ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р. Справа№ 910/15751/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Лещенко М.С. (директор),

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

на рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021

у справі №910/15751/20 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМАР ЛТД»

про стягнення 43 000,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 43 000,00 грн., які є сумою податку на додану вартість, перераховану позивачем відповідачу на підставі договору поставки №239-20 від 06.04.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до положень підпункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з яким тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України на всій території України, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID -19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарській засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання) необхідних для виконання заходів спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів епідемій та пандемії коронавірусної хвороби, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України, операції з товаром, купівля-продаж якого є предметом спірного договору, звільняється від оподаткування податком на додану вартість.

Також позивач зазначив про те, що відповідач не надав доказів сплатити 43 000,00 грн. як податок на додану вартість до Державного бюджету України та про те, що до відносин сторін слід застосувати норми ст.ст. 651 та 652 ЦК України, оскільки істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20 відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що:

- виходячи зі змісту п. 71. підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, діючій на момент укладення спірного договору та здійснення операції з купівлі-продажу товарів за ним) законодавцем встановлено, що операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції виключно щодо товарів, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України;

- з метою реалізації п. 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість;

- товар, що підлягав поставці за укладеним сторонами договором №239-20 від 06.04.2020 (респіратори Стандарт 203 FFP2 (33150000-6) включений до вищевказаного переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224;

- водночас на момент укладення сторонами спірного договору та виконання поставки за цим договором положення Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761, розповсюджували свою дію виключно на товари, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, а необхідні зміни, які розповсюдили дію вказаного Технічного регламенту засобів індивідуального захисту на товари, які звільняються від сплати, окрім ввізного мита, також від оподаткування податком на додану вартість при здійсненні операцій з постачання на митній території України, були внесені лише 15.04.2020.

При вирішення спору сторін по суті судом першої інстанції також було враховано, що:

- укладаючи спірний договір позивач був обізнаний з встановленими пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковими пільгами в частині звільнення від оподаткування податком на дану вартість окремої категорії товарів медичного призначення, а також був обізнаний зі змістом постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 та наведеним у ній переліком, однак, незважаючи на це, уклав договір, умови якого передбачали включення ПДВ до вартості товару, який придбавався позивачем за цим договором, і, більше того, виконав такі умови договору повністю, сплативши вартість придбаного товару в повному обсязі з урахуванням ПДВ;

- виходячи з положень чинного законодавства сторони самостійно на договірних засадах передбачають формування ціни за договором, а зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 632 ЦК України);

- за змістом положень ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, в той час як на момент звернення позивача до суду укладений між позивачем та відповідачем договір був виконаний у повному обсязі (як в частині поставки обумовленого договором товару, так і в частині оплати поставленого товару);

- оскільки позовні вимоги, що є предметом розгляду в межах даного спору, фактично зводяться до зобов`язання відповідача повернути на користь позивача суму ПДВ, яка є складовою частиною ціни спірного договору та вартості поставленого товару, задоволення цього позову призведе до зміни такої істотної умови договору, як ціна, після його повного виконання, що суперечить приписам ч. 3 ст. 632 ЦК України;

- чинним законодавством України не передбачений порядок повернення товариствам-продавцям перерахованих ними до Державного бюджету сум ПДВ за проведені операції з продажу товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість, з урахуванням чого задоволення цього позову призведе до покладення на відповідача, як товариства-продавця, обов`язку повернути позивачу спірну суму ПДВ у розмірі 43 000,00 грн. з власних грошових коштів, чим буде порушено один з основних принципів господарювання, закріплених у ст. 6 ГГК України, що полягає у забезпеченні рівного захисту державою усіх суб`єктів господарювання;

- у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021 по справі №910/15751/20 повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- так як спірні медичні вироби включені до переліку товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізації та ліквідації спалахів, епідемій та пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість» від 20.03.2020 №224, то операції платника податку з постачання на митній території України таких засобів звільняються від оподаткування ПДВ;

- включення до ціни договору сум ПДВ та звільнення від оподаткування ПДВ операцій з постачання на митній території України товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемії коронавірусної хвороби, визначається податковими нормами, тобто відбувається в силу вимог закону і не може залежати від волі сторін договору, а отже, має не договірний характер, що свідчить про те, що на момент укладення спірного договору відповідачу було відомо, що він, як платник ПДВ, у зв`язку з вищезазначеними змінами до чинного законодавства, звільняється від сплати ПДВ, за товар, який був предметом такого договору, проте, всупереч вищезазначеним нормам, позивач включив до ціни товару ПДВ, що є порушенням норм чинного законодавства;

- відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували те, що сума у розмірі 43 000,00 грн. була сплачена, як податок на додану вартість до Державного бюджету України, так як з наданої відповідачем податкової декларації з ПДВ за квітень 2020 року вбачається загальна сума податкових зобов`язань відповідача з ПДВ у сумі 121 793,00 грн., проте, неможливо встановити чи сплатив відповідач ПДВ саме за спірним договором;

- судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено рекомендації фіскальних органів, а саме не надано оцінку письмовій індивідуальній податкової консультації (від 22.07.2020 вих. №3000/ІПК/99-00-05-06-02-05, вх. ГУНП 4052 від 31.07.2020), де роз`яснено, що вартість товару повинна визначатися без ПДВ з настанням дати запровадження пільги (а не з дати укладання договору);

- при цьому, відповідно до ієрархії нормативно-правових актів Закони України є вищими від постанов Кабінету Міністрів України, а роз`яснення податкових органів не мають юридичної сили, а відтак, якщо Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з коронавірусною хворобою (COVID-19) від 30.03.2020 №540-ХІ, встановлено звільнення від оподаткування податком на додану вартість операції, щодо постачання медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для виконання заходів спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів епідемій та пандемії коронавірусної хвороби, такий податок не повинен сплачуватись.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

05.10.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду скаржником на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме документи, що підтверджують сплату судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 Головному управлінню Національної поліції в Запорізькій області поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20, відкрито апеляційне провадження у справі №910/15751/20, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20 до закінчення апеляційного провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 16.11.2021 об 11 год. 00 хв.

18.10.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- апеляційна скарга не містить аналізу аргументів оскаржуваного судового рішення, та жодних контраргументів проти них - зокрема щодо: хронології виникнення пільг на ПДВ, повного виконання договору на момент введення таких пільг, неможливості зміни ціни договору після його виконання, незастосування Глави 83 ЦК України до договірних відносин, та відсутності механізму повернення продавцям сум ПДВ з бюджету - ці аргументи судового рішення не лише не спростовані, але й не піддані аналізу в апеляційній скарзі;

- просить за результатами розгляду апеляційної скарги залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

У судовому засіданні 14.12.2021 представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 194)

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 06.04.2020 позивач як покупець та відповідач як постачальник уклали договір №239-20 (далі Договір) (а.с. 9) в п. 1.1 якого, з урахуванням додаткової угоди №1/247-20 від 08.04.2020 (а.с. 51), погодили, що продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця засоби індивідуального захисту (респіратори зі ступенем захисту FFР2) для профілактики та запобігання поширенню захворювання на коронавірус «COVID-19» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №225 у кількості та за ціною до вищенаведеної специфікації: найменування - респіратор 203 FFР2; код ДК 021:2015 - 33150000-6; кількість - 5 000 шт.; ціна без ПДВ - 43,00 грн.; сума без ПДВ - 215 000,00 грн.; ПДВ - 43 000,00 грн.; всього з ПДВ - 258 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем відповідно до вимог бюджетного законодавства на умовах відстрочки платежу до 10 робочих днів.

На виконання умов Договору 08.04.2020 продавець поставив, а покупець отримав товар на суму 258 000,00 грн., що підтверджується належним чином засвідченою копією видаткової накладної №47 від 08.04.2020 (а.с. 52).

В свою чергу платіжним дорученням №2994 від 10.04.2020 покупець в рахунок оплати спірного товару перерахував продавцю 258 000,00 грн. (а.с. 53)

Вказані факти під час розгляду справи сторонами не заперечувалися.

При цьому з матеріалів справи слідує, що за наслідками спірної операції з поставки товарів позивачу, відповідачем суму ПДВ було у повному обсязі перераховано до бюджету, що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №5 від 08.04.2020 (а.с. 54), квитанції про реєстрацію податкової накладної від 29.04.2020 (а.с. 55), податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2020 року (а.с. 56), квитанції №2 від 18.05.2020 (а.с. 58), платіжних доручень №№1671 від 13.04.2020 (а.с. 59), 1675 від 15.04.2020 (а.с. 60), 1683 від 29.04.2020 (а.с. 61) та 1684 від 29.04.2020 (а.с. 62), а також витягом з електронного кабінету платника податків станом на травень 2020 року (а.с. 63).

