рада, відповідач) про стягнення 30259,26 грн. за договором № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р., у тому числі 25742,84 грн. основного боргу, 2349,93 грн. пені, 503,56 грн. 3% річних, 1662,93 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, товариство вказує, що між ТОВ ПРОМГАЗ СІТІ та Комунальним закладом Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» було укладено договір № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р. Відповідно до відомостей ЄДРЮОФОПГФ КЗ БРР «Броварський районний будинок культури» було припинено 16.08.2021 р. на підставі рішення засновника. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань КЗ БРР «Броварський районний будинок культури», який є припиненим, за договором № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р., позивач, на його переконання, набув права на пред`явлення позову та притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника його учасника - Броварської районної ради Київської області, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 30259,26 грн. за договором № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р., у тому числі 25742,84 грн. основного боргу, 2349,93 грн. пені, 503,56 грн. 3% річних, 1662,93 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2021 р. вказану позовну заяву було залишено без руху.

20.09.2021 р., під час перебування судді Бабкіної В.М. у відпустці, до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 23 від 17.09.2021 р. (вх. № 22004/21 від 20.09.2021 р.) про усунення недоліків позовної заяви.

Як вбачається із поданої заяви, позивачем, на усунення недоліків позовної заяви, було зазначено вірний перелік документів, які фактично додаються до позовної заяви, а також надано докази направлення відповідачеві доданих до позовної заяви документів, які були фактично подані до суду.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену позивачем у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю ПРОМГАЗ СІТІ позовною заявою до Броварської районної ради Київської області про стягнення 30259,26 грн. за договором № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2021 р. було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику сторін).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

21.10.2021 р. до господарського суду Київської області від Броварської районної ради Київської області надійшов відзив № 424 від 13.10.2021 р. (вх. № 24442/21 від 21.10.2021 р.), відповідно до якого відповідач відзначав, що Броварська районна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл та селищ Броварського району в межах своїх повноважень, визначених Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури», затвердженого рішенням Броварської районної ради № 959-69-VII від 19.03.2020 р., комунальний заклад був заснований на спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району. Заклад є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок в установі банку, печатку, кутовий штамп та фірмовий бланк (п. 1.5 Статуту). Тобто даний заклад самостійно здійснював фінансову діяльність.

Відповідач відзначає, що договір № 13 постачання природного газу (для споживачів, що фінансуються з державних чи місцевих бюджетів) від 26.02.2020 р. був укладений між Комунальним закладом Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» та ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ», і Броварська районна рада не є стороною даного договору, договір районною радою не погоджувався та не підписувався. Також у вказаному договорі відсутні положення про те, що Броварська районна рада, як засновник, несе відповідальність за борги закладу.

Поряд з цим, відповідно до проведеної реформи децентралізації та прийнятих змін до Бюджетного кодексу України, районні ради виключено з фінансової мережі на отримання коштів із Державного бюджету України, і всі надходження йдуть до місцевих бюджетів територіальних громад, у зв`язку з чим Броварською районною радою було прийнято рішення № 21-2-VІІІ від 10.12.2020 р. «Про припинення діяльності Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» шляхом його ліквідації», яким було створено ліквідаційну комісію, призначено голову ліквідаційної комісії, покладено повноваження керування справами закладу на ліквідаційну комісію, ліквідаційній комісії доручено провести організаційно-правові заходи, передбачені Статутом комунального закладу та чинним законодавством, а також встановлено термін заявлення кредиторами своїх вимог - протягом двох місяців з моменту внесення запису в Єдиний державний реєстр щодо внесення інформації про припинення цієї юридичної особи.

Також відповідно до ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в газеті «НОВЕ ЖИТТЯ» 18.12.2020 р. № 49(10713) було опубліковано повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури».

Як зазначає відповідач, 16.08.2021 р. Комунальний заклад Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» було ліквідовано, що підтверджується записом про припинення юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» у передбачений законом термін до ліквідаційної комісії Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» чи до Броварської районної ради, як засновника закладу, з приводу сплати заборгованості не зверталось, у зв`язку з чим підстави стверджувати про наявність заборгованості, за стягненням якої позивач звернувся до суду у даній справі, на переконання районної ради, є відсутніми.

З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що в позовній заяві товариством не наведено жодних обґрунтованих доказів для задоволення позовної заяви та стягнення заборгованості комунального закладу за договором № 13 від 26.02.2020 р. з Броварської районної ради.

Також 21.10.2021 р. до господарського суду Київської області від Броварської районної ради Київської області надійшло клопотання № 421 від 13.10.2021 р. (вх. № 24441/21 від 21.10.2021 р.) про розгляд справи за відсутності сторони, відповідно до якого відповідач просив розглянути справу за відсутності його представника та надіслати на його адресу копію прийнятого рішення.

29.10.2021 р. до господарського суду Київської області від ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» надійшла відповідь на відзив № 63 від 28.10.2021 р. (вх. № 25079/21 від 29.10.2021 р.), відповідно до якої позивач зазначав, що позовні вимоги у даній справі виникли не на підставі умов договору № 13 від 26.02.2020 р., а в силу прямих норм частини 10 статті 78 та частини 7 статті 77 Господарського кодексу України, які встановлюють інститут субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального закладу. Таким чином, на думку позивача, заперечення відповідача не стосуються предмету та підстави позову. Крім того, відповідач у відзиві зазначав, що боржник був ліквідований, а згідно ч. 5 ст. 105 Цивільного кодексу України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може бути більшим ніж 6 місяців. Проте, у даній справі позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не загальними нормами щодо заявлення кредиторських вимог у процесі припинення юридичної особи, а саме спеціальними нормами Господарського кодексу України щодо інституту субсидіарної відповідальності учасника юридичної особи за зобов`язаннями комунального закладу. З огляду на зазначене, на переконання ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ», позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.

08.11.2021 р. до господарського суду Київської області від Броварської районної ради Київської області надійшли заперечення на відповідь на відзив № 446 від 05.11.2021 р. (вх. № 25855/21 від 08.11.2021 р.), згідно яких відповідач зазначав, що субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника (ст. 619 Цивільного кодексу України).

Броварська районна рада вважає, що в даному випадку вона не несе субсидіарної відповідальності щодо заборгованості Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури», оскільки позивач не звертався до суду з позовною заявою щодо стягнення боргу безпосередньо з комунального закладу, до моменту його ліквідації, натомість позивач чекав, поки заклад ліквідується. При цьому, не звертався позивач щодо стягнення боргу і до ліквідаційної комісії, а після завершення ліквідації, майже через 9 місяців після виникнення боргу, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення вказаної заборгованості в порядку субсидіарної відповідальності з Броварської районної ради. Крім того, у Броварської районної ради є сумніви з приводу виникнення та наявності боргу, оскільки акти приймання-передачі природного газу за спірний період директором комунального закладу підписані не були.

Водночас, на переконання відповідача, посилання позивача на ч. 7 ст. 77, ч. 10 ст. 78 ГК України не є доцільними, оскільки згідно з нормами цих статей субсидіарна відповідальність виникає лише у разі недостатності коштів на сплату боргу у боржника. При цьому, як на момент виникнення боргу, так і до моменту ліквідації даного закладу кошти на рахунку Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» були наявними.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» до Броварської районної ради Київської області про стягнення заборгованості з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

25.11.2021 р. до господарського суду Київської області від ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» надійшла відповідь на заперечення № 98 від 23.11.2021 р. (вх. № 27225/21 від 25.11.2021 р.), відповідно до якої позивач зазначав, що фактично борг у КЗ БРР «Броварський районний будинок культури» виник у грудні 2020 року, а вимоги кредиторів розглядалися до 14.02.2021 р. Відповідно, у позивача було лише два місяці, щоб заявити свої вимоги як кредитора, або вісім місяців, щоб звернутися до суду. При цьому, позивач звертав увагу суду, що рішення № 21-2 від 10.12.2020 р. «Про припинення діяльності Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» було прийнято саме відповідачем і підписано уповноваженим представником відповідача - головою Броварської районної ради С.М. Гришко. При цьому, КЗ БРР «Броварський районний будинок культури», в порушення вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, не здійснив погашення заборгованості перед позивачем, який двічі направляв на адресу КЗ БРР «Броварський районний будинок культури» акт № ПГС0000546 від 31.12.2020 р.: відправленням ШКІ 449 - 22.01.2021 р., відправленням ШКІ 782 - 04.03.2021 р. Таким чином, акт приймання-передачі природного газу № ПГС0000546 від 31.12.2020 р. був надісланий КЗ БРР «Броварський районний будинок культури» ще 22.01.2021 р., тобто до закінчення строку заявлення кредиторських вимог.

Щодо твердження відповідача про те, що акт № ПГС0000546 від 31.12.2020 р. не був підписаний посадовими особами КЗ БРР «Броварський районний будинок культури», то позивач відзначав, що це вина саме цих посадових осіб, оскільки акт був їм наданий, а причини, з яких вони його не підписали, позивачу невідомі. Окрім того, факт постачання природного газу в обсязі, зазначеному в акті приймання-передачі природного газу, підтверджений даними уповноваженої особи, а саме - листом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» № ТОВВИХ-21-9058 від 17.08.2021 р.

Щодо твердження відповідача про те, що субсидіарна відповідальність наступає у винятковому випадку, а саме у зв`язку з недостатністю коштів у боржника, то, як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 5023/4388/12, субсидіарна відповідальність муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства виникає у випадку неможливості муніципального підприємства самостійно розрахуватися з боргами, однією з причин якого може бути відсутність коштів. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

26.02.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ПРОМГАЗ СІТІ (постачальник) та Комунальним закладом Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» (споживач) було укладено договір № 13 постачання природного газу (для споживачів, що фінансуються з державного чи місцевих бюджетів), відповідно до п. 1.1 якого постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 3.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між постачальником та споживачем.

У відповідності з п. 3.2 договору вартість фактично поставленого споживачу обсягу природного газу, протягом відповідного розрахункового місяця, визначається як добуток ціни природного газу та обсягу фактично поставленого споживачу природного газу, за відповідний розрахунковий період, згідно актів приймання-передачі природного газу.

Умовами п. 3.7 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, у наступному порядку: відповідно до п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України вартість спожитого обсягу природного газу сплачується протягом 7 робочих днів після отримання споживачем двох примірників акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, оформленого належним чином з боку постачальника. Дата отримання споживачем акту приймання-передачі відповідає даті реєстрації в реєстрі вхідних документів споживача. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок здійснюється протягом 7 робочих днів, з дати отримання споживачем бюджетного асигнування на свій реєстраційний рахунок в органах Казначейської служби України на здійснення видатків на вказані цілі.

Договір діє з 26.02.2020 р. по 31.12.2020 р., а в частині розрахунків - до повної їх оплати (п. 11.1 договору).

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов договору № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р., у грудні 2020 року постачальником було поставлено споживачу природний газ на суму 125466,79 грн., що відображено в акті № ПГС00000546 прийому-передачі природного газу від 31.12.2020 р.

ТОВ ПРОМГАЗ СІТІ направляло на адресу КЗ Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» акт № ПГС0000546 від 31.12.2020 р. для підписання, що підтверджується накладною від 22.01.2021 р. та описом вкладення від 22.01.2021 р. щодо поштового відправлення № 449 від 22.01.2021 р., а також накладною від 04.03.2021 р. та описом вкладення від 04.03.2021 р. щодо поштового відправлення № 782 від 04.03.2021 р.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, акт № ПГС0000546 прийому-передачі природного газу від 31.12.2020 р. зі сторони КЗ Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» підписано не було.

