ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа№ 910/20761/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Алданової С.О.

Хрипуна О.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20 (суддя Стасюк С.В., повний текст рішення складено 17.05.2021)

за позовом Приватного підприємства "Укрклінінг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект"

про стягнення 88 548,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Укрклінінг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 88 548,79 грн., з яких 84 500,00 грн. сума основного боргу, 508,81 грн. 3% річних, 1 184,30 грн. інфляційних втрат та 2 355,68 грн. за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 позов Приватного підприємства "Укрклінінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" про стягнення 88 548,79 грн. - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" на користь Приватного підприємства "Укрклінінг" 84 500 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. основного боргу, 508 (п`ятсот вісім) гривень 81 коп. 3% річних, 1 184 (одну тисячу сто вісімдесят чотири) гривні 30 коп. інфляційних втрат, 2 355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) гривень 68 коп. заборгованості за поставлений товар та 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" на користь Приватного підприємства "Укрклінінг" 39000,00 грн. основного боргу (заборгованості за послуги прибирання за жовтень 2020 року), 153,44 грн. - 3% річних та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, неповно дослідив докази у справі, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Також скаржник вважає, що акт наданих послуг №386 від 31.10.2020, не підписаний з боку відповідача та ніяким чином не свідчить про факт надання послуг у жовтні 2020, а лише вводить суд в оману та є намаганнями безпідставно стягнути грошові кошти за послуги, які не було надано, а також, вказаний акт було направлено Позивачем не на юридичну адресу Відповідача, що є порушенням умов договору.

Зокрема, скаржник зазначає, що послуги з прибирання за Договором в жовтні 2020 на суму 39000,00 грн не надавалися, тому в позивача відсутні будь-які правові підстави для нарахування на вказану суму 3% річних.

15.06.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А. І., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20.

Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом десять днів з дня вручення даної ухвали.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3639/21 від 17.08.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Тищенко А.І. та Яковлєва М.Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Алданова С.О., Хрипун О. О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Алданова С.О., Хрипун О. О.

05.11.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просить залишити без змін.

05.12.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли пояснення до апеляційної скарги, які останній просить взяти до уваги при прийнятті рішення.

10.12.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо письмових пояснень скаржника.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 01.06.2020 між Приватним підприємством "Укрклінінг", як виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект", як замовником укладено Договір про надання послуг з прибирання № 01/06 (надалі за текстом також - Договір), згідно пункту 1.1. якого виконавець зобов`язується щомісячно надавати замовнику послуги з комплексного прибирання внутрішніх приміщень та прилеглої території будинку №2, по вулиці Чорновола, в м. Бровари, Київської області, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити надані йому послуги в порядку й на умовах визначених цим Договором.

У відповідності до пункту 3.1. Договору, виконавець щомісяця надає замовнику в строк до 5 числа кожного місяця, наступного за звітним, оформлений належним чином Акт здачі-приймання наданих послуг за звітний місяць, у якому вартість наданих послуг зазначена з урахуванням визначеного у Акті про недоліки зменшення вартості послуг (у разі його підписання між сторонами за звітний місяць).

Пунктом 3.5. Договору сторони визначили підставою для проведення розрахунків наданий виконавцем рахунок та Акт здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до пунктів 3.6. та 3.7. Договору, оплата за цим Договором провадиться шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок або внесення готівки у касу виконавця. Замовник оплачує виконавцю вартість послуг не пізніше 5 банківських днів з моменту підписання Акта здачі-приймання наданих послуг.

Згідно з додатком №1 до Договору, сторони визначили строк надання послуг, передбачених пунктом 1.1. Договору, з 01.06.2020 до 30.10.2020 із узгодженою вартістю прибирання у розмірі 39 000,00 грн. за кожний місяць.

Згідно пункту 6.1. Договору, сторони погодили, що цей Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками обох сторін і діє до 30.10.2020, але в будь-якому випадку - до повного виконання зобов`язань сторін.

Пунктом 6.2. Договору також визначено право кожної сторони достроково розірвати цей Договір, попередивши про це іншу сторону не менше як за один місяць до передбачуваної дати розірвання Договору.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання з надання послуг прибирання об`єктів визначених Договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актом наданих послуг № 329 від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 39 000,00 грн. та Актом наданих послуг № 353 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 39 000,00 грн., які складені та підписані представниками обох сторін.

Як стверджує позивач, відповідач здійснив лише часткову оплату за надані послуги, а саме сплатив 32 500,00 грн. за послуги надані у вересні 2020 року. Водночас за відповідачем рахується заборгованість за послуги надані у серпні 2020 року у сумі 39 000,00 грн. та за послуги надані у вересні 2020 року, у сумі 6 500,00 грн.

Наявний в матеріалах справи Акт наданих послуг № 386 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 39 000,00 грн., складений та підписаний лише позивачем, як виконавцем послуг.

Разом з тим, 31.08.2020 позивач, на підставі укладеного з відповідачем договору поставки у спрощеній формі (без укладення договору як єдиного документа) здійснив поставку господарських товарів, на загальну суму 8 292,75 грн., які були прийняті відповідачем за видатковою накладною №334 від 31.08.2020 та оплачені частково у сумі 5 937,07 грн., в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 2 355,68 грн.

15.09.2020 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості за липень та серпень 2020 року, вказавши, що заборгованість за серпень не здійснена взагалі.

Листом від 30.09.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення наявної заборгованості з оплати за надані послуги прибирання з 30.06.2020 по 30.09.2020 на загальну суму 92 134,10 грн. та додатково повідомив, що несвоєчасний розрахунок ставить під загрозу можливість надання послуг у наступні періоди.

11.11.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію № б/н з вимогою погашення заборгованості за надані послуги прибирання на загальну суму 86 855,68 грн. без вказання конкретних періодів за які виникла така заборгованість.

Докази надсилання вказаних вище листів засобами оператора поштового зв`язку ПАТ "УКРПОШТА" містяться в матеріалах справи.

Відповідач, як у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі визнає заборгованість з оплати за надані послуги прибирання у серпні 2020 року, а також вказує, що він дійсно прийняв товар згідно видаткової накладної №334 від 31.08.2020 про що свідчить підпис його сторони, проте вартість отриманого товару сплачена лише частково. Також відповідач вказує, що він здійснив лише часткову оплату послуг прибирання наданих позивачем у вересні 2020 року.

Причиною часткової оплати товару за видатковою накладною №334 від 31.08.2020 та послуг наданих у вересні 2020 року відповідач вказує на відсутність факту реєстрації позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та відповідно позбавлення відповідача, як покупця товарів та послуг, права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Враховуючи ці обставини, відповідач з метою захисту власних прав та інтересів, відступивши від умов Договору, здійснив оплату за надані послуги у вересні 2020 року та за отриманий товар у серпні 2020 року - за вирахуванням суми ПДВ.

Також відповідач стверджує, що позивач не здійснював надання послуг прибирання протягом жовтня 2020 року, оскільки, у відповідності до відправленого відповідачем та отриманого позивачем повідомлення, строк дії Договору припинився з 10.10.2020 року.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 88 548,79 грн., з яких 84 500,00 грн. сума основного боргу (39 000,00 грн. + 6 500,00 грн. + 39 000,00 грн.), 508,81 грн. 3% річних, 1 184,30 грн. інфляційних втрат та 2 355,68 грн. за поставлений товар.

Місцевий господарський суд задовольняючи позовні вимоги виходив з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З правовідносин, що виникли між сторонами вбачається, що їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору про надання послуг та поставки.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що відсутність коштів на рахунках суб`єкта господарювання не є підставою для невиконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим посилання відповідача, що оплата за надані послуги відповідно до Акта № 329 від 31.08.2020 року не була здійснена у зв`язку з відсутністю грошових коштів на поточних рахунках відповідача не може бути прийнято судом, у зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення 39 000,00 грн. за послуги прибирання надані у серпні 2020 року правомірно задоволені.

Крім того, суд вказав, що відсутність факту реєстрації податкової накладної не є підставою для зміни в односторонньому порядку умов Договору в частині вартості послуг та порядку їх оплати.

У відповідності до пункту 7.2. Договору, усі зміни, доповнення до Договору вважаються дійсними і є невід`ємною частиною Договору в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовій формі, у вигляді додаткових угод і підписані уповноваженими особами сторін.

Проект Додаткової угоди щодо внесення змін до пунктів 3.7. та 3.9. Договору не був підписаний позивачем, а тому така додаткова угода не була укладена, у зв`язку з чим, посилання відповідача на відсутність факту реєстрації позивачем податкових накладних, як на підставу лише часткової оплати за послуги надані у вересні 2020 року, згідно Акта №353 від 30.09.2020 на суму 39 000,00 грн. є безпідставними, а вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 6 500,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи встановлене судом здійснення позивачем поставки товарів та їх прийняття відповідачем згідно видаткової накладної №334 від 31.08.2020, стосовно чого сам відповідач не заперечує, а лише вказує причиною часткової оплати вартості товару відсутність факту реєстрації позивачем податкової накладної, вірним є висновок суду про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 2 355,68 грн.

Щодо стягнення оплати за послуги прибирання надані позивачем у жовтні 2020 року, місцевим господарським судом встановлено та вірно вказане наступне.

Позивачем був складений та підписаний Акт надання послуг № 386 від 31.10.2020 про надання послуг у жовтні 2020 року на суму 39 000,00 грн. та надісланий відповідачу, на адресу його місцезнаходження, яка зазначена у Договорі та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02092, м. Київ, вул. Алматинська,12) засобами кур`єрської служби доставки, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією про поштове відправлення №02.

У зв`язку з відсутністю відповідача за адресою вказаною в Договорі та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач, додатково, надіслав Акт наданих послуг № 386 від 31.10.2020 на особисту адресу директора відповідача, Голяка С.М. засобами зв`язку "НОВА ПОШТА", номер накладної №5458. Вказане відправлення було отримане директором відповідача 16.12.2020, стосовно чого відповідач не заперечує.

Умовами договору чітко узгоджений порядок здачі-приймання наданих послуг та порядок дій сторін у разі виявлення невідповідності обставин вказаних в наданих актах, зокрема, у пункті 3.2. Договору визначено, що замовник, який одержав Акт здачі-приймання наданих послуг, протягом 2 робочих днів з моменту отримання вказаних документів перевіряє надані виконавцем документи.

Як визначено п. 3.3. Договору, що при наявності у замовника обґрунтованих заперечень у тому числі по суті відомостей, зазначених у поданих виконавцем документах, замовник направляє виконавцю протягом 2 робочих днів мотивовану відмову від приймання наданих послуг.

Враховую відсутність в матеріалах справи доказів мотивованої відмови відповідача від прийняття послуг, наданих позивачем у жовтні 2020 року, у порядку передбаченому Договором, місцевий суд дійшов до висновку з яким погоджується судова колегія, що такі послуги надані належним чином та такими, що підлягають оплаті.

Щодо тверджень відповідача про розірвання договору на підставі листа відповідача від 08.09.2020 №1, місцевим судом вірно відхилено, оскільки, згідно пункту 2.2.3 Договору, відповідач, як замовник, має право відмовитися від Договору та достроково розірвати його в односторонньому порядку, лише у випадках передбачених цим Договором.

Пунктом 2.2.8. Договору визначено право відповідача в односторонньому порядку зменшити обсяги придбання послуг або відмовитися від цього Договору, повідомивши виконавця за один місяць.

Пунктом 6.2. Договору також визначено право кожної сторони достроково розірвати цей Договір, попередивши про це іншу сторону не менше як за один місяць до передбачуваної дати розірвання Договору.

Відповідно до п. 7.4. Договору, вся інформація та/або повідомлення (за виключенням тих документів, що вимагають підписання та проставляння печатки), які стосуються виконання цього Договору, будуть вважатися переданими однією стороною та отриманими іншою стороною цього Договору з моменту їх передачі факсимільним та/або електронним зв`язком за умови подальшої передачі оригіналу такого документу.

Лист про розірвання Договору позивач отримав 07.10.2020, а тому, враховуючи положення пункту 2.2.8. та 7.4. Договору, цей Договір міг бути достроково розірваний відповідачем лише з 08.11.2020.

Оскільки закінчення строку дії Договору передувало даті розірвання Договору в односторонньому порядку, тому Договір був припинений у зв`язку із закінченням строку його дії, а саме 30.10.2020.

Судом вірно зауважено, що наданий відповідачем Акт про встановлення факту неявки представників позивача на об`єкт для виконання умов Договору про надання послуг з прибирання від 02.11.2020, був складений виключно представниками відповідача та суб`єктів господарювання, які не є стороною Договору, вже після закінчення строку надання послуг, а тому не може достовірно та об`єктивно свідчити про обставини, які в ньому відображені.

Надані відповідачем накази по особовому складу № 5-к від 30.09.2020 та № 6-к від 23.11.2020 можуть свідчать лише про встановлення трудових відносин між відповідачем та особами вказаними у наказах, проте жодним чином не свідчать про ненадання або неналежне надання позивачем послуг прибирання у жовтні 2020 року згідно умов Договору.

Суд вірно звернув увагу на те, що наказ № 6-к про прийняття на роботу прибиральника службових приміщень був виданий 23.11.2020, тобто вже після закінчення строку дії Договору.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання послуг з прибирання № 01/06 від 01.06.2020, є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 84 500,00 грн.

Крім того, оскільки судом встановлено факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару за видатковою накладною №334 від 31.08.2020, на загальну суму 8 292,75 грн., підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 2 355,68 грн.

Щодо вимог про стягнення 508,81 грн. 3% річних та 1 184,30 грн. інфляційних втрат, судом першої інстанції вірно зазначене наступне.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Таким чином, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 Цивільного кодексу України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

У відповідності до пункту 3.7. Договору, відповідач, як замовник, був зобов`язаний здійснити оплату наданих послуг з прибирання не пізніше 5 банківських днів з моменту підписання Акта здачі-приймання наданих послуг.

Враховуючи відсутність доказів здійснення відповідачем належної оплати за послуги надані позивачем у серпні та жовтні 2020 року та повної оплати за послуги надані у вересні 2020 року, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції пор те, що наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 508,81 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 184,30 грн., є вірним, а отже позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлопобут-Комплект" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/20761/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/20761/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді С.О. Алданова

О.О. Хрипун