ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.12.2021м. СумиСправа № 920/1023/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., за участі секретаря судового засідання Осокіної А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1023/21 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства «УКР ГАЗ РЕСУРС» (вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 41427817),

до відповідача: Державної установи «Сумська виправна колонія (№ 116)» (вул. Войти, буд. 5, с. Сад, Сумський район, Сумська область, 42343, ідентифікаційний код 08565115),

про стягнення 1 043 981,18 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача: Невструєв Л.Б. (у режимі відеоконференції),

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути відповідача на свою користь заборгованість за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 11.02.2020 № К-3 в сумі 1 043 981,18 грн, з них: 901 557,05 грн - сума основної заборгованості, 79 770,75 грн - пеня, 46 181,07 грн - інфляційні втрати, 16 472,31 грн. - 3 % річних; а також судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 11.02.2020 № К-3 щодо оплати вартості поставленого природного газу, у зв`язку з чим відповідачеві нараховано пеню, річні та інфляційні у відповідних розмірах.

У позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається із судового збору в сумі 15 659,75 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 грн.

Ухвалою від 27.09.2021 у справі № 920/1023/21 судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/1023/21 за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 09.11.2021, 11:30 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання.

08.11.2021 представником позивача через систему електронний суд надіслано до суду заву від 08.11.2021 б/н (вх. № 9301/21), де останній просить суд провести підготовче засідання за відсутності представника позивача та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 09.11.2021 у справі № 920/1023/21 постановлено закрити підготовче провадження у справі № 920/1023/21 та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 06.12.2021, 11:00.

30.11.2021 представником позивача до суду надіслано заяву від 26.11.2021 № 187/Ю1 (вх. № 4241 від 30.11.2021) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 920/1023/21 з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 01.12.2021 у справі № 920/1023/21 постановлено заяву представника позивача - Акціонерного товариства «УКР ГАЗ РЕСУРС» (вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс 201, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 41427817) - Невструєва Л.Б. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 26.11.2021 № 187/Ю1 (вх. № 4241 від 30.11.2021) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 920/1023/21 задовольнити; провести судове засідання у справі № 920/1023/21, призначене на 06.12.2021, 11:00 за участю представника позивача - Акціонерного товариства «УКР ГАЗ РЕСУРС» (вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс 201, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 41427817) - Невструєва Л.Б. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

Представник позивача Невструєв Л.Б. за довіреністю від 04.01.2021 № 13 приймав участь у судовому засіданні по суті 06.12.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», відповідно до вимог статті 197 ГПК України, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання по суті не з`явився, відзиву на позов не подав, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином 18.11.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 09.11.2021), повернуте відділенням поштового зв`язку на адресу суду.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Відповідно до статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Враховуючи нез`явлення представника відповідача у судове засідання, не подання ним відзиву на позов та не повідомлення суду поважності причин неявки в судове засідання по суті, суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 ГПК України, за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 06.12.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

11.02.2020 між сторонами укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № К-3 (далі - договір). Зазначений факт підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копією договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 11.02.2020 № К-3 та не спростовується відповідачем.

Відповідно до пункт 1.1 договору, позивач (постачальник) зобов`язався поставити відповідачу (споживачу) у 2020 році природний газ (надалі - газ) в необхідних для нього об?ємах (обсягах), а відповідач (споживач) зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

За умовами пунктів 2.7.2-2.7.5 договору на підставі отриманих від відповідача даних та/або даних оператора ГРМ позивач протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником позивача. Відповідач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов?язується повернути позивачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником відповідача та скріплений печаткою відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу відповідачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється позивачем в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. У випадку не повернення відповідачем підписаного оригіналу акта приймання-передачі газу, або не надання письмової мотивованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним відповідачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Пунктом 3.2 договору визначено, що ціна газу за 1000 куб. м. становить 3 900,00 грн. з ПДВ.

Положеннями пункту 3.3 договору передбачено, що ціна, зазначена в пункті 3.2 договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Відповідно до пункту 3.6 договору, загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого відповідачу за договором і становить 1 076 400,00 грн.

За умовами пункту 4 договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - 07.00 години першого дня місяця до 07.00 годин першого дня наступного місяця. Порядок оплати встановлюється наступним чином. Обсяг газу сплачується до 25 числа місяця постачання газу згідно рахунку-фактури. Остаточний розрахунок за фактично переданий позивачем природний газ здійснюється відповідачем до 10 числа, наступного за звітним місяцем згідно рахунку-фактури. Оплата за природний газ, який постачається в грудні місяці, здійснюється відповідачем: до 28 числа звітного місяця у сумі, визначеної двостороннім актом приймання-передачі газу, який складають уповноважені представники сторін з 21 по 26числа звітного місяця; до 10 числа, наступного за звітним, шляхом перерахування позивачеві залишку суми, визначеної двостороннім актом приймання-передачі газу, який складають уповноважені представники сторін з 01 по 03 числа наступного за звітним місяця, виходячи з кількості газу, поставленого у звітному місяці. Датою здійснення платежу вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Пунктом 4.7 договору визначено, що звірка розрахунків здійснюється сторонами протягом 10 днів з дати пред`явлення вимоги про це однієї із сторін на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу відповідачем та акту приймання-передачі газу.

Згідно пункту 11.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін та діє в частині постачання газу з дати включення споживача до Реєстру споживачів постачальника і до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Дія договору може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у даному договорі.

Між сторонами договору укладено додаткову угоду від 15.12.2020 № 6 до договору, відповідно до пункту 1 якої сторони дійшли згоди про збільшення ціни природного газу за 1000 куб.м. до 6 851,40 грн з ПДВ, а додатковою угодою від 28.12.2020 № 7 до договору сторони погодили ціну природного газу за 1000 куб.м. на рівні 7 536,40 грн з ПДВ та продовжили його дію до 31.01.2021.

За період з 01.12.2020 по 31.01.2021 позивачем на об`єкти відповідача поставлено за грудень 2020 року 33,269721 тис. м. куб. природного газу на суму 227 944,17 грн, за січень 2021 року 99,18627 тис. м. куб. природного газу на суму 747 517,72 грн, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами приймання-передачі природного газу від 31.12.2020 № УГР00002772 на обсяг 33,269721 тис. м. куб. на суму 227 944,17 грн та від 31.01.2021 № УГР00000207 на обсяг 99,18627 тис. м. куб. на суму 747 517,72 грн.

Вищезазначені акти приймання-передачі природного газу в двох примірниках позивачем надіслано відповідачеві, але останній не повернув на адресу позивача підписаних актів приймання-передачі природного газу в установленому договором порядку, а також не надіслав вмотивованої відмови від підписання вищезазначених актів, а тому акти вважаються підписаними, а послуги прийнятими (спожитими), а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

За правилами п. 1 глави 1 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.

Водночас відповідно до п. 6 глави 3 IX Кодексу газорозподільних систем визначені Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

Відповідно до п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015, алокація - це обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників.

Згідно з п. 3 глави 1 Розділу XII Кодексу газотранспортної системи алокація природного газу по кожному замовнику послуг транспортування природного газу, поданих (отриманих) ним у точці входу та відібраних (переданих) у точці виходу за певний період, визначається оператором газотранспортної системи та доводиться ним до відома замовника послуг транспортування природного газу у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 глави 7 Розділу XII Кодексу газотранспортної системи у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

За вимогами п. 2 глави 7 Розділу XII Кодексу газотранспортної системи у точках виходу до газорозподільної системи оператор газотранспортної системи здійснює остаточну алокацію щодобових відборів замовника послуг транспортування природного газу з урахуванням інформації про прогнозовані та фактичні обсяги споживання по кожному окремому споживачу замовника послуг транспортування природного газу з урахуванням вимог цієї глави.

Факт споживання відповідачем природного газу в зазначених позивачем обсягах та період підтверджується даними Інформаційної платформи SАР ТОВ «Оператора газотранспортної системи України» (лист від 27.08.2021 № ТОВВИХ-21-9395) про обсяги споживання природного газу відповідачем з грудня 2020 року по січень 2021 року.

З урахуванням положень пункту 4.2 договору, відповідач повинен розрахуватися з позивачем за поставлений природний газ в грудні 2020 року - до 10.01.2021, а за спожитий природний газ в січні 2021 року - до 10.02.2021.

Проте відповідач не повністю розрахувався з позивачем за поставлений природний газ, у зв`язку з чим станом на 30.04.2021 заборгованість відповідача перед позивачем складає 901 557,05 грн.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно із статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених зазначеним Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві твар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Пунктом 1 частини першої статті 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним з наслідків порушення зобов`язання, передбачених статтею 611 цього ж Кодексу є сплата неустойки.

За змістом статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Факт отримання відповідачем природного газу за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 11.02.2020 № К-3 повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема актами приймання-передачі природного газу від 31.12.2020 № УГР00002772 на обсяг 33,269721 тис. м. куб. на суму 227 944,17 грн та від 31.01.2021 № УГР00000207 на обсяг 99,18627 тис. м. куб. на суму 747 517,72 грн, а також даними Інформаційної платформи SАР ТОВ «Оператора газотранспортної системи України» (лист від 27.08.2021 № ТОВВИХ-21-9395) про обсяги споживання природного газу відповідачем з грудня 2020 року по січень 2021 року.

Проте, в порушення умов укладеного договору та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий природний газ не розрахувався в повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи те, що факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 901 557,05 грн не заперечується та не спростовується відповідачем (відзиву на позов чи письмових заперечень по суті позовних вимог відповідач до суду не подав), а також те, що фактично на момент розгляду справи зобов`язання з оплати отриманого природного газу відповідачем не виконано, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожитий природний газ в сумі 901 557,05 грн визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

За несвоєчасну оплату вартості спожитого природного газу позивач вимагає стягнути з відповідача на його користь 3 % річних в сумі 16 472,31 грн та інфляційні втрати в сумі 46 181,07 грн, нараховані за загальний період з 11.01.2021 по 15.09.2021.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Доданий позивачем до позовної заяви розрахунок річних та інфляційних виконано останнім арифметично вірно.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 16 472,31 грн та інфляційні втрати в сумі 46 181,07 грн за вищезазначений період є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 ЦК України.

Крім того, за несвоєчасну оплату вартості спожитого природного газу позивач вимагає стягнути з відповідача на його користь пеню в сумі 79 770,75 грн, нараховану за загальний період з 11.01.2021 по 15.09.2021.

У відповідності до частини другої статті 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами статей 216-218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 ГК України).

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 ГК України.

Частиною шостою статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 6.2.1 договору сторони погодили, що у разі несплати або несвоєчасної сплати за спожитий газ відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного байку України від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума пені складає 79 770,75 грн за період з 11.01.2021 по 15.09.2021.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши обставини, пов?язані з правильністю здійснення розрахунку пені, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договору, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 79 770,75 грн пені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 15 659,72 грн покладається на відповідача.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача 35 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

У позовній заяві позивачем зазначено, що розмір суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу складає 35 000,00 грн. Остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу буде визначено за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні по суті справи представником позивача заявлено клопотання про призначення судового засідання в порядку пункту 5 частини шостої статті 238 ГПК України для визначення розміру витрат на правову допомогу, а також про встановлення строку для подання стороною доказів щодо розміру відповідних витрат після ухвалення рішення в справі. Дане клопотання відповідає вимогам чинного господарського процесуального законодавства, є встановленим правом сторони, а тому підлягає задоволенню й вирішенню в окремому судовому засіданні після ухвалення рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державної установи «Сумська виправна колонія (№ 116)» (вул. Войти, буд. 5, с. Сад, Сумський район, Сумська область, 42343, ідентифікаційний код 08565115) на користь Акціонерного товариства «УКР ГАЗ РЕСУРС» (вул. Новокостянтинівська, буд. 13/10, офіс 201, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 41427817) основний борг за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 11.02.2020 № К-3 в розмірі 901 557, 05 грн (дев`ятсот одна тисяча п`ятсот п?ятдесят сім гривень 05 коп.), пеню в розмірі 79 770,75 грн (сімдесят дев`ять тисяч сімсот сімдесят гривень 75 коп.), інфляційні втрати в розмірі 46 181,07 грн (сорок шість тисяч сто вісімдесят одна гривня 07 коп.), 3 % річних в розмірі 16 472,31 грн (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дві гривні 31 коп.), а також 15 659,72 грн (п?ятнадцять тисяч шістсот п?ятдесят дев`ять гривень 72 коп.) відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу на 16.12.2021, 10:00 в режимі відеоконференції. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Сумської області за адресою: м. Суми, проспект Шевченка Тараса, 18/1, 1-й поверх, зал судового засідання № 2.

6. Встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу - до 13.12.2021.

7. Провести судове засідання у справі № 920/1023/21, призначене на 16.12.2021, 11:00 за участю представника позивача - Акціонерного товариства «УКР ГАЗ РЕСУРС» (вул. Новокостянтинівська, 13/10, офіс 201, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 41427817) - Невструєва Л.Б. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

8. Відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 № 196, учасник, що бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, зобов`язаний:

- зайти та авторизуватися в Системі за 10 хвилин до часу судового засідання;

- активувати технічні засоби (мікрофон, навушники та камера) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою Системи;

- очікувати запрошення Секретаря до участі в судовому засіданні.

Підтвердження особи учасника відбувається шляхом його авторизації в Системі із застосуванням електронного підпису.

Відповідно до частин п`ятої, одинадцятої статті 197 ГПУ України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву; використовувані учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку; участь у відеоконференції забезпечується з приміщення, яке б виключало наявність сторонніх звуків (шуму) та в охайному вигляді.

9. Роз`яснити, що для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник справи повинен попередньо зареєструватись з використанням власного електронного підпису в Системі «EasyCon» на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою www.vkz.court.gov.ua та перевірити наявні у нього власні технічні засоби на відповідність технічним вимогам, наведеним в додатку 1 до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 № 196.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14 грудня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа