ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 рокуСправа № 912/2912/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу № 912/2912/21

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця", 03680, м. Київ, вул. Єжі Гедройця, буд. 5, в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19

до відповідача: Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 25006, м. Кропивницький, вул. Кавалерійська, 17/19

про стягнення 68 221,54 грн

Без виклику сторін (судове засідання не проводилось).

До господарського суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", позивач ), яка містить вимоги до Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про стягнення 68 221,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки відмовляється добровільно сплатити заборгованість у розмірі 68 221,54 грн середнього заробітку та додатково єдиного соціального внеску (22%) за проходження навчальних зборів працівниками регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", тому Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до суду за захистом свого права.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями статті 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок і розміри виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних" від 23.11.2006 року № 1644, пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України №389 від 03.06.2013 "Про затвердження Положення про військові комісаріати".

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/2912/21 за правилами спрощеного позовного провадження; постановлено розгляд справи №912/2912/21 здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; сторонам встановлено строки для подання заяв по суті.

10.11.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги заперечено з наступних підстав:

- головним розпорядником бюджетних коштів на утримання Збройних Сил України являться безпосередньо Міністерство оборони України; платником компенсаційної виплати являвся Кіровоградський ОВК, проте фактично останній не являється прямим розпорядником бюджетних коштів Міністерства оборони України. Таким чином, в разі задоволення позовних вимог Позивача Кіровоградський ОТЦКтаСП повинен замовити кошти у вищестоящого довольчого органу, а у разі примусового виконання рішення з Кіровоградський ОТЦКтаСП будуть списані грошові кошти, що заплановані на витрати з таких призначень у звітному періоді, чим державі фактично можуть бути завдані збитки;

- відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, згідно з ч. 12 ст. 23 вказаного кодексу усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим кодексом;

- позивачем неправильно оформлено відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- позивачем не надано доказів (відміток про фактичне своєчасне надіслання до Добровеличківського РВК) у 2018 році документів та відомостей стосовно військовозобов`язаних осіб, які проходили збори у 2018 році. Листи та звірки по вказаним особам подані за 2020 та 2021 роки. У зв`язку із вищевикладеним, слід дійти висновку що вказані документи своєчасно і правильно оформлені, не були подані у бюджетний період 2018 року.

26.11.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно якої зазначено, що Знам`янським загоном воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" неодноразово листами від 16.07.19, від 04.09.19, від 08.08.19, від 07.11.19, від 07.11.19, № НОР-308/2710, № НОР-308/3378, № НОР-308/3375, № НОР-308/3377, № НОР-308/3379, № НОР-308/448, № НОР-308/451, № НОР-308/450, № НОР-308/1348, № НОР-308/1349 від 08.07.21 надсилались рахунки на оплату та відомості нарахування середнього заробітку, згідно яких загальна сума відшкодування середнього заробітку військовозобов`язаних призваних на збори складала 68 221,54 грн;

- про факт відмови у відшкодуванні, позивач дізнався лише з листа відповідача від 22.06.2021 та від 22.07.2021, а отже саме з цієї дати, позивачу стало відомо про фактичну відмову зі сторони відповідача у відшкодуванні, а ому строк позовної давності не пропущено.

- всі інші заперечення відповідача зводяться до відсутності коштів.

Суд враховує, що у відзиві на позов відповідач вказує, що позивачем невірно визначено відповідача по справі.

08.12.2021 на електронну адресу суду надійшла заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" № НЮК-3/_75 від 08.12.2021 про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а саме замінити первісного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 належним відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 09.12.2021 за заявою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" № НЮК-3/_75 від 08.12.2021 замінено первісного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 належним відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Дослідивши докази у справі, судом встановлено наступні обставини.

У зв`язку з проведенням організаційних заходів, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 02.09.2020 року №Д-321/7/дск Про проведення додаткових заходів у Збройних Силах України в 2020 році та директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " 03.09.2020 року №8дск Про переформування обласних, районних (міських) військових комісаріатів оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " в територіальні центри комплектування та соціальної підтримки", ІНФОРМАЦІЯ_1 переформовано у Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку" від 30.03.2021 року № 1357-IX до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, статті 20, внесено зміни та слова "військових комісаріатах" замінено словами "територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки".

Судом встановлено, що у 2018 та 2019 роках військовозобов`язані працівники регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" призивались на збори військовозобов`язаних районними військовими комісаріатам Кіровоградської області, а саме:

ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно - господарської діяльності) призвано для проходження навчальних зборів резервістів:

- ОСОБА_7 в період з 03.12.2018 по 22.12.2018, що підтверджується повідомленням ТВО військового комісара Добровеличківського РВК, повісткою та наказом Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-3-02/602 від 03.12.2018 (арк. 7-8);

- ОСОБА_4 в період з 13.06.2018 по 27.06.2018, що підтверджується довідкою ТВО військового комісара Добровеличківського РВК та наказом Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-3-02/270 від 06.06.2018 (арк. 9-10);

- ОСОБА_8 в період з 01.08.2018 по 31.08.2018, що підтверджується повідомленням ТВО військового комісара Добровеличківського РВК та наказом Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-3-02/360 від 31.07.2018 (арк. 11-12);

- ОСОБА_9 в період з 01.11.2018 по 30.11.2018, що підтверджується повідомленням ТВО військового комісара Добровеличківського РВК, повісткою та наказом Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-3-02/524 від 30.10.2018 (арк.13-14);

- ОСОБА_6 в період з 01.08.2018 по 31.08.2018, що підтверджується повідомленням ТВО військового комісара Добровеличківського РВК та наказом Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-3-02/6-347 від 25.07.2018 (арк. 15-16);

- ОСОБА_1 в період з 19.06.2019 по 21.07.2019, що підтверджується повідомленням ТВО військового комісара Добровеличківського РВК, повісткою та наказами Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-3-02/309 від 18.06.2019 та № НОР-3-02/368 від 22.07.2019 (арк. 17-20);

- ОСОБА_2 в період з 05.09.2019 по 04.10.2019, що підтверджується повідомленням ТВО військового комісара Добровеличківського РВК, повісткою та наказом Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-302/452 від 02.09.2019 (арк. 21-22);

- ОСОБА_3 в період з 16.10.2019 по 30.10.2019, що підтверджується довідкою тп повідомленням ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 та наказом Знам`янського загону воєнізованої охорони виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони регіональної філії "Одеська залізниця " АТ "Українська залізниця" № НОР-3-02/501 від 11.10.2019 (арк. 23-25).

За час перебування його працівників на військових зборах позивачем здійснювалось нарахування середньої заробітної плати вищевказаним працівникам, у зв`язку з чим позивачем надано Кіровоградському ОВК відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори, а також рахунки на оплату, а саме:

- відомість, згідно якої ОСОБА_7 нарахована заробітна плата за період з 03.12.2018 по 22.12.2018 в сумі 5 374,34 грн та рахунок на оплату №12/12/210 від 28.12.2018 на суму 5 374,34 грн (а.с. 28-29);

- відомість, згідно якої ОСОБА_4 нарахована заробітна плата за період з 13.06.2018 по 27.06.2018 в сумі 4 972,16 грн та рахунок на оплату № 6/06/210 від 27.06.2018 на суму 4 972,16 грн (арк. 31-32);

- відомість, згідно якої ОСОБА_5 нарахована заробітна плата за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 в сумі 10 875,92 грн та рахунок на оплату №10/09/210 від 31.08.2018 на суму 10 875,92 грн (арк. 34-35);

- відомість, згідно якої ОСОБА_9 нарахована заробітна плата за період з 01.11.2018 по 30.11.2018 в сумі 8 391,43 грн та рахунок на оплату №02/12/210 від 05.12.2018 на суму 8 391,43 грн (арк. 37-38);

- відомість, згідно якої ОСОБА_6 нарахована заробітна плата за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 в сумі 9 442,82 грн та рахунок на оплату №9/09/210 від 31.08.2018 на суму 9 442,82 грн (арк. 40-41);

- відомість, згідно якої ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за період з 20.06.2019 по 21.07.2019 в сумі 14 138,62 грн та рахунок на оплату № 210/92 від 04.09.2019 на суму 14 138,62 грн (арк. 47, 44);

- відомість, згідно якої ОСОБА_2 нарахована заробітна плата за період з 05.09.2019 по 04.10.2019 в сумі 8 724,71 грн та рахунок на оплату № 210/129 від 08.11.2019 на суму 8 724,71 грн (арк. 52-53);

- відомість, згідно якої ОСОБА_3 нарахована заробітна плата за період з 16.10.2019 по 30.10.2019 в сумі 6 301,53 грн та рахунок на оплату № 210/128 від 08.11.2019 на суму 6 301,53 грн (арк. 57-58),

всього на загальну суму 68 221,53 грн.

