ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 Справа № 904/4156/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Синьогіна Я.В., довіреність №2019/0/29-21 від 12.03.2021, представник

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 у справі №904/4156/21 (суддя Юзіков С.Г.; рішення ухвалене о 15:58 год. у місті Дніпро, повне судове рішення складено 05.08.2021)

за позовом Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт", м.Дніпро

про визнання недійсним пункту договору та стягнення 10000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт", в якому просив визнати недійсним пункт 3.1 Договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 10000,00 грн.; стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у вигляді податку на додану вартість за договором про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 у справі №904/4156/21 позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 3.1 Договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 10000,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" на користь Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації 10000,00 грн. - безпідставно набутих коштів, 4540,00 грн. - судового збору.

Не погодившись з означеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" (ТОВ НВП "Стандарт", відповідач) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" про стягнення 10000,00 грн. безпідставно отриманих коштів, а також 4540 грн. витрат по сплаті судового збору, відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що не згоден з ухваленим рішенням, оскільки вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права.

Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу заперечує на її задоволенні, оскільки вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що між Департаментом охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" укладений договір №3/2020-ПФ від 26.03.2020 про закупівлю товарів за державні кошти (далі Договір), за п. 1.1. якого Постачальник (відповідач) зобов`язується поставити Замовникові (позивачеві) товари, перелік, кількість, ціна та ідентифікаційні особливості яких зазначені у Специфікації (далі - Товар, Додаток №1) що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною, а Замовник - прийняти і оплатити ці товари.

Сума Договору встановлюється у національній валюті України та становить: 60000,00 грн. (шістдесят тисяч грн. 00 коп.) у т.ч. ПДВ - 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.) (п.3.1. Договору).

Сторони підписали специфікацію на закупівлю "ДК 021:2015:35110000-8 Протипожежне, рятувальне та захисне обладнання (Півмаска фільтрувальна FF2)", відповідно до якої Постачальник повинен поставити Замовникові код 6307 90 98 00/ Медична маска (згідно Постанови КМУ №255 від 20.03.2020) півмаску фільтрувальну "RESPY 202" FFP2 NR D, у кількості 5000 шт., на загальну суму 60000,00 грн., у т.ч. ПДВ 10000,00 грн. (в редакції додаткової угоди №1 від 26.03.2020).

Відповідач поставив товар та виставив рахунок на оплату №1799-2 від 26.03.2020.

Відповідно до платіжного доручення №381 від 26.03.2020 позивач оплатив рахунок.

Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до Державної податкової служби за індивідуальною консультацією щодо порядку застосування положень пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України до окремих видів товарів, в тому числі - півмаска фільтрувальна медична FFР2.

Індивідуальною податкової консультацією Державною податковою службою за вх.№401/0/28-21 від 19.01.2021 надано роз`яснення, що згідно з пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу (з урахуванням внесених змін) тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України, від оподаткування податком на додану вартість звільняються такі операції: з ввезення на митну територію України товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України; з постачанням на митній території України товарів (в тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби (СОVID-19) (спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, встановлений пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року №224 зі змінами та доповненнями (далі - Перелік №224).

Норми пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу застосовуються до операцій, здійснених в період, починаючи з 17 березня 2020 року, і до останнього числа місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Приміткою 1 до Переліку №224 передбачено, що основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в Переліку №224.

Режим звільнення від оподаткування ПДВ, встановлений пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу застосовується на усіх етапах постачання товарів, включених до Переліку №224, незалежно від статусу покупця таких товарів чи форми його власності.

Податкові пільги, визначені статтею 197 розділу V Кодексу та окремими пунктами підрозділу 2 розділу XX Кодексу, надаються не окремим платникам податків, а застосовуються при здійсненні операцій з постачання тих чи інших товарів чи надання тих чи інших послуг. Тому платники ПДВ не мають права ні відмовитися, ні зупинити використання режиму звільнення від оподаткування на один чи декілька звітних періодів, якщо дію пільги прямо не зупинено чи не обмежено відповідними нормами Кодексу.

Дане правило повною мірою застосовує і до пільги оподаткування, яка передбачена пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX Кодексу. Ця вимога законодавства застосовується незалежно від того чи містять договори та первинні документи, складені на постачання таких товарів, положення щодо необхідності нарахування ПДВ чи ні, а також незалежно від дати укладення таких договорів.

До розділу "Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби (СОVID-19) (спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2" Переліку товарів №224, зокрема включено товарна позиція медична маска, респіратор FFP2 або FFP3, маски, не оснащені змінними фільтрами згідно з кодом УКТ ЗЕД 6307 90 98 00.

Таким чином, від оподаткування ПДВ згідно з пунктом 71 підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу звільняються ті товари, назва яких відповідає назві товарів (медичних виробів, основних компонентів), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарських виробів, що включені до Переліку товарів №224, та за умови дотримання вимог встановлених у примітках до Переліку товарів №224.

Враховуючи викладене, постачальники, з якими Департаментом укладено договори про закупівлю товарів, в даному випадку Півмаска фільтрувальна "RESPY 202" FFP 2 NR D, включених до Переліку товарів №224 за державні кошти, починаючи з 17.03.2020 і до останнього числа місяця, в якому завершується дія карантину, повинні визначати вартість таких товарів без ПДВ.

04.05.2020 позивач звернувся до відповідача з листом за №3466/0/29-20 від 04.05.2020 у якому просив вжити відповідних заходів щодо повернення сплаченої суми ПДВ, в тому числі у розмірі 10000,00 грн. за договором про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020.

У травні 2020 року позивачем отримано відповідь, про те, що режим звільнення від оподаткування ПДВ операцій з постачання товарних позицій, включених до Переліку товарів №224 Постановою Кабінету Міністрів України №271, застосовується з дати набрання чинності вказаної Постанови. Тобто з 15 квітня 2020, як зазначено у інформаційному листі ДПС України №10 від 16.04.2020. Тому повернення суми ПДВ по операціям з поставок, що були здійснені до 15.04.2020 неможливе.

Позивач ще неодноразово звертався до відповідача з листами про повернення сплаченої суми ПДВ, однак відповіді були однакові.

Позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою №3 від 03.03.2021, у якій надав строк на добровільне перерахування суми сплаченого податку та повідомив, що у разі невиконання позивач звернеться з позовом до суду.

Наведені обставини стали причиною для звернення позивача з позовом до відповідача, який є предметом розгляду у цій справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт невідповідності спірного договору чинному законодавству України та наявність підстав для задоволення грошових вимог.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі статтями 4, 173-175 і частини першої статті 193 Господарського кодексу України до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі №922/2216/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ПДВ - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктами "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем /замовником послуг/.

Умовами договору №/2020-ПФ від 26.03.2020 сторони погодили, що у ціну розрахункової одиниці вартості товару включено оплату ПДВ.

Водночас, Законом України від 30.03.2020 №540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020, доповнено підрозділ 2 розділу ХХ Податкового кодексу України пунктом 71, згідно з яким тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування ПДВ операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування ПДВ, серед яких і медичні маски (код згідно з УКТЗЕД 6307 90 98 00); з 15.04.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №271 від 08.04.2020 перелік медичних масок доповнено, зазначено також про респіратори FFP2 або FFP3, маски, не оснащені змінними фільтрами (код згідно з УКТЗЕД 6307 90 98 00).

Виходячи з наведених положень Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224, з урахуванням примітки 1 до неї, апеляційний господарський суд доходить висновку, що оскільки п. 71 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції Закону №530-IX від 17.03.2020) передбачено звільнення від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України" у первісній редакції Постанови №224, підставою звільнення від оподаткування податком на додану вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, передбачалося відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу), а у специфікації до договору сторони визначили, що товаром є медична маска (згідно постанови КМУ №255 від 20.03.2020), тобто відповідність назви товару коду УКТЗЕД 6307 90 98 00, то включення до ціни товару за договором податку на додану вартість було безпідставним.

Верховним Судом у постанові від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 зазначено, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

Отже, відповідач, як одна із сторін зобов`язання, набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони (позивача) не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, тобто на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Близьку за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 у справі №3-138гс14.

Постачальник отриману від покупця суму ПДВ до бюджету не сплатив, так як товар звільнено від оподаткування ПДВ, тому колегія суддів дійшла висновку, що неповернення відповідачем позивачеві суми, перерахованої поза межами договірних платежів (суми ПДВ, яка є складовою договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів), має наслідком збагачення товариства на суму 10000,00 грн., тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом.

