УХВАЛА

10.12.2021Справа № 910/20318/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» про забезпечення позову у справі

За позовом Приватного акціонерного товариства «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ»

до Антимонопольного комітету України

про визнання протиправним і скасування розпорядження

Представники: без виклику сторін.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі-відповідач) про визнання протиправним і скасування розпорядження голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого Ольги Піщанської від 05.11.2021 року № 01/307-р «Про залучення до участі у справі як відповідача».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не здійснював і не здійснює виробництво патоки кукурудзяної крохмальної, яка є предметом розслідування у справі № 126-26.13/75-20 за ознаками вчинення групою суб`єктів господарювання порушень у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку патоки крохмальної кукурудзяної (сиропи), а тому, на думку позивача відсутні підстави для залучення його у справу № 126-26.13/75-20 у якості відповідача, відповідно, Комітет залучаючи ПрАТ «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» до антимонопольної справи неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи.

Крім того, разом з позовною заявою Приватне акціонерне товариство «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» подало заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Антимонопольному комітету України приймати рішення у справі № 126-26.13/75-20 до набрання законної сили рішенням або ухвалою суду за результатами розгляду позовної заяви Приватного акціонерного товариства «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним і скасування розпорядження голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого Ольги Піщанської від 05.11.2021 року № 01/307-р «Про залучення до участі у справі як відповідача».

Заява обгрунтована тим, що у разі ухвалення Антимонопольним комітетом України рішення у справі № 126-26.13/75-20, яким на позивача буде покладено відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, позивач буде позбавлений ефективного захисту своїх прав, зокрема ухвалення Комітетом рішення у справі № 126-26.13/75-20 призведене до того, що потенційне скасування судом розпорядження не матиме жодних наслідків для позивача, оскільки він вже буде зазначений у якості відповідача у рішенні у справі № 126-26.13/75-20 і права позивача порушуватиме не оскаржуване розпорядження, а рішення Комітету. У зв`язку з чим, позивачу необхідно буде звертатися до суду із новою позовною заявою.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС у складі ВС від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

За таких обставин, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, у першу чергу, повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Оцінюючи доводи заявника щодо забезпечення позову обраним ним способом, суд враховує нормативні положення частини першої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", згідно з яким Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Одним із основних завдань Антимонопольного комітету України є здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" порядок розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції повинен забезпечувати дотримання прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і держави.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, серед яких, не лише про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а й про закриття провадження у справі у разі, коли не доведено вчинення порушення та з інших підстав передбачених законом.

Відтак, заявник не позбавлений можливості доводити перед Антимонопольним комітетом України неправомірність залучення до його у якості відповідача у справі № 126-26.13/75-20, тощо.

Крім того, згідно зі статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник не позбавлений права оскаржити рішення Антимонопольного комітету України, яке буде прийнято за результатами розгляду справи № 126-26.13/75-20.

Відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин суд визнає подану заяву Приватного акціонерного товариства «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «ІНТЕРКОРН КОРН ПРОСЕССІНГ ІНДАСТРІ» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 10.12.2021.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков С.О.