РІШЕННЯ

ІМЕНМ УКРАЇНИ

25.11.2021 Справа № 909/815/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.

Секретар судового засідання Тузін Г. П.

За участю представника позивача - Бондар М. Л.

відповідача Гарасимко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: АТ "Української залізниці" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Льва Толстого, буд. 61, м. Київ, 03035

до відповідача: ФОП Гарасимко Василя Васильовича, АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості в сумі 161708,08 грн та судових витрат,

встановив, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 288394,65 грн заборгованості та судових витрат.

В обґрунтування позову товариство послалось на те, що відповідач всупереч вимогам ГК України, ЦК України, умовам Договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012, додаткових угод до договору, після закінчення строку договору оренди не повернув орендоване ним майно, що є підставою для нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю.

В підтвердження викладеного надав суду копії: довідки розрахунків по ПП Гарасимко В.В. за період з 01.11.2019 по 31.03.2021 згідно договору оренди № 05/12 від 14.02.2012; договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012; акту № 1 приймання - передачі державного майна від 14.02.2012; договору про внесення змін та доповнень № 1 від 13.03.2013, № 2 від 29.01.2014, № 3 від 18.06.2014, № 4 від 23.01.2015, № 5 від 12.03.2015, № 6 від 20.08.2015 до договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012; розрахунку перегляду (зміни) орендної плати базовий місяць оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі ВП "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 4 "ДТГО "Львівська залізниця від 12.03.2015; додаткового договору від 29.01.2016, від 31.03.2016, 30.06.2016, 01.08.2016, від 26.10.2016, 17.11.2016, 07.04.2017, 09.01.2018, 07.05.2018, 09.01.2018, 07.05.2018, до Договору оренди нерухомого майна від 14.02.2012 № 05/12; додатку № 1 до додаткового договору від 29.01.2016 до договору оренди від 14.02.2012 № 05/12, розрахунку плати за базовий місяць оренди майна, що обліковується на балансі підрозділу Івано-Франківського управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд від 29.01.2016, 26.10.2016, 07.04.2017; додатку № 2 до додаткового договору від 29.01.2016 до договору оренди від 14.02.2012 № 05/12 акту приймання - передачі в оренду нерухомого майна від 29.01.2016; заяви про припинення дії договору оренди від 20.04.2018; постанови Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 по справі № 909/1370/19; листа - повідомлення № 332 від 24.17.2018; рахунків № 280 від 29.11.2019, № 321 від 23.12.2019, № 17 від 27.01.2020, № 50 від 24.02.2020, № 78 від 25.03.2020, № 94 від 30.04.2020, № 116 від 27.05.2020, № 158 від 30.06.2020, № 190 від 31.07.2020, № 225 від 28.08.2020, № 263 від 29.09.2020, № 291 від 27.10.2020, № 326 від 17.11.2020, № 372 від 09.12.2020, № 5 від 27.01.2021, № 63 від 18.02.2021, № 107 від 11.03.2021; платіжних доручень № 202, № 201 від 27.12.2019, № 255, № 254, № 252, № 253 від 19.11.2020; меморіальних ордерів № 02PL688988, №02PL688990 від 20.01.2020, №02PL190266, №02PL190271 від 13.07.2020, №02PL179831 від 14.09.2020, №02PL285298, №02PL285306 від 17.12.2020, №02PL205157, №02PL205155, №02PL205151, №02PL205153 від 18.02.2021, №02PL824199 від 11.03.2021; рахунків № 102/869 від 11.03.2021, № 126/869 від 12.04.2021, № 16 від 27.01.2021, № 49 від 18.02.2021, № 318 від 17.11.2020, № 364 від 09.12.2020, № 255 від 28.09.2020, № 283 від 23.10.2020, № 182 від 30.07.2020, № 217 від 25.08.2020, № 129 від 27.05.2020, № 148 від 25.06.2020, № 68 від 23.03.2020, № 94 від 30.04.2020, № 13 від 31.01.2020, № 39 від 27.02.2020, № 288 від 29.11.2019, № 313 від 17.12.2019.

18.10.21, позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 161708,08 грн та судові витрати.

Відповідач, щодо позову заперечив, вказав на те, що зобов`язання в частині оплати орендної плати ним виконувались, відповідно позов є безпідставним.

В підтвердження вказаного надав суду акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2020, платіжні доручення № 252, № 253, № 254, № 255 від 19.11.2020, № 179 від 20.06.2019, № 142 від 11.09.2018, № 193, № 192 від 15.11.2019, № 149 від 19.09.2018, № 314, № 316 від 11.10.2021, № 172 від 19.03.2019; розрахунок оплати оренди; квитанції № 0.8.1 від 15.07.2021, № 328, № 329 від 25.08.2021, № 0.0. 1 від 17.12.2020, № 0.0 1 від 17.01.2020, № 0.0. 1 від 17.12.2020, № 84, № 84/КЗ від 29.09.2021, № 328/КЗ, № 330 від 25.08.2021, № 0.0. 1 від 21.05.2021, № 0.0. 1 від 10.07.2020, № 0.0. від 14.09.2020, № 0.0..1 від 13.07.2020, № 0.0..1, № 0.0..1, № 0.0..1, № 0.0..1 від 18.02.2021.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши сторін, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

При цьому суд врахував наступне.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Між сторонами укладено договір оренди державного майна №05/12 від 14.02.2012, до якого додатковими угодами, за погодженням сторін, вносились зміни та доповнення, зокрема в частині розміру орендної плати, строку дії договору, зміни сторони. Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями Цивільного кодексу України (ЦК України) та статтями 283- 291 Господарського кодексу України (ГК України).

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

У ч. 1 ст. 284 ГК України законодавець, як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором. Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ст. 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 2. ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічна норма міститься і в ч. 4 ст. 284 ГК України.

Виходячи із системного аналізу статей 759, 763 і 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. ГК України).

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються ч. 1 ст. 785 ЦК України, відповідно до якої в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст.ст. 759, 762, 763 ЦК України, ст.ст. 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди нерухомого майна від 14.02.2012, строк дії договору продовжено до 30.06.2018 включно без подальшого продовження.

З зазначеного вище випливає, що орендодавець (позивач) у встановлений законом строк (за місяць до закінчення та протягом одного місяця після закінчення строку дії договору) повідомив орендаря. При цьому заяву орендодавця про припинення дії договору від 20.04.2018 орендар отримав наручно 08.05.2018, а повідомлення про припинення дії договору та повернення майна від 24.07.2018 - 25.07.2018. Зазначене підтверджується наявністю власноручних підписів на вказаних заявах.

Таким чином, договір оренди державного майна №05/12 від 14.02.2012 зі змінами і доповненнями припинив свою дію 30.06.2018.

Відповідно до п. 11.11, 11.12 договору майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту покладається на орендаря.

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, орендар вимоги пункту 11.11 договору не виконав, об`єкт оренди станом на 01.11.2019 не повернув.

Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 610 - 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Законодавець у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст.614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18, а також в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Таким чином, визначальною умовою пролонгації договору є не продовження користування орендарем майном та сплата орендної плати, а відсутність заперечень орендодавця щодо цього.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору оренди передбачено його дію до 30.06.2018 без подальшого продовження. Відтак договір оренди припинив свою дію 30.06.2018, про що орендодавець письмово повідомив орендаря. Таким чином, орендар був обізнаний про факт припинення договору оренди та обов`язок повернення орендованого майна.

Після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після закінчення строку договору оренди орендодавець вправі звернутися до суду з позовом про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України), в межах розгляду якого орендар вправі спростувати доводи щодо неповернення ним цього майна чи відсутності вини у такому неповерненні.

Неустойка, стягнення якої передбачено вказаною статтею є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку, щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 ЦК України. Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Обов`язок з повернення орендованого майна як законом, так і договором оренди був покладений саме на орендаря. Доказів про те, що відповідач повернув об`єкт оренди, вживав заходи з повернення об`єкта оренди позивачу, але незалежно від його бажання об`єкт оренди не був повернутий орендодавцю, матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене та те, що з нарахованої за сімнадцять місяців (з листопада 2019 по березень 2021) неустойки в розмірі подвійної орендної плати в сумі 236 334 грн, відповідач сплатив позивачу 97 924 грн, позов є обґрунтованим на суму 138 410 грн.

Твердження відповідача про те, що позов є безпідставним, оскільки договір оренди діє і по даний час і жодних вимог від власника майна до відповідача не поступало, а відповідно нарахування неустойки є неправомірним, судом не приймається, виходячи як з викладеного вище, так і з того, що в постанові Західного апеляційного господарського суду, винесеній у справі № 909/1370/19, за участю тих самих осіб, встановлено необґрунтованість зазначених тверджень.

Твердження позивача, заявлені в судовому засіданні, про нарахування відповідачу сум, які підлягали сплаті на підставі договору, як амортизаційні витрати, судом не приймаються, як такі, що не доведені відповідними розрахунками і не обґрунтовані підставністю їх нарахування, з урахуванням того, що договірні відносини між сторонами у справі, які могли регулювати зазначені вимоги, припинили свою дію.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 74, 129, 236-238;240-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з ФОП Гарасимко Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Льва Толстого, буд. 61, м. Київ, 03035, р/р НОМЕР_2 в АТБВ № 10026/0123 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669 код за , податковий: 55, призначення платежу: податковий код 868) - 138 410 грн (сто тридцять вісім тисяч чотириста десять гривень) неустойки за період з листопада 2019 по березень 2021 року та судового збору в сумі 2076 грн 15 коп. (дві тисячі сімдесят шість гривень п`ятнадцять копійок ).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.12.2021

Суддя І. М. Скапровська