Вказані документи відповідачем отримано, що ним не заперечено, однак вказано, що деякі документи оформлені не вірно.

Позивачем неодноразово направлялись на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 листи, в яких позивач просив погасити існуючу заборгованість (а.с. 63-93).

22.06.2021 та 22.07.2021 відповідачем направлено на адресу позивача листи № 3254 та № 4013 в яких зазначено, що відповідно до Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року та повідомлено, що у 2021 році Міністерством оборони України виділено кошти для компенсації середнього заробітку поточного року, а не минулого (а.с. 74,75).

Невиконання відповідачем зобов`язань щодо компенсації заробітної плати за період перебування військовозобов`язаних працівників на навчальних зборах стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Норми права, які застосовано судом та аргументована оцінка доводів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема, військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, в тому числі, прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Про початок та закінчення зборів військовозобов`язаних та резервістів видається відповідний наказ командира військової частини.

Чисельність військовозобов`язаних, які підлягають призову на навчальні збори, щорічно визначається Міністерством оборони України в межах бюджетних асигнувань на оборону.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 9 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) військовозобов`язані, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату (органу Служби безпеки України) на прибуття для призову на збори, зобов`язані прибути в пункт і в строк, зазначені у повістці.

Керівники підприємств, установ, організацій та навчальних закладів незалежно від підпорядкування та форми власності на вимогу військових комісаріатів забезпечують своєчасне прибуття військовозобов`язаних до визначених пунктів збору.

Відповідно до ч. 11 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) за призваними на збори військовозобов`язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності.

Відповідно до ч. 13 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) виплата середньої заробітної плати військовозобов`язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за громадянами України, які проходять підготовку з військово-технічних спеціальностей з відривом від виробництва, на весь час підготовки, включаючи час проїзду до місця підготовки та у зворотному напрямку, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування і форм власності.

Відповідно до абз. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам" від 23.11.2006 № 1644 виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, визначені Інструкцією, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 № 80 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.03.2007 за № 269/13536.

Згідно з пунктами 7, 8 Інструкції, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 року № 1644, за військовозобов`язаними, призваними на збори, зберігається на весь період зборів, уключаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, місце роботи, займана посада та середній заробіток як на основній, так і на сумісних роботах. Особам, призваним на збори, виплачується заробітна плата за відпрацьований час до дня припинення роботи у зв`язку з від`їздом на збори, а також середня заробітна плата за перші півмісяця зборів. За решту часу перебування на зборах виплата заробітної плати провадиться у звичайні строки, установлені на підприємстві, в установі чи організації, де працює військовозобов`язаний.

Зазначені особи не підлягають звільненню з роботи з ініціативи власника або вповноваженого ним органу незалежно від підпорядкування і форм власності з дня отримання повістки про призов і до повернення, крім випадків ліквідації установи, підприємства, організації тощо, де вони працювали.

Відповідно до пунктів 11, 12, 13 Інструкції виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами (пункт 11). Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) (пункт 12). Середній заробіток військовозобов`язаних, призваних на збори, розраховується підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, відповідно до чинних нормативно-правових актів (пункт 13 Інструкції).

За умовами пункту 4.6 Інструкції з організації і проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними у військових частинах і установах Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони України від 11.11.2009 року № 560 (з подальшими змінами та доповненнями), командири військових частин (установ) зобов`язані під час проведення навчальних зборів організувати: видання наказу про зарахування військовозобов`язаних до списків особового складу військової частини (установи), організувати їх облік; внесення відповідних записів про проходження навчальних зборів у військово-облікові документи військовозобов`язаних із зазначенням тривалості і виду навчальних зборів, завіривши їх підписом, скріпленим гербовою печаткою військової частини (установи), тощо.

Умовами пункту 4.7 цієї Інструкції передбачено, що обласні військові комісаріати (військовий комісаріат Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_7 ) зобов`язані після закінчення навчальних зборів відшкодувати витрати підприємствам (установам та організаціям), на яких працюють військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, з виплатою середнього заробітку за весь період проведення навчальних зборів та урахуванням часу перебування у дорозі до місця проведення навчальних зборів і у зворотному напрямку, тощо.

Відповідно до пункту 10 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, обласні військові комісаріати, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, здійснюють відшкодування роботодавцям середнього заробітку військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міноборони.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідач є особою, відповідальною за відшкодування витрат позивача на оплату військовозобов`язаним працівникам, які проходили військові збори в 2018-2019 роках, зокрема ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яка в загальній сумі складає 68 221,53 грн.

Підставою для здійснення компенсації витрат підприємства є рахунок підприємства та відомість на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори.

Позивачем виконано вимоги законодавства та дотримано порядок подання до районних військових комісаріатів рахунків та відомостей до них на відшкодування середньої заробітної плати, нарахованої позивачем військовозобов`язаним працівникам за період перебування на зборах в 2018-2019 роках, що в свою чергу зумовлює виникнення обов`язку у відповідача для відшкодування позивачу вищевказаних витрат.

Суду не подано доказів відшкодування відповідачем позивачу вищевказаних витрат.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження слати спірної суми грошових коштів.

Натомість відповідач вказує, що невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат на оплату військовозобов`язаним працівникам, які проходили військові збори в 2018-2019 роках, середньої заробітної плати зумовлене відсутністю коштів.

В свою чергу суд зазначає, що законодавством не передбачена залежність відшкодування витрат з виплаченої середньої заробітної плати військовозобов`язаним від фактичного фінансування відповідача чи випадки повного або часткового його звільнення від такого обов`язку.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Частиною 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

Згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).

За приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена також в постанові ВС від 22.05.2018 року по справі № 908/3349/16.

Відтак, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності третіх осіб.

Стосовно тверджень відповідача про те, що документи на відшкодування витрат на виплату середньої заробітної плати надійшли після закінчення відповідного бюджетного періоду, слід зазначити, закінчення бюджетного періоду не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку з відшкодування витрат позивача на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним і витрат нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Стосовно посилання відповідача на невідповідність відомостей на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам визначено, що підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

До рахунків додаються відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно з цією Інструкцією за формою.

Перевіривши надані позивачем відомості на виплату середньої заробітної плати на відповідність встановленій Інструкцією формі суд встановив, що останні містять всю необхідну інформацію, зокрема, ПІБ, середню заробітну плату за місяць, період перебування на зборах та суму витрат, яка підлягає відшкодуванню за період перебування на зборах (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Таким чином, суд вважає, що подані позивачем документи є належними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак частково, оскільки за підрахунком господарського суду сума компенсації середнього заробітку складає 68 221,53 грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині суд відмовляє у зв`язку з неправильним розрахунком позивача.

Позовна давність.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву просить застосувати позовну давність, вказуючи на те, що стосовно осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проходили збори у 2018 році пропущено трирічний строк позовної давності.

Позивач, згідно відповіді на відзив, вважає відсутнім пропуск строку позовної давності, оскільки дізнався про відмову відповідача відшкодувати середню заробітну плату вказаних осіб 22.06.2021, отримавши листа відповідача.

За визначенням, наведеним у ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Законом України № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, з набранням чинності вказаним Законом, строки позовної давності згідно ст. ст. 257, 258 Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

Отже, трирічний строк позовної давності за вказаними вимогами продовжений згідно Закону.

На підставі вищевикладеного в сукупності, суд задовольняє позовні вимоги у даній справі частково на суму 68 221,53 грн.

Судові витрати.

Судовий збір за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача. Інші судові витрати сторонами не заявлялись.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" ( 03680, м. Київ, вул. Єжі Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ідентифікаційний код 40081200) 68 221,53 грн компенсації середнього заробітку, а також 2 270,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити Акціонерному товариству "Українська залізниця " на адресу: 03680, м. Київ, вул. Єжі Гедройця, буд. 5, регіональній філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на адресу: 65012 м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19 та на електронну пошту: www.odz.gov.ua; Кіровоградському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 09.12.2021.

Суддя В.В.Тимошевська