СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/2567/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є

за участю представників сторін

від позивача - адвокат Фелді О.В., довіреність № 05-2021/Legal від 19.03.21

від відповідача - адвокат Халабурдін С.В , ордер АХ №1059185 від 14.07.21

розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщення Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд (вх. №3144 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 року у справі №922/2567/21 (суддя Лаврова Л.С., повний текст складено та підписано 17.09.2021 року)

за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд", Київ
до Приватної фірми "Прок", с.Борисівка, Харківська область
про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

29.06.2021 до Господарського суду Харківської області звернулося Дочірне підприємство з іноземною інвестицією Сантрейд з позовом до Приватної фірми Прок та просило суд:

- стягнути з Приватної фірми Прок на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд суму збитків у розмірі 13 183 724,89 грн.

- стягнути з Приватної фірми Прок на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд суму штрафу у розмірі 1 846 834,86 грн.

- стягнути з Приватної фірми Прок на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд суму пені у розмірі 597 813,76 грн. за період з 01.12.2020 по 31.05.2021.

Органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати пеню за такою формулою:

Сума пені = (Б*В/100)/Г*А, де:

А - к-сть днів прострочки, починаючи з 01.12.2020;

Б - вартість Товару, поставку якого прострочено, а саме 9 234 174,32 грн. (без ПДВ),

В - облікова ставка НБУ (%)*2,

Г - кількість днів у році

за період: з 01.12.2020 року і до моменту виконання цього рішення, але не більше ніж за три роки (починаючи з 01.12.2020), і стягнути отриману суму пені із Приватної фірми Прок на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд.

Вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 1-10).

Ухвалою господарського суду від 30.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору від 06.08.2020 року, укладеного між позивачем та відповідачем, за умовами якого відповідач ("Продавець") зобов`язався продати та поставити позивачу ("Покупцю") товар соняшник урожаю 2020 року в кількості 1000 (одна тисячі) метричних тон опціоном +10,0/-10,0% за вибором продавця (п. 1.1. та п. 3.1 Договору) з 01.09.2020 до 30.11.2020. Весь об`єм товару відповідач зобов`язався поставити у строк з 20.08.2020 до 30.11.2020 включно. Об`єм непоставленого товару становить 1000 метричних тон.

Як зазначав позивач, Приватна фірма «Прок» порушила зобов`язання за договором щодо поставки до 30.11.2020 включно всього об`єму товару, що, в свою чергу, зумовлює настання для відповідача правових наслідків, передбачених договором (зокрема, п. 7.3.1) та законодавства, а саме: зобов`язання зі сплати пені, штрафу передбачених вказаним договором та відшкодування збитків.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 у справі №922/2567/21 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Приватної фірми "Прок" на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" пеню - 269 016,07 грн, штраф - 831 075,30 грн та 16 501,37 грн судового збору. В решті позову відмовлено (т.1, а.с.156-166).

Обґрунтовуючи рішення, суд зазначив про відсутність причинного зв`язку між неправомірною поведінкою відповідача, яка пов`язана із невиконанням умов договору поставки, та витратами позивача, здійсненими на заміщення непоставленого за вказаним договором товару.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність однієї з необхідних умов для стягнення збитків, а тому підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача 13 183 724,86 грн у вигляді збитків відсутні.

Також судом зазначено, що оскільки факт не поставки товару не оспорюється сторонами, необхідним є встановлення вартості непоставленого товару, на підставі якої визначається розмір штрафних санкцій. Відповідно до п. 4.1 договору поставки базова ціна товару без ПДВ складає 9234,17 грн за одну метричну тону. Згідно з пунктом 3.1 договору поставки відповідач зобов`язувався поставити 1000 метричних тон товару з опціоном +10,0/-10,0% за вибором продавця.

На підставі викладеного, господарський суд дійшов висновку, що основою розрахунку розмірів пені та штрафу має бути загальна вартість непоставленого товару в розмірі 8 310 753 грн. (900 метричних тон), а не визначеному позивачем 9 234 174,32 грн (1000 метричних тон).

Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій на 50%.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 07.10.2021 року позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 у справі №922/2567/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ДП Сантрейд до Приватної фірми Прок про стягнення: штрафу у розмірі 1015759,56; збитків у розмірі 13183724,89 грн; пені у розмірі 328797,69 грн. та органу, що здійснює примусове виконання цього рішення, нарахувати пеню за такою формулою:

Сума пені = (Б*В/100)/Г*А, де:

А - к-сть днів прострочки, починаючи з 01.12.2020;

Б - вартість Товару, поставку якого прострочено, а саме 9 234 174,32 грн. (без ПДВ),

В - облікова ставка НБУ (%)*2,

Г - кількість днів у році

за період: з 01.12.2020 року і до моменту виконання цього рішення, але не більше ніж за три роки (починаючи з 01.12.2020), і стягнути отриману суму пені із Приватної фірми Прок на користь ДП Сантрейд.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд до Приватної фірми Прок задовольнити повністю. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 у справі №922/2567/21 залишити без змін. Вирішити питання про розподіл судових витрат (т.2, а.с10-19).

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що протиправна поведінка відповідача у спірних правовідносинах у даній справі виразилась у невиконанні ПФ «Прок» свого обов`язку перед позивачем в частині поставки товару соняшнику урожаю 2020 року у встановлений в договорі поставки строк.

Позивач, укладаючи договір поставки з відповідачем, правомірно розраховував отримати весь об`єм товару - соняшник урожаю 2020 року в кількості 1000 метричних тон, за ціною та у строк, які погодили сторони.

Проте, враховуючи факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, а саме не поставки позивачу соняшнику, останній був вимушений придбати аналогічну кількість соняшнику у інших суб`єктів господарювання за вищою ціною.

Апелянт звертає увагу суду на те, що купівля позивачем аналогічного товару у ФГ «Колос» (договір поставки № 60469647 від 11.03.2021) здійснено саме з метою заміщення непоставленого відповідачем товару за договором поставки №60424590 від 06.08.2020.

Отже, виключно порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №60424590 від 06.08.2020 з поставки ДП «Сантрейд» 1000 метричних тон соняшнику урожаю 2020 року змусило позивача задовольнити свій господарський інтерес у інший спосіб шляхом заміщення непоставленого відповідачем товару.

Також, скаржник звертає увагу суду і на те, що у даній справі відсутні будь-які докази того, що додаткову угоду №1 від 11.03.2021 до договору поставки №60469647 від 11.03.2021 року укладено ДП «Сантрейд» та ФГ «Колос» штучно та «не для того, щоб врегулювати реальні права та обов`язки сторін, а з метою формування доказової бази у справі про стягнення збитків з відповідача».

Апелянт вважає, що безпосередньо додатковою угодою №1 від 11.03.2021 року до договору поставки №60469647 від 11.03.2021 підтверджується дійсна мета його укладення - заміщення непоставленого відповідачем до договору поставки №60424590 від 06.08.2020 товару.

Крім того, скаржник стверджує, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З приводу відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій на 50% апелянт вважає, що при вирішенні питання про неможливість зменшення неустойки суд має надати незалежну оцінку правовідносин сторін з точки зору винятковості випадку.

Апелянт наголошує, що відповідач не обґрунтував належними і допустимими доказами винятковість випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин стосовно прострочення поставки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 року визначено колегію у складі: Радіонова О.О. головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В, Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП Сантрейд на рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 у справі №922/2567/21. Встановлено учасникам справи строк до 23.11.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи. Призначено справу до розгляду на 08.12.2021 о 09:30 годині.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

03.12.2021 від скаржника до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2021 у справі №922/2567/21 задоволено клопотання скаржника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Апелянт у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, в решті рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представників позивача та відповідача, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.08.2020 року між Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією Сантрейд (покупець) та Приватною фірмою Прок (продавець) було укладено договір поставки №60424590 (надалі договір), за умовами якого продавець зобов`язався продати та поставити покупцю товар-соняшник урожаю 2020 року в кількості 1 000 (тисяча) метричних тон з опціоном +10,0/-10,0 % (п. 1.1. та п. 3.1. договору), (т.1, а.с.19-27).

Весь об`єм товару продавець зобов`язався поставити у строк з 01.09.2020 до 30.11.2020 включно (п. 5.2 договору).

Однак, як зазначав позивач та не заперечував відповідач, продавцем не було здійснено поставку обумовленого товару. За твердженням позивача об`єм недопоставленого товару становить 1000 метричних тон.

Позивач вказував, що він повідомляв 24.02.2021 продавця про право застосування передбачених договором заходів відповідальності (пені та штрафу) у разі невиконання зобов`язань за договором.

Також, попереджав про вимушене укладення покупцем договорів поставки із іншими продавцями на заміщення недопоставленого товару та понесення у зв`язку із цим збитків (за рахунок різниці у ціні).

Внаслідок того, що ціна на соняшник урожаю 2020 року зросла у порівнянні з ціною, яка передбачена у договорі, покупець зазнав збитків, докуповуючи об`єм товару за договором, який не поставив продавець.

Так позивач наголошував, що в результаті невиконання ПФ Прок своїх зобов`язань за договором та недопоставки товару в кількості 1 000 метричних тон, ДП Сантрейд було завдано збитків на суму 13183724,89 грн.

Не поставка відповідачем насіння соняшника у строки передбачені договором, змусила позивача шукати товар на вільному ринку та закривати нестачу товару у інших контрагентів за ринковими цінами на момент укладення договору заміщення. При цьому, з моменту укладення договору (06.08.2020) ціна на насіння соняшнику урожаю 2020 року постійно збільшувалась, а пропозиція цього товару на ринку зменшувалась.

Оскільки ринкові ціни на дату укладення договору заміщення були вищими за ціну на товар за умовами договору, позивач поніс додаткові витрати на закупівлю непоставленого товару з метою відновлення свого порушеного права на отримання товару та задоволення свого майнового (господарського) інтересу. Задля заміщення недопоставлених відповідачем 1 000 метричних тон товару, позивач уклав договір поставки з ФГ Колос № 60469647 від 11.03.2021 кількістю 1 023.30 м. тон та вартістю 22942736,60 грн.

Обґрунтовуючи розмір завданих збитків позивач вказував, що вартість однієї метричної тони товару за договором складає 9 234,17 гривень без ПДВ за одну метричну тону (п. 4.1. Договору).

Об`єм товару в кількості 1 000 метричних тон згідно умов договору обійшовся би позивачу у 9 234 170,00 грн. (1 000 м. тон * 9 234,17 грн.).

Розрахунок суми збитків здійснено наступним чином: 17.03.2021 поставлено 444,40 м. тон товару на суму 9 943 667,76 грн; 23.03.2021 поставлено 220,50 м. тон товару на суму 4917 527,06 грн; 25.03.2021 поставлено 87,85 м. тон товару на суму 1 987 346,21 грн.

Отже, з 17.03.2021 по 25.03.2021 заміщено 752.75 м. тон товару на загальну суму 16848 541,03 грн. 02.04.2021 поставлено 270,55 м. тон товару на суму 6 094 195,57 грн., із розрахунку 22 525,21 грн метричну тону.

Таким чином, заміщення 1 000 метричних тон за розрахунками позивача коштувало 22 417 899,21 грн. Різниця між ціною товару за контрактом заміщення, яку сплатив позивач (22 417 899,21 грн.) та ціною товару за умовами договору (9 234 170,00 грн.) становить 13 183 724,89 грн. без ПДВ.

З метою підтвердження того, що договори поставки з іншими постачальниками укладені ДП Сантрейд виключно з метою добросовісного заміщення недопоставленого відповідачем товару та подальшого виконання взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до ТОВ Украгроконсалт-Девелопмент, яке є консалтинговим агентством, яке спеціалізується на вивченні та аналізі аграрного ринку та здійснює аналітику ринку олійних, зернових та бобових культур, продовольчої галузі, дослідження аграрного сектора, прогнози сировинних і сільськогосподарських ринків та ін. За результатами розгляду вищевказаного запиту ТОВ Украгроконсалт-Девелопмент було надано довідку щодо ринкових цін, які існували на момент укладення договору (березень 2021) на заміщення недопоставленого товару (т.1, а.с. 61).

Таким чином, з доданої довідки вбачається зростання вартості товару, тому ціни, за якими позивач придбавав насіння соняшника для заміщення недопоставленого об`єму за договором, за твердженням позивача з посиланням на довідку видану ТОВ Украгроконсалт-Девелопмент № 34/6/21 від 26.04.21, є ринковими.

Позивач наголошував, що різниця між ціною товару за договором заміщення та договором (13183724,89 грн,), яку довелось додатково сплатити позивачу з вини відповідача, є збитками в розумінні цивільного законодавства.

Також, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу та пені.

Так, пунктом 7.3.1 договору передбачено, що за непоставку (недопоставку) товару в строк, вказаний в п. 5.2 договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню (штрафну санкцію) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено, за кожен день прострочення такої поставки.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.5 договору визначено, що до вимог щодо стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф та інші види неустойки) за прострочення виконання зобов`язань за цим договором застосовується трирічний строк нарахування штрафних санкцій, а саме нарахування таких штрафних санкцій (пеня, штраф та інші види неустойки) здійснюється протягом трьох років починаючи з першого дня прострочення.

За розрахунками позивача пеня складає 597813,76 грн, виходячи з того, що вартість простроченого товару становить 9 234 174,32 грн. без ПДВ із розрахунку 9234,17 гривень без ПДВ за одну метричну тону.

Весь об`єм товару відповідач зобов`язаний був поставити до 30.11.2020 включно, отже першим днем прострочення є 01.12.2020, а пеня нараховується за період з 01.12.2020 по 31.05.2021.

У відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України позивач просив суд здійснювати нарахування пені до моменту виконання рішення суду.

Пунктом 7.3.1 договору передбачено, що за прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Оскільки вартість простроченого з поставки товару більш ніж на 10 календарних днів становить 9 234 17432 грн. без ПДВ із розрахунку 9 234,17 грн. без ПДВ за одну метричну тону, позивачем було нараховано відповідачу штраф у розмірі 1846834,86 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що позивач не довів факт спричинення йому збитків та їх розмір, позивачем помилково взято за основу розрахунків збитків 1000 метричних тон товару без урахування опціону.

Відповідач вказував, що до спливу строку поставки завчасно повідомив позивача про неможливість поставки товару із зазначенням причин - низької врожайності соняшника та існуючої ціни на соняшник (лист № 37 від 10.11.2020). Натомість лише 11.03.2021 нібито на заміщення непоставленого відповідачем товару позивач уклав договір поставки № 60469647 з ФГ Колос.

Тобто незважаючи на те, що позивач був завчасно попереджений про неможливість виконання відповідачем умов договору, ДП Сантрейд з невідомих причин зволікало й протягом 4 місяців не укладало договір на заміщення.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 226 ГК України сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Відповідач вважає неналежним доказом надану позивачем довідку ТОВ УкрагроКонсалт-Девелопмент від 26.04.2021 № 34/6/21, відомості якої обґрунтовані абстрактними результатами невідомих аналізу й опитувань невідомих суб`єктів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази ціни соняшника в період 01.12.2020 - 19.01.2021 (тобто період понад півтора місяці з дати спливу строку поставки), протягом якого позивач мав безперешкодну можливість придбати соняшник у інших контрагентів.

Також відповідач вказував, що позивач не довів наявність безпосереднього причинного зв`язку між не поставкою товару відповідачем і необхідністю закупівлі товару на заміщення. Безпосередньо в тексті договору поставки позивача з ФГ Колос від 11.03.2021 не зазначено про його укладення саме на заміщення недопоставки з боку ПФ Прок.

Відповідне формулювання щодо заміщення було додане додатковою угодою № 1 до договору поставки № 60469647 датованою 11.03.2021.

У матеріалах справи немає жодних належних доказів того, що укладення договору поставки з ФГ Колос на визначених ним умовах було єдино можливим прямим наслідком не поставки товару відповідачем, та що визначена цим договором ціна була ринковою й становила об`єктивно необхідні витрати позивача.

Відповідач визнає, що ним не було здійснено поставку товару у строк, встановлений пунктом 5.2. Договору, однак вважає, що вказані розміри пені й штрафу є завищеними, а в разі стягнення штрафних санкцій їх суми підлягають зменшенню з огляду на наступне.

Так пеня і штраф обчислені позивачем з розрахунку прострочення поставки 1000 метричних тон товару загальною вартістю 9 234 174,32 грн. Разом з тим, як зазначено вище, згідно з пунктом 3.1. Договору ПФ Прок зобов`язалося поставити позивачу 1000 метричних тон з опціоном +10,0/-10,0% за вибором ПФ Прок.

Тобто саме за відповідачем, а не за позивачем залишалося право в межах умов Договору остаточно визначити кількість товару, що має бути поставлена.

Отже, обчислення штрафних санкцій за прострочення поставки саме 1000 метричних тон товару є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідач наголошував, що позивачем не доведено понесення й розмір збитків у зв`язку з не поставкою товару відповідачем. При цьому порушення відповідачем умов договору не завдало збитків жодним іншим учасникам. За Договором позивач не сплачував на користь відповідача жодних коштів (зокрема, передоплати), оскільки пунктом 6.1. Договору передбачено оплату товару лише за фактом поставки. Також відповідач завчасно попередив позивача про неможливість поставки товару на умовах Договору із зазначенням причин - низької врожайності соняшника та існуючої ціни на соняшник.

При цьому сукупний розмір пені та штрафу, які позивач прагне стягнути з відповідача, понад у 7 (сім) разів перевищує розмір статутного капіталу ПФ Прок.

Відповідач також звертав увагу на те, що на розгляді Господарського суду Харківської області перебуває низка схожих справ за позовом ДП Сантрейд до інших юридичних осіб з аналогічними позовними вимогами про стягнення значних сум збитків, пені та штрафу за прострочення поставок (справи № 922/1241/21, №922/1246/21, №922/1403/21, № 922/2394/21, № 922/2475/21, № 922/2564/21).

При цьому застосування санкцій не може мати на меті збагачення кредитора, що в контексті зменшення розміру штрафних санкцій підтримав Верховний Суд у постанові від 15.10.2019 у справі № 917/1471/18, тому відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Позивач в свою чергу вказував, що розмір пені та штрафу, які заявлені позивачем до стягнення, є погодженими сторонами, а тому не можуть вважатися завищеними.

Предметом спору є стягнення з постачальника на користь покупця 13183724,89 грн збитків, 597813,76 грн пені, 1846834,86 грн штрафу.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо часткової відмови в задоволенні позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (ч. 1 ст. 224 ГК України, ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Правовідносини щодо відшкодування збитків врегульовані, зокрема, положеннями глави 25 «Відшкодування збитків у сфері господарювання» Господарського кодексу України та глави 82 «Відшкодування шкоди» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Під збитками, відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За вимогами ч.1 ст. ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

А відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена, зокрема, в постановах від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) та від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 (провадження № 12-153гс19).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зі змісту положень ст. 1166 ЦК України слідує, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора; вина боржника.

Судом першої інстанцій встановлено, що причинний зв`язок між протиправними діями відповідача і шкідливими наслідками протиправності такої поведінки, які спричинили відповідні збитки, позивач обґрунтовує, посилаючись на здійснення ним витрат на закупівлю товару у інших постачальників та не поставкою товару відповідачем.

Господарським судом встановлено, що відповідачем не доведено, що витрати за договором заміщення знаходяться в причинному зв`язку з невиконанням цього зобов`язання. Підставами для такого висновку є наступне.

Згідно з частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

З наведених норм вбачається, що між порушенням зобов`язання у вигляді прострочення поставки товару та шкодою кредитора має існувати прямий і безпосередній причинний зв`язок.

Постачальник товару відповідає не за будь-які додаткові витрати покупця, а лише за ті, котрі прямо викликані його, постачальника, бездіяльністю в частині передачі товару. Тобто, витрати, вчинені кредитором за власним бажанням або під впливом інших сторонніх обставин, не знаходяться в причинному зв`язку з порушенням боржника.

З урахуванням викладеного та у відповідності до приписів статей 13, 74 ГПК України (кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) позивач повинен надати докази того, що: укладення ним договорів заміщення об`єктивно є прямим та невідворотнім наслідком не поставки товару за Договором; цей наслідок суб`єктивно не залежить від волі та бажання самого позивача та/або не залежить від сторонніх обставин.

Проте, як вірно зазначено господарським судом зазначені факти позивачем не доведені.

З матеріалів справи вбачається, що укладення договору поставки для заміщення та необхідність його виконання позивачем не є обставиною, котра автоматично та невідворотно виникає в результаті невиконання договору відповідачем.

Укладення такого договору позивачем та визначення його істотних умов повністю залежало від волі позивача.

При цьому укладено цей договір було позивачем на його вільний розсуд і в його інтересах. Про це свідчить таке:

- закупівля соняшника з метою його подальшої переробки та перепродажу входить до звичайного комплексу господарських операцій позивача. Закупівля здійснюється ним у різних постачальників на постійній основі. Окрім того здійснення позивачем закупівлі на заміщення поставки за договором з позивачем більше ніж через 3 місяці після закінчення строку поставки відповідачем викликає обґрунтовані сумніви щодо наявності дійсного причинного зв`язку;

- позивачем не надано доказів існування у нього критично необхідної виробничої потреби в обсягах товару, передбаченого договором (договорів поставки в порядку подальшого перепродажу, переробки тощо);

- позивачем не надано доказів того, що незадоволення відповідної виробничої потреби (у разі її існування) могло б потягнути за собою які-небудь негативні наслідки (зупинку ліній виробництва, їх неефективну внаслідок недозавантаженості роботи, простій передзамовлених складських потужностей, простій транспорту, застосування штрафних санкцій з боку контрагентів тощо);

- позивачем не надано доказів того, що закупівля товару за договором заміщення за завищеними (як стверджує сам позивач) цінами, має наслідком меншу шкоду, ніж та, що могла б виникнути у нього в результаті незадоволення відповідної виробничої потреби у відповідному товарі.

Таким чином, господарський суд правомірно вказав на те, що укладення позивачем договору поставки з ФГ Колос стало результатом свідомих дій самого позивача.

Цей договір був укладений позивачем добровільно на свій розсуд, за своєю волею і в своїх комерційних інтересах.

Ризик економічної неефективності чи збитковості такого договору згідно статті 42 ГК України лежить на самому позивачеві. Правових підстав для перекладення його на відповідача немає.

При цьому укладення додаткової угоди до договору із посиланням на причину укладання договору саме по собі не свідчить про достовірне існування причинного зв`язку, а лише відображає волю сторін договору на закріплення погоджених умов договору.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини разом з іншими обставинами справи дійсно вказують лише на штучний характер додаткової угоди.

Вбачається, що вона була підписана в один день із договором не для того, щоб врегулювати реальні права та обов`язки сторін, а з метою формування доказової бази у справі про стягнення збитків з відповідача. Між тим у відповідності до положень частин третьої, четвертої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Викладене вище означає відсутність причинного зв`язку між такою, що мала місце, на думку позивача, неправомірною поведінкою відповідача та витратами позивача.

Отже, доводи скаржника, що виключно порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №60424590 від 06.08.2020 з поставки ДП «Сантрейд» 1000 метричних тон соняшнику урожаю 2020 року змусило позивача задовольнити свій господарський інтерес у інший спосіб шляхом заміщення непоставленого відповідачем товару спростовуються вищевказаним.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 13183724,89 грн збитків.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, господарським судом зазначено наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.1 договору передбачено, що за не поставку (недопоставку) товару в строк вказаний в п. 5.2 договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню (штрафну санкцію) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено, за кожен день прострочення такої поставки. За прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Оскільки факт не поставки товару не оспорюється сторонами, необхідним є встановлення вартості непоставленого товару, на підставі якої визначається розмір штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 4.1. договору поставки № 60424590 від 06.08.2020 базова ціна товару без ПДВ складає 9 234,17 грн за одну метричну тону. Згідно з пунктом 3.1. Договору ПФ Прок зобов`язувалося поставити 1000 метричних тон товару з опціоном +10,0/-10,0% за вибором Продавця.

Таким чином, господарським суд правомірно вказав, що ПФ Прок на власний розсуд могло поставити позивачу не 1000, а 900 метричних тон товару, вартість яких складала 8310753 грн., а не 9234170,00 грн.

Отже, вартість 900 метричних тон товару складає 8 310 753 грн. (900 метричних тон х 9 234,17 грн.).

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає вірним те, що основою розрахунку розмірів пені та штрафу має бути загальна вартість непоставленого товару в розмірі 8 310 753 грн, а не визначеному скаржником 9234174,32 грн.

З урахуванням викладеного, розглядаючи вказані вимоги, суд апеляційної інстанції перевірив здійснені судом першої інстанції перерахунок штрафу та пені за період з 01.12.2020 по 31.05.2021 на загальну вартість непоставленого товару в розмірі 8310753,00 грн та дійшов висновку про те, що вказані розрахунки є обґрунтованими та арифметично правильними.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

З обраного позивачем формулювання вказаної статті вбачається, що можливість нарахування пені до моменту виконання рішення суду передбачена не для рішення суду про стягнення саме пені, а для рішення суду про стягнення боргу, на який нараховується пеня.

Так у справі, що розглядається, відповідач не має перед позивачем боргу, на який нараховується пеня: визначена пунктом 7.3.1. Договору пеня є штрафною санкцією за порушення негрошового зобов`язання не поставку (недопоставку) товару в визначений Договором строк. Таким чином, судом першої інстанції правомірно зазначено, що підстави для нарахування відповідачу пені із застосуванням положень ч. 10 ст. 238 ГПК України відсутні.

З приводу доводів скаржника в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій на 50%, оскільки при вирішенні питання про неможливість зменшення неустойки суд має надати незалежну оцінку правовідносин сторін з точки зору винятковості випадку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розмірів пені та штрафу відповідачем було зазначено, що останній ще 10.11.2020 (до спливу строку поставки) завчасно письмово попередив позивача про неможливість поставки, пояснив причини цього та просив переглянути умови договору тобто своєчасно вживав заходів для запобігання збиткам позивача; позивач не довів понесення збитків та їх розмір; не поставка товару не завдала збитків іншим учасникам господарських відносин; позивач не сплачував на користь відповідача жодних коштів за договором (передоплати за товар); розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій складає майже 30% від вартості непоставленого товару, а також понад у 7 разів перевищує розмір статутного капіталу ПФ Прок.

З урахуванням принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, відповідач просив господарський суд зменшити розміри сум стягуваних пені та штрафу за прострочення поставки на 50%.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

Скаржник вважає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

На думку скаржника, враховуючи недобросовісність поведінки відповідача, застосування до спірних правовідносин сторін положення ч.1 ст. 233 ГК України та ч.3 ст. 551 ЦК України вочевидь не відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що за змістом ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків потрібно розуміти саме суму, на яку нараховано неустойку, зокрема пеню, а не будь-яку іншу суму збитків. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. ст. 549-552 ЦК.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Така оцінка була проведена судом першої інстанції, а мотивація викладена в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ця мотивація співпадає із усталеними підходами, які склалися в судовій практиці при вирішенні питання про зменшення розміру пені та штрафу .

Доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом не було враховано загальні засади цивільного законодавства щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності, є необґрунтованими, оскільки стягнення судом частини заявленої до стягнення суми пені та штрафу забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 у справі №922/2567/21 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору розподіляються у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 269, 270, 275, 276, 281, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд", м.Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 у справі №922/2567/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 15.09.2021 у справі №922/2567/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 13.12.2021.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя Л.Ф. Чернота