З листа ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» № ТОВВИХ-21-9058 від 17.08.2021 р. слідує, що в період із 01.12.2020 р. по 31.12.2020 р. Комунальним закладом Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» було спожито природний газ в обсязі 17739,79 метрів кубічних, що відповідає показнику, зазначеному в акті № ПГС0000546 від 31.12.2020 р.

Поряд з цим, Комунальним закладом Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» 29.12.2020 р. було частково оплачено поставлений ТОВ ПРОМГАЗ СІТІ за актом № ПГС00000546 природний газ в сумі 99723,95 грн., що підтверджується роздруківкою з Єдиного веб-порталу використання публічних коштів щодо оплат по акту № ПГС0000546 від 31.12.2020 р.

Однак, як зазначає позивач, решту вартості природного газу за актом № ПГС00000546 КЗ Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури», в порушення умов договору та норм чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив.

16.08.2021 р. відбулося припинення Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» як юридичної особи, що вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Обґрунтовуючи своє звернення з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що оскільки боржник був комунальним закладом Броварської районної ради, то згідно приписів статей 77, 78 Господарського кодексу України до відповідача має бути застосовано норми інституту субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями комунального закладу, єдиним учасником якого є орган місцевого самоврядування - Броварська районна рада.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

За наслідками дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що поставлений позивачем у грудні 2020 року за договором № 13 від 26.02.2020 р. природний газ у повному обсязі оплачений Комунальним закладом Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» не був, що спричинило виникнення у останнього заборгованості у розмірі 25742,84 грн. У зв`язку з наявністю вказаної заборгованості позивач і звернувся до суду з даним позовом про її стягнення з засновника ліквідованого комунального закладу - Броварської районної ради, посилаючись на встановлення для останньої приписами ст.ст. 77, 78 ГК України субсидіарної відповідальності щодо боржника.

Як зазначалось вище, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався, зокрема, на те, що Комунальний заклад Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури», заснований на спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району, був юридичною особою, мав самостійний баланс, рахунок в установі банку, печатку, кутовий штамп та фірмовий бланк, тобто самостійно здійснював господарську та фінансову діяльність. Окрім того, договір № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р. Броварська районна рада не погоджувала та не підписувала. Також відповідач вважає безпідставними посилання позивача на застосування у даному випадку інституту субсидіарної відповідальності, оскільки у вказаному договорі відсутні положення про те, що Броварська районна рада, як засновник, несе відповідальність за борги закладу. Водночас, з огляду на наявність у КЗ Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» до моменту його ліквідації коштів для розрахунків, відповідач вважає відсутніми і підстави для застосування приписів ст.ст. 77, 78 ГК України, на які посилається позивач.

Суд відзначає, що загальні підстави та умови субсидіарної відповідальності визначаються положеннями статті 619 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 вказаної статті договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми, підставою для застосування субсидіарної відповідальності для засновників юридичних осіб може бути виключно пряма вказівка закону або договору.

До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність (ч. 2 ст. 619 ЦК України).

Отже, за загальним змістом наведених норм субсидіарна відповідальність повинна бути передбачена договором або законом, така відповідальність настає за умови пред`явлення вимоги до основного боржника та його відмови від задоволення вимог кредитора або ненадсилання відповіді про задоволення вимоги у розумний строк.

Суд констатує відсутність серед умов укладеного 26.02.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ПРОМГАЗ СІТІ та Комунальним закладом Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» договору № 13 постачання природного газу вказівки про застосування субсидіарної відповідальності для засновника комунального закладу.

Водночас, у даній справі будь-яких передбачених законом умов додаткової (субсидіарної) відповідальності Броварської районної ради щодо зобов`язань КЗ Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» не вбачається.

Відхиляючи посилання позивача на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 5023/4388/12 (провадження № 12-102гс18) за заявою Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Лозівського міськрайонного центру зайнятості до Комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств» Лозівської міської ради Харківської області про визнання банкрутом, суд відзначає ту обставину, що субсидіарна відповідальність засновників юридичних осіб, в контексті обставин справи № 5023/4388/12, передбачалася Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а в подальшому - статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Тобто субсидіарна відповідальність засновника комунального підприємства у справі № 5023/4388/12 безпосередньо передбачалася законодавством, що регулює питання банкрутства, в той час як у даній справі № 911/2602/21 питання про банкрутство комунального закладу не вирішується.

Водночас, матеріали даної справи не містять доказів того, що ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» зверталося до Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» із вимогою сплатити решту заборгованості за поставлений газ згідно акту № ПГС0000546 від 31.12.2020 р. При цьому, докази надіслання на адресу боржника зазначеного вище акту, на які посилається позивач, не є доказами направлення саме вимоги про сплату заборгованості, про яку йдеться у наведених вище приписах статті 619 ЦК України.

Щодо посилання позивача на встановлення для відповідача повної субсидіарної відповідальності приписами ст.ст. 77, 78 Господарського кодексу України слід зазначити таке.

Відповідно до положень статей 77 та 78 Господарського кодексу України в Україні можуть створюватись казенні державні та комерційні і некомерційні комунальні унітарні підприємства.

Згідно з частиною 2 ст. 77 Господарського кодексу України казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління. Казенне підприємство є юридичною особою, має відповідні рахунки в установах державного банку, печатку із своїм найменуванням. Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, затверджує статут підприємства, призначає його керівника, дає дозвіл на здійснення казенним підприємством господарської діяльності, визначає види продукції (робіт, послуг), на виробництво та реалізацію якої поширюється зазначений дозвіл.

Разом з тим, стаття 78 ГК України визначає, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить.

Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом (ч. 10 ст. 78 ГК України).

Зазначені норми права також містять певні положення щодо відповідальності цих підприємств за боргами. Зокрема, казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства (частина 7 статті 77 ГК України).

Суд відзначає, що у приписах частини 7 статті 77 Господарського кодексу України не міститься переліку зобов`язань, за якими орган управління несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства. Натомість, виникнення в такого органу обов`язку відповідати за боргами казенного підприємства поставлено законодавцем у залежність від факту недостатності коштів у підприємства для розрахунків за своїми зобов`язаннями.

Щодо відповідальності комунального унітарного підприємства за своїм зобов`язанням, то Господарський кодекс України чітких положень не містить. Однак, згідно з наведеною вище частиною 10 ст. 78 ГК України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Аналізуючи зазначені норми права у їх сукупності, слід дійти висновку, що орган, до сфери управління якого входить комунальний заклад, може нести повну субсидіарну відповідальність за господарським зобов`язанням цього закладу лише у разі недостатності в останнього коштів для відповідальності за своїм зобов`язанням, пов`язаним із господарською діяльністю.

Між тим, до матеріалів даної справи позивачем не надано будь-яких доказів відсутності коштів у Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» як у період виникнення обов`язку щодо оплати отриманого природного газу, так і в подальшому, до моменту припинення юридичної особи закладу.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо недоведеності у даній справі наявності підстав для притягнення Броварської районної ради Київської області до субсидіарної відповідальності за зобов`язанням Комунального закладу Броварської районної ради «Броварський районний будинок культури» перед позивачем як в частині стягнення основного боргу за договором № 13 від 26.02.2020 р. в сумі 25742,84 грн., так і в частині похідних вимог про стягнення з відповідача 2349,93 грн. пені, 503,56 грн. 3% річних та 1662,93 грн. інфляційних втрат.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «ПРОМГАЗ СІТІ» у даній справі є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Щодо решти пояснень та доводів учасників судового процесу суд зауважує наступне.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМГАЗ СІТІ (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 13/10, оф. 204-А, код 41559270) до Броварської районної ради Київської області (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 15, код 23583547) про стягнення 30259,26 грн. за договором № 13 постачання природного газу від 26.02.2020 р., у тому числі 25742,84 грн. основного боргу, 2349,93 грн. пені, 503,56 грн. 3% річних, 1662,93 грн. інфляційних втрат, відмовити повністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 09.12.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна