ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"09" грудня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/695/21
Господарський суд Рівненської області у складі судді Н.Церковної, за участі секретаря судового засідання С. Оліфер, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Газета Полісся" треті особи на стороні відповідача які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 про скасування рішення зборів засновників і наказу
представники сторін, треті особи в судове засідання не з`явились
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.11.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Газета Полісся" треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 про скасування рішення зборів засновників і наказу відмовлено.
Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду 30.11.2021 року надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у даній справі. Ухвалою суду від 02.12.2021 року вищезазначена заява призначена до розгляду в судовому засіданні на 09 грудня 2021 року.
Від Відповідача 07.12.2021 року на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, просив суд прийняти додаткове рішення яким стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати пов`язанні із наданням правової допомоги.
Від Позивача на адресу суду 08.12.2021 року надійшли заперечення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
У судове засідання 09 грудня 2021 року сторони та треті особи не забезпечили явку уповноважених представників. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать матеріали справи.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява про стягнення судових витрат, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення поданої заяви, господарський суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин 2 - 3 статті 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 3-4 ст. 244 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, Відповідача у цьому судовому провадженні представляв адвокат Яскевич Ф.О. Відповідачем у відзиві на позовну заяву було подано попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу на загальну суму 15 000 грн.
Згідно з попереднім розрахунком судових витрат, наведеним Відповідачем, розмір витрат на професійну правову допомогу становить 15 000,00 грн. Вартість правової допомоги включає в себе: зустріч, консультація клієнта, підготовка відзиву, поїздка до суду, участь у судових засіданнях.
Як вбачається із заперечень Позивача, останній посилається зокрема на те, що директор Відповідача згідно п. 5.3.4. Статуту Приватного підприємства "Газета Полісся" не мав права укладати правочин вартість якого перевищує 10 000,00 грн, у зв`язку з чим просить суд відмовити у прийняті додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Як вбачається з п. 5.3.4. Статуту Приватного підприємства "Газета Полісся": "Директор Підприємства має право:
Об`єктивно оцінивши доводи та дослідивши докази, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Згідно ж ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Станом на момент вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, договір про надання правничої допомоги адвокатським бюро "Яскевича Федора Олександровича" №22 від 02.09.2021 року є дійсним.
Суд звертає увагу сторін, що предметом розгляду в даному провадженні є вирішення питання розподілу судових витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, а не визнання недійсним договору про надання адвокатських послуг. Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення позивача у зв`язку із їх необґрунтованістю.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.
Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року).
В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з наданого Відповідачем акту приймання - передачі наданої правової допомоги №1 від 30.11.2021 року, на виконання умов договору про надання правової допомоги було виконано: зустріч, консультація клієнта, підготовка відзиву, поїздка до суду, участь у судових засіданнях. Загальна вартість послуг виконавця за цим актом складає - 15 000,00 грн. Крім того, фактично понесені витрати Відповідачем підтверджуються платіжним дорученням №1091 від 13.09.2021 року на суму 15 000,00 грн.
При цьому, суд враховує складність справи та предмет позову, значення справи для усіх її сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, участь адвоката у судових засіданнях та інші обставини, викладені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України .
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що до стягнення з Позивача на користь Відповідача підлягають витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 15 000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79,123, 129, 233, 237, 238, 244 ГПК України, суд
3. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (додаткового).
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 10.12.2021 року.
Суддя Н. Церковна