Вказаними доказами спростовуються посилання позивача на відсутність у матеріалах справи належних доказів перерахування відповідачем спірної суми ПДВ до бюджету.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить стягнути з відповідача суму перерахованого позивачем відповідачу за Договором податку на додану вартість посилаючись на те, що, з огляду на зміни у законодавстві, які відбулись після перерахування спірних коштів, операції з товаром, купівля-продаж якого є предметом Договору (респіратори), звільняється від оподаткування податком на додану вартість, а відтак, спірні кошти підлягають поверненню позивачу

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

17.03.2020 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 71 такого змісту: « 71. Тимчасово, для здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 пункт 71 розділу XX «Перехідні положення» ПК України викладено у такій редакції: « 71. Тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року».

Тобто, в силу наведених норм законодавцем було встановлено, що операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість виключно щодо товарів, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації п. 71 розділу XX «Перехідні положення» ПК України 20.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість» №224 (далі Постанова №224), якою затверджено відповідний перелік товарів, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, товар, що підлягав поставці за Договором (респіратори 203 FFP2 (33150000-6), включений до Переліку, затвердженого Постановою КМУ №224.

Водночас, у Примітках до Переліку, затвердженого Постановою №224 вказано, що:

1. Коди згідно з УКТЗЕД наводяться у цьому переліку додатково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

2. Для цілей цього переліку:

1) медичні вироби означають медичні вироби, активні медичні вироби у значенні, наведеному в Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №754 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №755 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3048);

2) засоби індивідуального захисту, визначені Технічним регламентом засобів індивідуального захисту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761 (Офіційний вісник України, 2008 р., №66, ст. 2216), є медичними виробами.

При цьому п. 1-1 Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 № 761, в редакції чинній на момент укладення Договору та його виконання, встановлено, що:

- що на час дії пунктів 4 і 5 розділу І Закону України від 17.03.2020 №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» дія затвердженого цією постановою Технічного регламенту не поширюється на засоби індивідуального захисту, включені до переліку лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого Постановою №224;

- для введення в обіг засобів індивідуального захисту, включених до зазначеного переліку, заявник подає до Державної служби з питань праці заяву з зазначенням мети ввезення, інформації щодо виробника, назви виробів, номера партії або серійного номера, обсягу партії, а також дані щодо призначення виробу та способу дії. За результатами опрацювання поданих документів Державна служба з питань праці видає заявнику повідомлення про введення в обіг окремих засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, але використання яких необхідне в інтересах охорони здоров`я. Розгляд документів та видача повідомлення здійснюються на безоплатній основі.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції станом як на дату укладення Договору, так і його виконання положення Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761, розповсюджували свою дію виключно на товари, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість (а не на поставку таких товарів на митній території України - примітка суду).

Необхідні зміни, які розповсюдили дію вказаного Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761, на товари, які звільняються від сплати, окрім ввізного мита, також від оподаткування податком на додану вартість при здійсненні операцій з постачання на митній території України, були внесені лише 15.04.2020.

Так, пунктом 1-1 Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761, в редакції станом на 15.04.2020, було встановлено, що:

1) на час дії п. 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та п. 9-6 розділу ХХІ Митного кодексу України введення в обіг засобів індивідуального захисту, включених до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 (Офіційний вісник України, 2020 р., №26, ст. 971), дозволяється:

- якщо вони відповідають вимогам затвердженого цією постановою Технічного регламенту; або

- на підставі повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг окремих засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, але використання яких необхідне в інтересах охорони здоров`я.

2) при цьому дія затвердженого цією постановою Технічного регламенту не поширюється на засоби індивідуального захисту, на які видано таке повідомлення Державною службою з питань праці.

3) для введення в обіг на підставі повідомлення Державної служби з питань праці таких засобів індивідуального захисту заявник подає до зазначеного органу заяву із зазначенням мети введення в обіг, інформації щодо виробника, назви виробів, номера партії або серійного номера, обсягу партії, а також дані щодо призначення виробу та способу дії. За результатами опрацювання поданих документів Державна служба з питань праці видає заявнику відповідне повідомлення. Розгляд документів та видача повідомлення здійснюються на безоплатній основі.

Слід зазначити і про те, що за змістом Приміток до Переліку, затвердженого Постановою №224 (в редакції, яка діяла станом на 15.04.2020) вказано, що:

1. Коди згідно з УКТЗЕД наводяться у цьому переліку додатково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

2. Для цілей цього переліку:

1) медичні вироби означають медичні вироби, активні медичні вироби у значенні, наведеному в Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №754 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №755 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3048);

2) термін «засоби індивідуального захисту» вживається у значенні, наведеному в Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761 (Офіційний вісник України, 2008 р., №66, ст. 2216) або Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3046);

3. для віднесення товарів, зазначених у розділі «Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», до товарів, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість, повинно бути:

- подано декларацію про відповідність та нанесено на товар або на його упаковку, а також на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом, знак відповідності технічним регламентам згідно з правилами та умовами його нанесення, визначеними у Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №754 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №755 (Офіційний вісник України, 2013 р., №82, ст. 3048), Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761 (Офіційний вісник України, 2008 р., №66, ст. 2216); або

- подано повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг та/або експлуатацію медичних виробів (медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують), стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, або повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Водночас наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується, що відносно спірного товару подано декларацію про відповідність та нанесено на товар або на його упаковку, а також на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом, знак відповідності технічним регламентам згідно з правилами та умовами його нанесення), визначеними у Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 №761 або подано повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Вказане вище свідчить про відсутність підстав для віднесення операції за Договором до операцій, які були звільнені від оподаткування ПДВ.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20, згідно з якою встановлення обставин щодо недотримання передбачених Постановою №224 умов для віднесення поставленого за Договором товару до товарів, операції з постачання яких звільняються від оподаткування на додану вартість, виключає таке звільнення, у зв`язку з чим відсутнє порушення відповідачем вимог пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України і Постанови № 224 у частині включення суми ПДВ до вартості товару, що, у свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для визнання Договору недійсним у спірній частині.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що:

- укладаючи Договір позивач був обізнаний з встановленими пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковими пільгами в частині звільнення від оподаткування податком на дану вартість окремої категорії товарів медичного призначення, а також був обізнаний зі змістом постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224 та наведеним у ній Переліком, однак, незважаючи на це, уклав договір, умови якого передбачали включення ПДВ до вартості товару, який придбавався позивачем за цим договором, і, більше того, виконав такі умови договору повністю, сплативши вартість придбаного товару в повному обсязі з урахуванням ПДВ;

- необхідно прийняти до уваги і роз`яснення, наведені в Інформаційному листі ДФС №10 від 16.04.2020, який хоча не є нормативно-правовим актом, ані джерелом права, проте містить методичні рекомендації фіскальних органів з метою вирішення правової колізії, що виникла, та згідно з якими у випадку, якщо постачання товарів, що включені до Переліку №224, здійснювалось з нарахуванням ПДВ кінцевому споживачу (неплатнику ПДВ), у зв`язку з чим повернення сплаченого податку покупцям неможливе, коригування нарахованих сум податкових зобов`язань безпосереднім продавцем не здійснюється. Відповідна сума ПДВ, одержаного від кінцевих споживачів - неплатників податку у складі ціни товарів, враховується таким продавцем при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ за відповідний звітний період у загальному порядку;

- чинним законодавством України не передбачений порядок повернення товариствам-продавцям перерахованих ними до Державного бюджету сум ПДВ за проведені операції з продажу товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість, з урахуванням чого та враховуюче фактичну перерахування відповідачем до Державного бюджету України суми ПДВ, стягнення якої є предметом цього позову, задоволення позовних вимог у цій справі фактично призведе до покладення на відповідача, як товариства-продавця, обов`язку повернути позивачу спірну суму ПДВ у розмірі 43 000,00 грн. з власних грошових коштів, чим буде порушено один з основних принципів господарювання, закріплених у ст. 6 ГК України, що полягає у забезпеченні рівного захисту державою усіх суб`єктів господарювання.

Водночас колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції щодо віднесення суми ПДВ до ціни Договору та вартості поставленого товару.

Так, за змістом ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Згідно з п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України ПДВ - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. «а» і «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем /замовником послуг/.

Слід зазначити, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справи №916/2478/20 від якого Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 03.12.2021 у справі №910/12764/20 не знайшов підстав відступати.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо того, що, оскільки позовні вимоги, що є предметом розгляду в межах даного спору, фактично зводяться до зобов`язання відповідача повернути на користь позивача суму ПДВ, яка є складовою частиною ціни спірного договору та вартості поставленого товару, задоволення цього позову призведе до зміни такої істотної умови договору, як ціна, після його повного виконання, що суперечить приписам ч. 3 ст. 632 ЦК України є помилковими.

Водночас вказані висновки не призвели до прийняття неправильного по суті судового рішення про відсутність підстав для задоволення позову у цій справі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підставі для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 43 000,00 грн., які є сумою податку на додану вартість, перераховану позивачем відповідачу на підставі договору поставки №239-20 від 06.04.2020.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2021 у справі №910/15751/20.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/15751/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук