ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року м. Харків Справа № 913/735/21
Провадження №5/913/735/21
про стягнення 25 056 грн 00 коп.,
Суддя Господарського суду Луганської області Вінніков С.В.
Без повідомлення (виклику) представників сторін
Товариство з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «СТВ» (далі позивач, ТОВ «ТК «СТВ») звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діалог2019» (далі відповідач, ТОВ «Діалог2019») про стягнення неустойки в розмірі 25 056 грн 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
01.01.2020 між ТОВ «ТК «СТВ» (орендодавець) та ТОВ «Діалог2019» (орендар) укладено договір №21 (далі договір) оренди індивідуально визначеного нерухомого майна.
Згідно п.1.1 договору орендодавець передає без права викупу, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме частинку адміністративно-побутового комплексу (АПК) загальною площею 40,19 м2, яка знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, 93, 2 поверх, для розміщення офісу.
Розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому встановлюється в твердій грошовій сумі, а саме в сумі 1 160 грн 00 коп., крім того ПДВ 232 грн 00 коп. Всього з ПДВ 1 392 грн 00 коп. (п.3.1 договору).
30.06.2020 між ТОВ «ТК «СТВ» та ТОВ «Діалог2019» укладено додаткову угоду №1 до договору, якою продовжено термін його дії по 31.12.2020 включно.
Як зазначає позивач, 31.12.2020 термін договору сплив. На новий строк дія договору сторонами не продовжувалась.
Позивачем з посиланням на приписи ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України нараховано неустойку за період з січня 2021 по вересень 2021 у розмірі 25 056 грн 00 коп.
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 справа передана на розгляд судді Віннікову С.В.
Ухвалою суду від 12.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 8 ст.252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд
01.01.2020 між ТОВ «ТК «СТВ» (орендодавець) та ТОВ «Діалог2019» (орендар) укладено договір з додатковою угодою до нього, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає без права викупу, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме частину адміністративно-побутового комплексу (далі АПК) загальною площею 40,19 кв.м., який знаходиться за адресою: місто Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна 93, 2 поверх, для розміщення офісу.
Згідно п.2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном із дня набуття чинності цим договором, але не раніше підписання акту приймання-передачі майна.
Відповідно до п.2.3 договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний у 3-денний термін повернути орендодавцеві орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.
Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає (повертає) майно іншій стороні договору (п.2.4 договору).
Відповідно до п.3.1 договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому встановлюється в твердій грошовій сумі, а саме в сумі 1 160 грн 00 коп., крім того ПДВ 232 грн 00 коп. Всього з ПДВ 1 392 грн 00 коп.
Пунктами 3.3, 3.7 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно не пізніше 15 числа наступного за звітним місяцем, на підставі виставленого орендодавцем рахунку. По закінченню строку дії договору та/або його дострокового припинення (розірвання) орендна плата вноситься орендарем по день фактичної здачі майна, що орендується, за актом.
Договір набуває чинності з 01.01.2020 та діє по 31.12.2020 включно (п.10.1 договору в редакції додаткової угоди від 30.06.2020 №1).
01.01.2020 між сторонами підписано акт прийняття-передачі нерухомого майна.
Як зазначив позивач, після закінчення строку дії договору відповідачем у порушення умов п.п.2.3, 3.7 договору орендоване майно за актом приймання-передачі не повернув.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір є договором оренди, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.
Відповідно до ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. Оренда структурних підрозділів державних та комунальних підприємств не повинна порушувати виробничо-господарську цілісність, технологічну єдність даного підприємства. Законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об`єктом оренди. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частиною 1 ст.763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Аналогічні за змістом положення містить ч.4 ст.284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 30.01.2020 у справі №904/1207/19, правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також визначені у ст.764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Суть продовження договору оренди згідно зі ст.764 ЦК України полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні.
Відсутність такого заперечення може мати прояв у «мовчазній згоді» у такому випадку орендар в силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Тобто, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.
У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд зауважує, що додатковою угодою від 30.06.2020 №1 сторонами було продовжено термін дії договору включно по 31.12.2020.
Отже, з огляду на приписи ст.764 ЦК України позивач у разі небажання продовжувати договірні відносини з відповідачем мав право заперечити проти поновлення договору оренди та у строк по 31.01.2021 повідомити про це ТОВ «Діалог2019».
У той же час ТОВ «ТК «СТВ» заперечення щодо продовження дії договору оренди від 01.01.2020 №21 ТОВ «Діалог2019» у зазначений строк не висловив та відповідних доказів цього суду не надав.
Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що договір оренди від 01.01.2020 №21 є продовженим на той самий строк, тобто по 30.06.2021 та надалі продовжувався за відсутності заперечення позивача по 31.12.2021 в силу приписів ст.764 ЦК України.
Приписами ст.785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Отже обов`язок наймача повернути майно виникає у разі припинення відповідного договору оренди.
У даному випадку судом встановлено, що договір оренди від 01.01.2020 №21 не припинився.
Аналіз ч.1 ст.759 та ч.1 ст.785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Невиконання наймачем обов`язку щодо повернення речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України.
Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого ч.1 ст.785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Відтак, право на стягнення неустойки, встановленої ч.2 ст.785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.
Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч.2 ст.785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.
Частиною 1 ст.762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ч.1 ст.286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
За змістом наведених норм, договір оренди від 01.01.2020 №21 є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст.ст.759, 762, 763 ЦК України, ст.ст.283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч.2 ст.785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з огляду на продовження строку дію договору оренди від 01.01.2020 №21 в силу приписів ст.764 ЦК України, та за відсутності обґрунтованих заперечень позивача щодо поновлення договору на новий строк та продовженням відповідачем користуватися орендованим майном, відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін приписів ч.2 ст.785 ЦК України та стягнення з відповідача неустойки за період з січня по вересень 2021 року в розмірі подвійної орендної плати у сумі 25 056 грн 00 коп.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову в їх задоволенні.
Судовий збір у сумі 2 270 грн 00 коп. покладається на позивача згідно зі ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 252 ГПК України, господарський суд
1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «СТВ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діалог2019» відмовити.
2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.
3. Учасники справи:
Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено 13.12.2021.

Суддя Сергій Вінніков