ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року м.Дніпро Справа № 912/1181/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.

за участю представників сторін:

від ТОВ "Карат": Бонтлаб Василь Васильович адвокат, довіреність №б/н від 01.04.2021 р.;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2021 року (повний текст рішення складено 22.06.2021року) у справі № 912/1181/21 (суддя Кабакова В.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат", вул. Велігіна, 155, м. Мала Виска, Кіровоградська область, 26200

до відповідачів

1. Фермерського господарства "Віра Вікторія", вул. Набережна, буд. 74, с. Миролюбівка, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26213

2. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 680 212,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2021 року у справі № 912/1181/21 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Фермерського господарства "Віра Вікторія" (вул. Набережна, буд. 74, с. Миролюбівка, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26213, і.к. 37153835) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат" (вул. Велігіна, 155, м. Мала Виска, Кіровоградська область, 26200, і.н. 30862736) 470 000,00 грн. заборгованості.

Стягнуто з Фермерського господарства "Віра Вікторія" (вул. Набережна, буд. 74, с. Миролюбівка, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26213, і.к. 37153835) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат" (вул. Велігіна, 155, м. Мала Виска, Кіровоградська область, 26200, і.н. 30862736) 141 000,00 грн. штрафу, 29679,07 грн. пені, 8 223,78 грн. 3% річних та 27 579,28 грн. інфляційних втрат.

Стягнуто з Фермерського господарства "Віра Вікторія" (вул. Набережна, буд. 74, с. Миролюбівка, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26213, і.к. 37153835) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат" (вул. Велігіна, 155, м. Мала Виска, Кіровоградська область, 26200, і.н. 30862736) 6 622,23 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карат" (вул. Велігіна, 155, м. Мала Виска, Кіровоградська область, 26200, і.н. 30862736) 3 525,00 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що в порушення умов договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №14/01 ПДФ від 14.01.2020 року ТОВ "Віра Вікторія" не виконало своєчасно та в повному обсязі свої зобовязання, не повернуло отримані кошти, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 470 000, 00 грн. Відповідно до положень п.п. 7.1 та 7.2 договору позики та ст. 625 Цивільного кодексу України позивач обгрунтовано заявив вимоги про стягнення штрафу у розмірі 30% від суми фінансової допомоги, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд зазначив на те, що нараховування пені здійснено поза межами шестимісячного строку, встановленого ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Стягуючи належні суми обох відповідачів солідарно, суд першої інстанції послався на наявність договору поруки №1 від14.01.2020 року, який укладено між позивачем та ОСОБА_1 , а також на положення ст.554 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що:

- голова ФТ "Віра Вікторія" відповідно до статутних документів не мала повноважень на підписання договору позики, тому підстави для задоволення судом позову були відсутні;

- договір поруки №1 від 14.01.2020 року апелянт не підписував, підпис від його імені було виконано іншою особою;

- для повного і всебічного вирішення спору у даній справі суду необхідно було встановити фактичні дані, що входять до предмета доказування щодо дійсності підписання ОСОБА_1 договору поруки №1 від 14.01.2020 року.

Також апелянт зазначає на обставини, які є на його думку підставою для зменшення до 1 гривні пені і штрафу, стягнутих судом.

Вказує, що прострочення оплати ФГ "Віра Вікторія" відбулося не з вини господарства, а через ситуацію природного характеру, що склалася в аграрному секторі у 2020 році. Відповідач 1 є одним з найбільших роботодавців на території села Миролюбівка і стягнення великої суми пені та штрафу спричинить збільшення заборгованості по заробітній платі, несвоєчасну сплату податків і зборів.

Апелянт просив призначити у справі №912/1181/21 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Винести на вирішення судової почеркознавчої експертизи у справі №912/1181/21 наступні питання:

- чи виконано підпис від ОСОБА_1 в договорі поруки №1 від 26.02.2019 тією особою, від імені якої він зазначений чи іншою особою?

За результатами проведеної експертизи рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2021 у справі №912/1181/21 скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Використати право на зменшення розміру пені при розгляді справи №912/1181/21 та зменшити розмір пені та штрафу до 1 гривні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи скаржника. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач 1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідач-1 та відповідач-2 не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку повноважних представників.

Враховуючи повідомлення апеляційним судом усіх учасників справи про час та місце судового засідання, приписи ч.ч. 11-13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що явка представників сторін в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності представників сторін, які не з`явилися.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2020 року між ТОВ "Карат" (сторона1) та ФГ "Віра Вікторія" (сторона2) укладено договір №14/01ПФД про надання поворотної фінансової допомоги (далі - договір позики), за умовами якого сторона1 зобов`язується надати стороні 2 безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, на строк, що обумовлений цим договором, а сторона2 зобов`язується використати її за цільовим призначенням та повернути її у визначений даним договором строк.

Предметом фінансової допомоги за цим договором є грошові кошти в національній валюті. Сума фінансової допомоги за даним договором становить не більше 500 000,00 грн. Фінансова допомога стороні2 надається на безвідсотковій основі (п. 1.1.-1.3. договору позики).

Згідно пункту 4.1., 4.2. договору позики, сторона1 зобов`язується надати фінансову допомогу у вигляді окремих траншів протягом строку дії цього договору. Загальна сума траншів не повинна перевищувати суми, вказаної в п.1.2. цього договору, фінансова допомога надається стороною 1 у безготівковому порядку шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок сторони 2 згідно наданих реквізитів до договору.

У пункті 5.1. договору позики, сторонами погоджено, що остаточною датою повернення всіх траншів наданої стороні2 фінансової допомоги визначається 15 вересня 2020 року. Сторони мають право переглянути умови та строки повернення фінансової допомоги за заявою однієї із сторін, про що складається додаткова угода до цього договору (п. 5.2. договору позики).

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками. Даний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.п. 9.1., 9.2. договору позики).

Договір позики підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов договору позики позивачем перераховано відповідачу 1 грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн згідно платіжного доручення №1527 від 14.01.2020 року.

Також, 14.01.2020 року між ТОВ "Карат" (позикодавець) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки №1 (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед позикодавцем за виконання всіх зобов`язань за ФГ "Віра Вікторія" , с. Миролюбівка, вул. Набережна, 74, Маловисківський р-н, Кіровоградська обл. (далі позичальника), що виникли з договору №14/01ПФД від 14.01.2020 року про надання поворотної фінансової допомоги (далі -основний договір), який був укладений між позикодавцем та позичальником (п.1.1. договору поруки).

Згідно п. 3.1. договору поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед позикодавцем за належне виконання позичальником забезпеченого зобов`язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов`язання, зазначеного в п. 4 цього договору.

У п. 4.1. договору поруки сторони погодили, що поручитель відповідає перед позикодавцем за виконання зобов`язання позичальником, згідно основного договору у сумі, що дорівнює 500 000,00 грн, а також відсотки за користування коштами в розмірі 3 (три) за кожен календарний місяць від суми позики. А також курсову різницю на момент повернення суми позики, якщо така різниця виникне. Поручитель відшкодовує позикодавцю збитків та сплату неустойки згідно п. 5.1.1.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії основного договору, окрім випадків визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (п. 7.1. договору поруки).

Сторонами підписано договір поруки та скріплено печаткою позивача.

Апелянт стверджує, що вона не підписувала договір поруки, не мала таких повноважень відповідно до статуту Фермерського господарства і щодо дослідження вказаних обставин просить призначити судову почеркознавчу експертизу.

Щодо цих доводів колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За договором позики відповідач-1 прийняв грошові кошти, частково їх повернув (30 000,00 грн. згідно платіжного доручення №21 від 10.02.2021 року). Отже, фактичні дії сторін договору позики підтвердили реальні їх наміри.

Докази того, що договір визнано недійсним, не укладеним, матеріали справи не містять.

Крім того, слід звернути увагу на суперечливу правову позицію скаржника, яка, зазначаючи на те, що договір нею не підписувався, між тим, просить суд зменшити нараховані позивачем за неналежне виконання умов договору пеню та штраф.

Колегія суддів зазначає, що за змістом оскаржуваного рішення судом пеня та штраф стягнуті з відповідача-1, який рішення не оскаржував.

З відповідача-2 (апелянта) солідарно з відповідачем-1 на користь позивача стягнуто лише сума основної заборгованості у розмірі 470 000,00 грн.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру пені та штрафу до 1 гривні знаходяться за межами позовних вимог безпосередньо до скаржника як відповідача-2.

Відмовляючи в задоволення клопотання скаржника про призначення експертизи колегія суддів виходить з положень ст.ст. 76,77, Господарського процесуального кодексу України. За змістом вказаних норм:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

- предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Колегія суддів враховує, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть змінити інші засоби доказування.

У даному апеляційному провадженні колегія суддів не вбачає підстав для призначення почеркознавчої експертизи з урахуванням того, що належні і допустимі докази, необхідні для вирішення спору, наявні у справі. Їх колегія оцінює в межах своїх повноважень, визначених ст.269 Господарського процесуального кодексу України і висновок експерта для вірного вирішення спору у даній справі не є необхідним.

Відповідно до п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004).

У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Процесуальна позиція ОСОБА_1 , яка викладена у апеляційній скарзі, свідчить про недобросовісність, необгрунтованість та суперечливість, що є порушенням зазначених вище принципів та правової позиції Верховного Суду.

Так, в одному випадку, ОСОБА_1 , посилаючись на, ніби-то, не підписання нею договору поруки №1 від 14 січня 2020 року, просить суд апеляційної інстанції у позові відмовити, а вже згодом, ОСОБА_1 , одночасно із вимогами, викладеними в апеляційній скарзі, просить суд зменшити нарахований розмір пені та штрафу згідно договору №14/01ПФД про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 14.01.2020 року до 1 гривні.

Поряд із цим, доцільно наголосити на тому, що у відповідності до умов договору поруки №1 від 14.01.2020 року, суті та змісту рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2021 року по справі №912/1181/21, з ОСОБА_1 на користь позивача була заявлена до стягнення та підлягає стягненню у примусовому порядку виключно сума основної заборгованості у розмірі 470 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 3 525,00 грн.

У відповідності до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (п. 14.1.257 Податкового кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що належними доказами позивач підтвердив виконання його обов`язків за договором позики, перерахував відповідачу-1 500 000 грн., а відповідач-1 свої зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення вказаних коштів не виконав, існує заборгованість в розмірі 470 000,00 грн., суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

В силу ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст договору як угоди (правочину) є сукупністю визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Зі змісту договору поруки вбачається, що у відповідності до вимог ст. 181 Господарського кодексу України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами, зокрема і щодо обсягу відповідальності відповідача- 2.

Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений та у судовому порядку недійсними не визнаний.

Відповідачем-2, в порушення умов дговору поруки не виконано за відповідача-1 зобов`язання за договором позики.

З підстав викладеного, позивачем правомірно заявлено про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором №14/01ПФД про надання поворотної фінансової допомоги від 14.01.2020 року.

Отже, при вирішенні спору судом першої інстанції відповідачами не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань. Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором №14/01ПФД про надання поворотної фінансової допомоги від 14.01.2020 рокуу розмірі 470 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Правильність стягнення судом штрафу, пені, 3% річних, інфляційних з відповівдача-1, ним не оскаржується. Апелянт ставить вимоги про перегляд вказаних сум необгрунтовано, оскільки є самостійною стороною у справі та має право на захист своїх інтересів як відповідача.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи становлені обставини під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що висновки оскаржуваного рішення апелянт не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2021 року у справі № 912/1181/21 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 10.12.2021 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков