РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021Справа № 910/11926/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Окуджаві Г. Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня № 1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Фізичної особи-підприємця Трінуса Костянтина Федоровича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

про стягнення 61193,54 грн.

за участю представників:

від позивача: Чефранов А. Б., Бичік С. О.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Тетерятник О. В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва з позовом звернулось Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська клінічна лікарня № 1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КНП "КМКЛ № 1", позивач) до Фізичної особи-підприємця Трінуса Костянтина Федоровича (далі - ФОП Трінус К. Ф., відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 42 293,43 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 3152 від 17.01.2020 р. в частині здійснення орендарем своєчасних платежів з оренди, а також відшкодування вартості комунальних послуг, експлуатаційних витрат та податку на землю.

У позові КНП "КМКЛ № 1" просило стягнути з відповідача основний борг у сумі 33841,36 грн., пеню у сумі 4563,77 грн., штраф у сумі 1271,14 грн., інфляційні втрати у сумі 2346,02 грн. та 3 % річних у сумі 1271,14 грн., що разом становить 42293,43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників спору, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Цією ж ухвалою до розгляду справи була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - Департамент комунальної власності, третя особа).

До початку розгляду справи по суті представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача основний борг у сумі 45302,50 грн., пеню у сумі 6461,22 грн., штраф у сумі 1359,08 грн., інфляційні втрати у сумі 5739,83 грн. та 3 % річних у сумі 2330,91 грн., що разом склало 61193,54 грн. Вказана заява була подана з додержанням вимог ст. 46 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, подав до суду відзив із порушенням процесуального строку, передбаченого законом (під час розгляду справи по суті) без вказівки на причини пропуску такого строку та клопотання про його поновлення. Вказаний відзив суд залишив без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України, за змістом якої заяви, подані з пропуском визначеного законом процесуального строку для їх подання, суд залишає без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 02.12.2021 р., повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи без його участі, причини неявки представника відповідача визнані судом неповажними.

Представник третьої особи вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з підстав, визначених позивачем.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення їх представників у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

17.01.2020 р. між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Київською міською клінічною лікарнею № 1 (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Трінус К. Ф. (орендар) був укладений договір про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду № 3152 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 45,40 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 121, корпус № 2, для розміщення суб`єкта господарювання, що діє на основі приватної власності і провадить господарську діяльність з медичної практики в лікувально - профілактичних закладах.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, що передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280 (в редакції рішення Київської міської ради від 06.12.2018 №2 53/6304) та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2019 року - 103, 40 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 4 694,36 грн. (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі (п. 3.6 договору). Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця (п. 3.7 договору). Оплата витрат на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території, тощо), компенсація витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати (п. 3.9 договору).

У разі закінчення, припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує плату за фактичне користування об`єктом оренди до дня підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем (п. 3.12 договору).

Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі (п. 4.2.3 договору).

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 17.01.2020 р. до 15.01.2023 р. (п. 9.1).

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

За умовами ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується актом приймання-передачі від 17.01.2020 р., що орендодавець на виконання умов договору передав відповідачу в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 45,40 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 121, корпус № 2.

Проте, зі свого боку, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо сплати орендних платежів за договором оренди, тому Департамент комунальної власності м. Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ФОП Трінус К. Ф. про розірвання договору оренди № 3152 від 17.01.2020 р. та виселення орендаря із займаного приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 у справі № 910/4051/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021, зазначений позов Департаменту комунальної власності було задоволено, розірвано договір про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду № 3152 від 17.01.2020, виселено ФОП Трінуса К. Ф. з орендованого майна за вищевказаною адресою.

Ухвалюючи наведене рішення, господарським судом було встановлене істотне порушення орендарем вказаного договору, зокрема, щодо сплати орендних платежів, що стало підставою для розірвання договору оренди та виселення орендаря.

Звертаючись до суду з даним позовом, КНП "КМКЛ № 1" просить стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) орендну плату з березня 2020 р. по жовтень 2021 р. у сумі 33 584,87 грн., відшкодування вартості комунальних послуг (з урахування експлуатаційних витрат) з січня 2020 р. по березень 2021 р. у сумі 7 475,09 грн. та податку на землю з липня 2020 р. по жовтень 2021 р. у сумі 4 242,54 грн., що разом становить 45 302,50 грн. (основний борг).

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Окрім цього, статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 1, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до п. 18 Порядку обліку та оплати послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Також згідно з п. 286.6 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, нараховується податок кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з п. 287.7 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Як вже встановлено судом, відповідач, починаючи з січня 2020 року по жовтень 2021 року, на підставі договору оренди № 3152 від 17.01.2020 р., здійснював користування нежитловими приміщеннями, розташованим за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 121, корпус № 2, а значить - у нього виник обов`язок зі сплати оренди, а також обов`язок із відшкодування витрат балансоутримувача за користування об`єктом оренди та сплати податку на землю згідно з умовами цього договору.

При цьому суд враховує, що під час розгляду справи № 910/4051/21 господарським судом було встановлено, що листом № 061/104-1078/04 від 31.03.2020 р. балансоутримувач повідомив відповідача про те, що 26.03.2020 р. на пленарному засіданні Київської міської ради прийнято рішення, яким зменшено розмір орендної плати за користування комунальним майном, проте, відповідна знижка становить 50 % і діятиме тимчасово до 31.07.2020 р. Також листом № 061/104-2857/04 від 26.08.2020 балансоутримувач повідомив відповідача, що з 01.08.2020 до 31.12.2020 р. рішенням Київради від 30.07.2020 № 253/9332 тимчасово встановлено орендну плату у розмірі 50 % від плати визначеної у діючих договорах.

Отже, з 12.03.2020 р. орендарю нараховувалась орендна плата у розмірі 50 % від плати визначеної у договорі оренди. Водночас, судами у справі № 910/4051/21 були відхилені доводи ФОП Трінуса К. Ф. про неможливість використання ним приміщення через його неналежний стан та відсутність споживання орендарем комунальних послуг, у зв`язку із чим орендар за власною ініціативою у період з 01.08.2020 по 30.06.2021 сплачував орендну плату лише у розмірі 1 грн. в місяць.

Разом з тим, матеріали даної справи свідчать, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного здійснення платежів виконав неналежним чином. Зокрема, орендні платежі у сумі 33 584,87 грн., нараховані з період з березня 2020 р. по жовтень 2021 р., а також комунальні платежі (з урахування експлуатаційних витрат) з січня 2020 р. по березень 2021 р. у сумі 7 475,09 грн. та відшкодування податку на землю з липня 2020 р. по жовтень 2021 р. у сумі 4 242,54 грн. позивачу не сплатив, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами здачі-приймання послуг, рахунками-фактури та розрахунками вартості комунальних послуг.

Отже, судом встановлено, що у відповідача наявна заборгованість за договором оренди № 3152 від 17.01.2020 р. у сумі 45 302,50 грн.

За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач доказів, які підтверджують сплату ним орендних платежів, а також відшкодування вартості комунальних послуг (експлуатаційних витрат) та витрат зі сплати земельного податку, за вказані періоди суду не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з ФОП Трінуса К. Ф. основної заборгованості у сумі 45 302,50 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 6 461,22 грн. та штраф у сумі 1 359,08 грн., які просив стягнути у судовому порядку.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 9.1 договору оренди сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Також відповідно до п. 6.2 договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь балансоутримувача орендар сплачує пеню у розмірі 0,5 % від розміру несплачених та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У разі якщо на дату сплату орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Таким чином, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання, на підставі наведених правових норм та в силу п. 6.2 договору оренди, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату неустойки (пені та штрафу) є правомірними.

За змістом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, перевіривши розрахунок заявлених позивачем сум штрафних санкцій відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України, вимог ст. 232 ГК України та умов договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача штраф у сумі 1 359,08 грн. та пеню у сумі 3 608,81 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки ним не враховано 6-ти місячний строк нарахування пені, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Стосовно стягнення матеріальних втрат у вигляді інфляційних втрат у сумі 5 739,83 грн. та 3 % річних у сумі 2 330,91 грн., то суд керується ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перерахунок заявлених матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційна складова боргу в сумі 5 738,08 грн. та 3 % річних у сумі 2 327,52 грн., тобто у менших сумах, ніж просить позивач, оскільки позивач застосував неправильний індекс інфляції у заявлений період та неправильно розрахував 3 % річних.

Також позивач просив зазначити в рішенні суду про нарахування відсотків і пені до моменту виконання рішення, визначивши у ньому правила нарахування. Проте, така вимога позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, дійсно, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Проте, вказаною нормою передбачене лише право (а не обов`язок) суду щодо зазначення у своєму рішенні про можливість додаткового нарахування пені та відсотків річних.

Також суд враховує, що рішення суду не може прийматись на майбутнє, як застереження від будь - яких порушень, також рішення не може містити будь-яких умов, за яких воно буде виконуватись. Суд вважає, що розглядати справу і приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявність неіснуюче порушення, суперечить принципам правосуддя. У той же час, у законодавстві України можливі подальші зміни, що будуть регулювати спірні відносини сторін, про які суду на час прийняття рішення невідомо і не може бути відомо.

За таких обставин суді дійшов висновку, що позов КНП "КМКЛ № 1" підлягає частковому задоволенню.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, згідно з якими у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня № 1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Фізичної особи-підприємця Трінуса Костянтина Федоровича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради про стягнення заборгованості у сумі 61 193,54 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Трінуса Костянтина Федоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня № 1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 121, ідентифікаційний код 01981738) заборгованість у сумі 45 302 (сорок п`ять тисяч триста дві) грн. 50 коп., пеню у сумі 3 608 (три тисячі шістсот вісім) грн. 81 коп., штраф у сумі 1 359 (одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять) грн. 08 коп., інфляційні втрати у сумі 5 738 (п`ять тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 08 коп., 3 % річних у сумі 2 327 (дві тисячі триста двадцять сім) грн. 52 коп. та судовий збір у сумі 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 00 коп.

У решті вимог - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 2 грудня 2021 року.

Повний текст рішення складений 7 грудня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.