Доводи апелянта, що ним було перераховано зазначену суму ПДВ до бюджету не підтверджені жодними доказами, податкова накладна до суду надана не була.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у сумі 10000,00 грн.; доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції в цій частині та відхиляються апеляційним господарським судом як безпідставні.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява також містила вимогу про визнання недійсним пункту 3.1 договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 10000,00 грн., яку також було задоволено судом першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в цій частині відповідачем в апеляційному порядку не оскаржене (скарга містить обґрунтування хибності судового рішення, але не містить вимоги про скасування рішення в частині визнання пункту 3.1. договору недійсним).

Між тим, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в суді апеляційної інстанції з наступних мотивів.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимоги про визнання правочинів недійсними, заявлені на підставі статті 215 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем, зокрема, того факту, що зміст правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, при вирішенні спору про визнання недійсним договору позивач має довести, а суд встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення і настання відповідних наслідків.

Суд апеляційної інстанції встановив, що на момент укладення договору (26.03.2020), ще не було запроваджене звільнення від оподаткування ПДВ операцій купівлі-продажу товару, який став предметом поставки за договором №3/2020-ПФ від 26.03.2020, а відтак сторони цього договору правомірно зазначили в пункті 3.1. умов цього договору, що сума цього Договору встановлюється у національній валюті України та становить 60000,00 (шістдесят тисяч грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ - 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Оскільки пункт 3.1. договором №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині включення в оплату податку на додану вартість містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору, то договір не може бути визнаний недійсним у цій частині.

Згідно з приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

З огляду на зазначене, встановивши, що: сторонами під час укладення спірного договору погоджено всі його істотні умови, а саме ціну договору (включаючи податок на додану вартість); позивач як замовник прийняв від відповідача товар без зауважень щодо його якості та кількості і провів їх оплату за обумовленою в договорі ціною, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту 3.1. Договору №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині його ціни.

Сам по собі факт нездійснення, ненарахування до сплати чи несплати відповідачем до відповідного бюджету сум ПДВ за договором після його підписання (в процесі виконання поставки товару) та після отримання від позивача грошових коштів не свідчить про наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним (у тому числі в частині), на момент його вчинення.

Тому колегія суддів суду апеляційної інстанції визнає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що є обґрунтованою позовна вимога про визнання недійсним пункту 3.1. договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 10000,00 грн.

При цьому, слід зазначити, що питання, пов`язані з податковими правовідносинами (в даному випадку по сплаті ПДВ), що виникли між товариством та державою в особі фіскальних органів, не входять до кола обставин, які підлягають дослідженню у даній господарській справі, оскільки регулюють інші правовідносини і підлягають вирішенню в іншому, передбаченому законом порядку.

Разом із цим відмова суду у визнанні недійсним пункту 3.1. договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 10000,00 грн. не є перешкодою для витребування позивачем від відповідача суми 10000,00 грн. з підстав, зазначених вище, у зв`язку зі зміною обставин, які виникли після укладення цього договору та вплинули на виконання сторонами цього договору саме в частині, яка пов`язана з податковими правовідносинами.

За вимогами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів, керуючись повноваженнями наданими суду апеляційної інстанції (пункт 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України), враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення слід скасувати в частині, якою визнано недійсним пункт 3.1. Договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додану вартість у розмірі 10000,00 грн., як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та не відповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. В решті оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в результаті перегляду справи судом апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції в частині, яка не була предметом оскарження за апеляційною скаргою відповідача, але за наведеними вище приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається за результатами вирішення спору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, понесені апелянтом судові витрати в сумі 3405,00 грн. судового збору слід покласти на позивача та стягнути з останнього на користь відповідача.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277 ч. 1 п.п. 3 і 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 у справі №904/4156/21 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним пункту 3.1 Договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додатну вартість у розмірі 10000,00 грн., стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" на користь Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації 2270,00 грн. судового збору.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним пункту 3.1. Договору про закупівлю товарів за державні кошти №3/2020-ПФ від 26.03.2020 в частині нарахування податку на додатну вартість у розмірі 10000,00 грн., стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" на користь Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації 2270,00 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації (49004, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, буд. 2, код 33769381) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Стандарт" (49000, м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, буд. 3, прим. 7, код 25513947) судові витрати в сумі 3405,00 грн. на сплату судового збору, у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 13.12.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов