ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3395/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом В.о. керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області (61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52) в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 2 під., 8-9 пов.)
до 1. Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (62405, Харківська область, Харківський район, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6) , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" (62211, Харківська область, Золочівський район, с. Івашки, вул. Центральна, 181) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Національну академію аграрних наук України (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 9)
про визнання договору удаваним, визнання недійсним договору, повернення ділянки
за участю представників:

прокуратури - Трофіменко О.О., посвідчення №058452від 03.12.2020 року;

позивача - не з`явився;

відповідача 1-Поліщук Д.В., ордер №1015046 від 28.09.2021 року;

відповідача 2- не з`явився;

3-ої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор", в якому просить:

- Визнати недійсним договір про спільну діяльність від 29.02.2008,укладений між Державним підприємством «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України» (62405, Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6, 7) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Івашківський інкубатор» (62211, Харківська обл., Золочівський р-н, с. Івашки, вул. Центральна, 181, ідентифікаційний код юридичної особи 38068084);

- Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Івашківський інкубатор» (62211, Харківська обл., Золочівський р-н., с. Івашки, вул. Центральна, 181, ідентифікаційний код юридичної особи 38068084) повернути Державному підприємству «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України» (62405, Харківська обл.. Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6, 7) земельну ділянку площею 50,00 га;

- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Івашківський інкубатор» (62211, Харківська обл., Золочівський р-н, с. Івашки, вул. Центральна, 181, ідентифікаційний код юридичної особи 38068084) судовий збір у розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп. на користь Харківської обласної прокуратури код 02910108, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, код банку 820172, рахунок IBAN UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3395/21. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на "28" вересня 2021 р. о 14:20 год. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Національну академію аграрних наук України (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 9, ).

06.09.2021 на виконання ухвали від 30.08.2021 прокуратурою до канцелярії суду із супровідним листом за вх. № 20608 надані докази направлення позовної заяви з додатком на адресу третьої особи.

Документи долучені до матеріалів справи.

17.09.2021 до канцелярії суду від першого відповідача надійшов відзив на позов за вх. № 21772, який долучено судом до матеріалів справи.

24.09.2021 прокуратурою до канцелярії суду подано відповідь на відзив за вх. № 22447, яку долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 28.09.2021 задоволено клопотання відповідача-1 про відкладення підготовчого засідання та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 19.10.2021 о 14:40 год.

30.09.2021 першим відповідачем до канцелярії суду подані заперечення на відповідь на відзив за вх. № 22978, які долучено судом до матеріалів справи.

19.10.2021 від позивача до канцелярії суду надішли пояснення за вх. № 24490, які долучено судом до матеріалів справи.

19.10.2021 другим відповідачем до канцелярії суду подані письмові пояснення за вх. № 24487 та заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності за вх. № 24488, які долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 19.10.2021 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.11.2021 о 16:00 год.

29.10.2021 прокуратурою до канцелярії суду подані заперечення на заяву про застосування строків позовної давності за вх. № 25382, які долучено судом до матеріалів справи.

02.11.2021 від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання за вх. № 25720 про розгляд справи 02.11.2021 за відсутності представника позивача.

Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.11.2021 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.11.2021 о 15:45 год.

09.11.2021 позивачем до канцелярії подано клопотання за вх. № 26333 про розгляд справи 09.11.2021 за відсутності представника позивача.

Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09.11.2021 на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 23.11.2021 о 15:45 год.

В призначене судове засідання 23.11.2021 з`явились представники прокуратури та першого відповідача.

Позивач, другий відповідач та третя особа своїх представників в призначене судове засідання не направили.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Представник прокуратури у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник першого відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Державне підприємство «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» (далі - Господарство) є правонаступником землі, майна, майнових прав та обов`язків Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Національної академії аграрних наук України», підпорядковується Національній академії аграрних наук України (далі - Академія) як органу по управлінню державним майном, закріпленим за господарством (п.п. 1.3, 1.5 Статуту Господарства).

Використання земельних ділянок, переданих державою у постійне користування та майна - у безстрокове безоплатне користування Академії, здійснюється відповідно до законодавства України, Статутів Академії та наукової установи, якій підпорядковане Господарство, а також цього Статуту. Порядок володіння, користування земельними ділянками та розпорядження майном, питання, пов`язані з вилученням землі та відчуження майна, погоджуються виключно з Президією Академії (п. 4.2 Статуту Господарства).

Земельні ділянки, які надані в постійне користування Господарству для розміщення його об`єктів, здійснення науково-дослідної та господарської діяльності, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння, вирощування садивного матеріалу сільськогосподарських культур, кормів для племінних тварин і пропаганди ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визначених Статутом Академії та цим Статутом, є державною власністю (п. 4.3 Статуту Господарства).

Господарству для сільськогосподарського виробництва надано в постійне користування 3574,00 га землі на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області (державний акт на право постійного користування серії І-ХР № 002291).

Дослідному господарству «Українка Слобідська» Інституту тваринництва УААН на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області та Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення сільськогосподарського виробництва надано в постійне користування 1689,4 га та 736,1 га відповідно (державні акти на право постійного користування серії І-ХР № 001260, та І-ХР № 001257).

Інституту тваринництва Української академії аграрних наук на землі дослідного господарства ім. Чапаєва для дослідних і навчальних цілей на території с. Рогань Харківського району Харківської області в постійне користування надано 3134,42 га землі (державний акт на право постійного користування серії ХР-25-71-000380).

Державне підприємство «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» є правонаступником Державного підприємства дослідне господарство ім. Чапаєва інституту тваринництва УААН, Державного підприємства дослідне господарство «Українка Слобідська» інституту тваринництва УААН (витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Постановою Президії Української академії аграрних наук від 27.12.2007 № 20 погоджено пропозицію щодо спільної діяльності Господарства з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Івашківський інкубатор», (в подальшому змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Івашківський інкубатор») (далі - Товариство) з вирощування рідкісних, цінних вічнозелених багаторічних лісових порід рослин та дерев шляхом укладення між учасниками договору про спільну діяльність без мети створення окремої юридичної особи, дозволено Господарству залучати для спільного використання земельну ділянку площею 50,00 га та майно, на праві користування на умовах та в обсягах, передбачених договором про спільну діяльність.

Між Господарством та Товариством 29.02.2008 укладено договір про спільну діяльність (далі - Договір), який 20.03.2008 за № 12-14/105 погоджено Президентом Української академії аграрних наук.

За умовами п.1.1. Договору предметом та цілями договору, зокрема: визначені розробка унікальної методики з ефективного використання сільськогосподарських земель при вирощуванні різноманітних зелених насаджень та багаторічних рослин; проведення науково-дослідних робіт щодо підвищення ефективності використання земель, переданих у використання за цим договором; проведення науково-дослідних робіт щодо підвищення якості декоративних багаторічних росин, а також рідкісних цінних вічнозелених та багаторічних рослин та дерев; проведення науково-дослідних робіт щодо адаптації садженців декоративних багаторічних росин, а також рідкісних цінних вічнозелених та багаторічних рослин та дерев; створення інтелектуальної власності, яка виникає в ході проведення науково-дослідних робіт; вирощування та реалізація декоративних багаторічних рослин, а також рідкісних цінних вічнозелених та багаторічних рослин та дерев з ціллю дослідження, розробки методики поліпшення якісних показників рослин, удосконалення технологічних та агрономічних властивостей, а також виробництво та реалізація додаткової товарної рослинницької продукції, що зумовлено технологічними та агрономічними особливостями виробництва основної продукції; вирощування та реалізація культур тривалого циклу: багаторічних насаджень типу садів, плантацій тощо; отримання прибутку.

За п. 3.1 Договору Товариство зобов`язалось приступити до виконання програми робіт, визначених договором, здійснювати виробничий процес, проводити всі технологічні операції та етапи робіт, нести витрати, передбачені цим договором, робити грошові внески у спільну діяльність, вести бухгалтерський облік спільної діяльності та реєстрацію у Державній податковій інспекції.

У відповідності до п. 4.1. Договору Господарство зобов`язалось з моменту підписання даного договору надати у спільну діяльність земельну ділянку площею 50 га; виконувати роботи, надавати послуги, здійснювати іншу діяльність, визначену у Протоколі до Договору про спільну діяльність та Програмі робіт, залучаючи необхідних спеціалістів і працівників за окремими договорами за додаткову оплату, забезпечувати необхідною технікою та обладнанням, інвентарем для проведення робіт, пов`язаних із забезпеченням спільної діяльності, за окремими договорами за додаткову оплату, видати довіреність про надання права розпорядчого підпису при проведенні грошових операцій та повноважень Товариству для представництва перед третіми особами для укладання договорів, пов`язаних із забезпеченням спільної діяльності.

Згідно з п. 6.2.1 Договору Внесок Товариства, наведений у програмі робіт складає 1 022 427,00 грн. Порядок і терміни вкладення внеску (кошти і майно) після підписання Договору здійснюється відповідно до програми робіт по мірі виробничої необхідності при здійсненні спільної діяльності.

Разом з цим пунктом 6.2.2 Договору встановлено, що внеском Господарства у спільну діяльність є послуги та право користування земельною ділянкою площею 50 га, що дорівнює в 2008 році 27300 грн. Право користування земельною ділянкою площею 50 га вноситься з моменту підписання договору про спільну діяльність.

За умовами п. 8.2 Договору прибуток від спільної діяльності підлягає розподілу між сторонами пропорційно їх участі (внеску) згідно з п. 6 на основі фінансових результатів спільної діяльності, які відображені в окремій бухгалтерській звітності спільної діяльності, що веде Товариство.

Відповідно до п. 8.4 Договору порядок і термін розподілу прибутку від спільної діяльності здійснюється сторонами за окремими угодами.

Строк дії договору - до 28.02.2038 (п. 10.1 Договору).

Окрім того, між Товариством та Господарством до Договору про спільну діяльність від 29.02.2008 укладено ряд Додаткових угод.

В той же час, звертаючись до суду з позовом, прокурор наполягає на тому, що Господарством окрім права користування земельною ділянкою жодних інших послуг не надавалось та іншого внеску у спільну діяльність учасників не вносилось. Розділом 8 договору про спільну діяльність, актом внеску у спільну діяльність шляхом укладення додаткових угод до нього, відповідачі дійшли згоди щодо порядку розподілу результатів спільної діяльності між собою, однак, такий перерозподіл коштів, відповідно до вимог Закону України "Про оренду землі", фактично є орендною платою за право користування земельною ділянкою та отримання Господарством плати за користування Товариством земельною ділянкою. А отже, на думку прокуратури, Господарство фактично передало Товариству земельну ділянку у платне користування, а договір про спільну діяльність від 29.02.2008 містить усі істотні умови договору оренди землі. Таким чином, договір про спільну діяльність від 29.02.2008 належить до удаваних правочинів, оскільки за його змістом він виражає волю його сторін на укладення саме договору оренди землі. Окрім цього, прокурором зазначено, що Господарству не надано право розпоряджатись наданими йому у користування земельними ділянками шляхом їх передачі в оренду, оскільки таким правом наділений лише власник землі або уповноважена ним особа.

А отже, за твердженнями прокуратури, спірний договір є прихованим договором оренди землі, його зміст суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, Закону України "Про оренду землі" та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того за спірним договором відбулось розпорядження земельними ділянками неповноважним суб`єктом, внаслідок чого спірний договір не відповідає вимогам статей 93, 116 ЗК України, частини 4 статті 4 Закону України "Про оренду землі", що в свою чергу свідчить про недійсність договору про спільну діяльність на підставі ч.ч.1, 2, 5 статті 203, ст. 215 ЦК України та ч. 1 ст. 207 ГК України.

Зважаючи на вказане прокурор просить визнати недійсним договір про спільну діяльність від 29.02.2008, укладений між ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України" та ТОВ "Сількогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор", а також зобов`язати Товариство повернути Господарству земельну ділянку площею 50,00 га.

Як на підставу представництва, прокурор посилається на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", якою визначено виключні випадки представництва прокурором інтересів держави в суді, а також на ст. 53 ГПК України. За твердженнями прокуратури, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, як органом уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, не було вжито заходів щодо звернення до суду з позовом про визнання спірного договору про спільну діяльність від 29.02.2008 недійсним та повернення земельної ділянки, що призводить до порушення інтересів держави, необхідність захисту яких, відповідно до положень статті 131-1 Конституції України, покладено на органи прокуратури.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із ч. ч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановленому законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інших суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз зазначеної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99 визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст. ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/19, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Прокурором зазначено, що незаконний правочин Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України» з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Івашківський інкубатор» щодо землі державної власності сільськогосподарського призначення грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів.

Так, фактичне відведення земельної ділянки загальною площею 50 га в користування без згоди належного власника (розпорядника) суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Згідно ст. 15-1 Земельного кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 122 вищевказаного Кодексу передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На момент виникнення спірних правовідносин і до 01.01.2013 відповідно до ст.ст. 13, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією України, належало вирішення питання використання земель державної власності.

Відповідно до ст. 17 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин Харківська районна державна адміністрація Харківської області була наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів.

Згідно зі змінами, внесеними до ст. 122 Земельного кодексу України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», від 06.09.2012, який набрав чинності 01.01.2013, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб передані центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам.

Відповідно до п. 1 Положення «Про Державне агентство земельних ресурсів України», затвердженого Указом Президента України № 445 від 08.04.2011, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів реорганізовуються шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Також встановлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру передано функції і повноваження Державного агентства земельних ресурсів, що припиняється.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308 затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - Положення), відповідно до п. 1 якого, Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Як юридичну особу, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області зареєстровано 15.05.2015, про що у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено відповідний запис.

Таким чином, з 15.05.2015 повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення покладено на Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яке є у спірних правовідносинах правонаступником Харківської районної державної адміністрації Харківської області.

Відповідно до ст.ст. 319, 386 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду.

Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на Держгеокадастр покладені повноваження із державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючістю ґрунтів.

Таким чином, органами уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, як орган, уповноважений на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області.

Харківською окружною прокуратурою направлено лист від 17.06.2021 № 62-1385вих21, яким повідомлено ГУ Держгеокадастру у Харківській області про виявлені порушення земельного законодавства.

Згідно з відповіддю від 24.06.2021 № 10-20-14,2-5030/0/19-21 ГУ Держгеокадастру у Харківській області не має намір вживати заходи задля усунення порушень, посилаючись на те, що вони не мають права здійснювати розпорядження такими землями, згідно з п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу.

Проте відповідно до цих положень з дня набрання чинності 24 пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

В постанові Великої Палати Верховного суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зазначено, що сам факт не звернення належного позивача до суду свідчить про те, що орган виконавчої влади неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи те, що інтереси держави до цього часу залишалися не захищеними, а уповноваженим органом на здійснення відповідних функцій допущено бездіяльність, слід дійти висновку про наявність у даному випадку підстав для застосування представницьких повноважень прокурором.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що 13.08.2021 за № 62-1444-21 Харківською окружною прокуратурою в порядку вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про намір звернутися із позовною заявою до суду.

А отже, суд вважає, що прокурором обґрунтовані та доведені підстави представництва інтересів держави в суді.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно- правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь- якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3 та частинами 5-6 вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи з викладеного, до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, віднесено, зокрема те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 Цивільного кодексу України).

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі частини 1 статті 215, частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею.

Обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж ті, щодо яких було оформлено відносини.

Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням Цивільного кодексу України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і не дійсним, у залежності від того, наскільки він відповідає вимогам до правочинів, що містяться в статті 203 Цивільного кодексу України.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин.

Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Статтею 1130 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до положень статті 1131 цього ж Кодексу, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Отже, зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб для досягнення спільної мети.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В силу приписів частини 1 статті 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку п внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Таким чином, на відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та отримання внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до затверджених програм робіт учасників спільної діяльності витрати Господарства з надання послуг та права користування земельною ділянкою складають з 2008 по 2014 роки - 27300,00 грн. щорічно, в 2015 році - 45000 грн, а з 2017 року витрати на право користування земельною ділянкою та компенсація єдиного податку - 67355,28 грн., в 2018 році - 67378,02 грн., в 2019 та 2020 роках - по 65312,58 грн., в 2021 - 140312,58 грн.

На підтвердження виконання робіт за Договором Господарством та Товариством складалися документи у вигляді «Результати робіт учасників спільної діяльності».

З результатів робіт учасників спільної діяльності, які за своєю правовою природою є актами виконаних робіт, вбачається, що з 2008 по 2014 рік роботи Господарства складались із послуг та права користування земельною ділянкою і складали з 2008-2012 роки 12300,00 грн. щорічно, в 2013 році - 27519,18 грн., в 2016 році 56299,48 грн., в 2017 році - 67355,28 грн., в 2018 році - 67378,02 грн., в 2019 році - 65312,58 грн., в 2020 році - 65312,16 грн.

За результатами робіт учасників спільної діяльністю складені протоколи до Договору від 02.02.2009 № 2, від 02.02.2010 № 3, від 29.01.2011 № 4, від 30.01.2012 № 5, від 04.01.2013 № 6, від 03.02.2014 № 7, та укладено додаткові угоди до договору про спільну діяльність від 03.02.2014 № 4, від 22.01.2015 №6, від 28.12.2015 № 8, від 04.01.2017 № 10, від 10.01.2018 № 12, від 10.01.2019 № 14, від 17.01.2020 № 16, від 18.01.2021 № 18, якими затверджено розподіл внесків та результатів сторін договору.

За умовами п. 8.2 Договору прибуток від спільної діяльності підлягає розподілу між сторонами пропорційно їх участі (внеску) згідно з п. 6 на основі фінансових результатів спільної діяльності, які відображені в окремій бухгалтерській звітності спільної діяльності, що веде Товариство.

Згідно з актом внеску у спільну діяльність від 18.04.2008 Господарством внесена у спільну діяльність строком на 30 років земельна ділянка загальною площею 50,00 га, яка буде використана для проведення лісових насаджень та догляду за ними відповідно до програми робіт спільної діяльності.

Відповідно до п. 8.4 Договору порядок і термін розподілу прибутку від спільної діяльності здійснюється сторонами за окремими угодами.

З урахуванням вищезазначених протоколів між Господарством та Товариством укладені додаткові угоди до Договору.

Так, Додатковою угодою до договору про спільну діяльність від 01.04.2013 № 3 та, укладеними в подальшому, додатковими угодами від 29.08.2014 № 5, від 27.02.2015 № 7, від 12.04.2021 № 19 встановлена вартість права користування земельною ділянкою площею 50,00 га.

Додатковою угодою від 03.02.2014 № 4 встановлено наступне: за період 2008-2013 роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 98,38%, а Господарства - 1,62%, розподіл прибутку Товариства - 43858,48 грн., Господарства - 722,21 грн.

Додатковою угодою від 22.01.2015 № 6 встановлено, що за період 2008-2014 роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 97,76%, а Господарства - 2,24%, розподіл прибутку Товариства - 91579,83 грн.,Господарства-2100,41 грн.

Додатковою угодою від 28.12.2015 № 8 встановлено, що за період 2008-2015роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 96,92%, а Господарства - 3,08%, розподіл прибутку Товариства - 155049,67 грн., Господарства - 4920,85 грн.

Додатковою угодою від 04.01.2017 № 10 встановлено, що за період 2008- 2016 роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 95,97%, а Господарства - 4,03%, розподіл прибутку Товариства - 209393,65 грн., Господарства - 8784,90 грн.

Додатковою угодою від 10.01.2018 № 12 встановлено, що за період 2008-2017 роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 94,86%, а Господарства - 5,14%, розподіл прибутку Товариства - 349078,71 грн., Господарства - 18912,05 грн.

Додатковою угодою від 10.01.2019 № 14 встановлено, що за період 2008-2018 роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 93,77%, а Господарства - 6,23%, розподіл прибутку Товариства - 521441,19 грн., Господарства - 34625,88 грн.

Додатковою угодою від 17.01.2020 № 16 встановлено, що за період 2008-2019 роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 92,74%, а Господарства - 7,26%, розподіл прибутку Товариства - 643718,59 грн., Господарства-50375,17 грн.

Додатковою угодою від 18.01.2021 № 18 встановлено, що за період 2008-2020 роки внески Товариства у спільну діяльність становлять 91,73%, а Господарства - 8,27%, розподіл прибутку Товариства - 863523,55 грн., Господарства - 77811,12 грн.

З програм робіт учасників спільної діяльності Господарства та Товариства на 2008-2015 роки вбачається, що Господарство надавало послуги та право користування земельною ділянкою, а в 2015, 2017-2020 роках лише право користування земельною ділянкою, всі інші роботи виконувались виключно Товариством.

Окрім того, аналізуючи додаткові угоди до Договору, програми учасників спільної діяльності, протоколи до Договору та результати учасників спільної діяльності за 2015 - 2020 роки встановлено, що Господарством надавались послуги лише з права користування земельною ділянкою площею 50 га.

Так, додатковою угодою від 29.08.2014 № 5 до Договору встановлено з 01.09.2014 вартість права користування земельною ділянкою площею 50 га на рівні 900,00 грн. за 1 га. Програмою робіт на 2015 рік обсяг робіт Господарства який складається з надання послуг та права користування земельною ділянкою складає 45000,00 грн. (900*50).

Додатковою угодою від 27.02.2015 № 7 до Договору встановлено з 01.03.2015 вартість права користування земельною ділянкою площею 50 га на рівні 1000,00 грн. за 1 га, тобто загальна вартість користування земельною ділянкою складає 50000,00 грн. З додаткової угоди від 31.03,2016 № 9 до Договору вбачається, що витрати зі сплати єдиного податку складають 6299,48 грн., за результатами робіт учасників спільної діяльності за 2016 рік обсяг робіт Господарства складає 56299,48 грн. (50000+6299,48). Аналогічна тенденція прослідковується і в послідуючі роки.

Заперечуючи проти позову, відповідач-1 у своєму відзиві посилається на те, що окрім права права користування земельною ділянкою їх вкладом у спільну діяльність також є компенсація єдиного податку.

Однак, суд вважає дані твердження відповідача необґрунтованими, з огляду на те, що з програм та результатів робіт учасників спільної діяльності вбачається, що компенсація єдиного податку включена до видів робіт лише з 2016 року, в той час, як договір про спільну діяльність укладено 29.02.2008.

Крім того, відповідно до п. 5.1. договору про спільну діяльність від 29.02.2008, ведення спільних справ (ведення бухгалтерського обліку спільного майна та податкового обліку результатів спільної діяльності окремо від бухгалтерського та податкового обліку своєї господарської діяльності) в межах цього договору покладається на сторону 1, тобто на ТОВ "СП "Івашківський інкубатор", а не на ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України".

А отже, вищенаведене свідчить про те, що Господарством окрім права користування земельною ділянкою жодних інших послуг не надавалось та іншого внеску у спільну діяльність учасників не вносились.

Розділом 8 договору про спільну діяльність, актом внеску у спільну діяльність та шляхом укладення додаткових угод до нього, відповідачі дійшли згоди щодо порядку розподілу результатів спільної діяльності між собою, однак, такий перерозподіл коштів, відповідно до наведених вимог Закону України «Про оренду землі», фактично є орендною платою за право користування земельною ділянкою та отримання Господарством плати за користування Товариством цією земельною ділянкою.

Фактично ж Господарство передало Товариству земельну ділянку у платне користування, а договір про спільну діяльність від 29.02.2008 містить усі істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди - п. 4.1 Договору (земельна ділянка площею 50,00 га), строк дії договору оренди - п. 10.1 Договору (до 28.02.2038), орендна плата із зазначенням її розміру - додаткові угоди до Договору від 01.04.2013 № 3 та додаткові угоди від 29.08.2014 № 5, від 27.02.2015 №7.

З листа від 18.01.25021 за № 02 вбачається, що ТОВ "СП "Івашківській інкубатор", у зв`язку зі збільшенням розміру середньої орендної плати на землю, пропонує ДП "ДГ Кутузівка" ІСГПС НААН України" збільшити вартість користування земельною ділянкою 50 га, залученій згідно договору про спільну діяльність від 29.02.2008 № 12-14/105 з 01.07.2021, встановивши її на рівні 3000,00 грн.

Враховуючи те, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 ПК України), слід дійти висновку, що вартість користування земельною ділянкою, про яку йдеться у вищевказаному листі, і є розміром орендної плати, що також свідчить про удаваність укладеного між відповідачами правочину.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір про спільну діяльність від 29.02.2008 належить до удаваних правочинів, оскільки за його змістом він виражає волю його сторін на укладання саме договору оренди землі.

Що стосується посилання відповідача -1 на рішення господарського суду Харківської області від 23.07.2013 в справі № 922/2383/13, яким відмовлено в задоволенні позову про розірвання спірного договору, слід звернути увагу на наступне.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 23.07.2013 у справі №922/2383/13 відмовлено в задоволенні позову Державного підприємства дослідного господарства "Кутузівка" про розірвання спірного договору з огляду на відсутність економічних вигод від укладення договору про спільну діяльність, яка свідчить про неефективне використання земельної ділянки відповідачем та недотримання ним взятих на себе за договором зобов`язань, що є підставою для розірвання договору.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що укладаючи договір позивач знав, передбачав та погоджувався, що доходність від висаджених багаторічних саджанців настане не раніше 2015 року, що об`єктивно пов`язувалось із виробничим циклом визначеного в договорі предмету спільної діяльності, а тому посилання позивача на істотну зміну обставин, пов`язану із відсутністю доходності від договору спільної діяльності протягом перших 4 років від його укладення, а саме з 2008 року по завершений 2012 рік, є необґрунтованим та таким, що суперечить предмету і умовам договору.

А отже, предмет позову в зазначеній господарській справі стосувався неефективності використання земельної ділянки та недотримання ТОВ "СП "Івашківський інкубатор" взятих на себе за договором зобов`язань, в той же час, суд звертає увагу, що питання недійсності спірного договору з огляду на його удаваність під час розгляду справи № 922/2383/13 судом не досліджувалось.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Положеннями частин 1, 8 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Частиною 8 статті 93 Земельного кодексу України передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Господарство користується земельними ділянками площею 1689,4 га, 736,1 га, 3134,42 га, 3574 га на підставі державних актів на право постійного користування земельною ділянкою від 13.07.2001 Серії І-ХР № 001260, від 19.06.2001 Серії І-ХР № 001257, від 31.01.1996 Серії ХР-25-71-000380, від 22.08.2000 Серії І-ХР № 002291 відповідно.

Згідно з частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Разом з тим, як вбачається із наведених положень законодавства, користувачу не надано право розпоряджатись наданими йому у користування землями шляхом їх передачі в оренду, оскільки таким правом наділений лише власник землі або уповноважена ним особа.

Згідно з Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженим Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 Головне управління здійснює розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області.

Отже, розпорядження спірною земельною ділянкою належить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

З огляду на викладене, державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачеві земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, в тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення даних функцій, а такий орган згоди на передачу в оренду спірної земельної ділянки не надавав та відповідне рішення не приймав.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, як встановлено судом, спірний договір є прихованим договором оренди землі, його зміст суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, Закону України «Про оренду землі» та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, за спірним договором відбулось розпорядження земельними ділянками неповноважним суб`єктом, внаслідок чого спірний договір не відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір про спільну діяльність від 29.02.2008, укладений між відповідачачми, підлягає визнанню недійсним на підставі статті 203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, земельна ділянка площею 50га, доступ до яких Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" надало Державне підприємство Дослідне господарство Кутузівка Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України на підставі визнаного недійсним судом договору про спільну діяльність від 29.02.2008, підлягає поверненню відповідачу-1.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування наслідків спливу строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В своїй заяві відповідач-2 зазначає, що оспорюваний договір про спільну діяльність укладений 20.03.2008. В період часу з 20.03.2008 і по 01.01.2013 року питання розпорядження землями державної форми власності відносилося до компетенції місцевих державних адміністрацій (що стосується спірних правовідносин - Харківська районна державна адміністрація). З 01.01.2013 року дані повноваження віднесені до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальним органам. На той час таким органом було Державне агентство земельних ресурсів, а з 15.05.2015 року - Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру (територіальним органом якої є Головне управління Держгеокадастру в Харківській області). Відповідно до статті 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Отже, аналізуючи спірні правовідносини, слід виходити з того, що під час визначення дня, коли особа довідалася про порушення своїх прав, необхідно враховувати усі дії/бездіяльність та інші факти, які стосуються як Харківської районної державної адміністрації, так і Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що Харківська районна державна адміністрація та / або Головне управління Держгеокадастру в Харківській області не знали чи не могли знати про ті порушення їх прав, про які зазначає прокурор у своїй позовній заяві.

Окрім того, в обґрунтування своїх доводів, відповідач-2 посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду по справі № 487/10128/14-ц, відповідно до яких, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин і до 01.01.2013 відповідно до ст.ст. 13, 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією України належало вирішення питання використання земель державної власності.

Відповідно до ст. 17 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин Харківська районна державна адміністрація Харківської області була наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями, розташованими за межами населених пунктів.

Згідно з п. 1.3. Статуту Господарства ДП Дослідне господарство Кутузівка Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України підпорядковується Національній академії аграрних наук України (далі - Академія) як органу по управлінню державним майном, закріпленим за господарством.

Використання земельних ділянок, переданих державою у постійне користування та майна - у безстрокове безоплатне користування Академії, здійснюється відповідно до законодавства України, Статутів Академії та наукової установи, якій підпорядковане Господарство, а також цього Статуту. Порядок володіння, користування земельними ділянками та розпорядження майном, питання, пов`язані з вилученням землі та відчуження майна, погоджуються виключно з Президією Академії (п. 4.2 Статуту Господарства).

Постановою Президії Української академії аграрних наук від 27.12.2007 № 20 погоджено пропозицію щодо спільної діяльності Господарства з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Івашківський інкубатор, (в подальшому змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Івашківський інкубатор) (далі - Товариство) з вирощування рідкісних, цінних вічнозелених багаторічних лісових порід рослин та дерев шляхом укладення між учасниками договору про спільну діяльність без мети створення окремої юридичної особи, дозволено Господарству залучати для спільного використання земельну ділянку площею 50,00 га та майно, на праві користування на умовах та в обсягах, передбачених договором про спільну діяльність.

Із зазначеної постанови вбачається, що підставою для її прийняття стали клопотання Інституту тваринництва УААН (лист від 24.12.2007 № 1137-01), Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту тваринництва УААН" (лист від 24.12.2007 № 380), інші представлені матеріали щодо спільної діяльності Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту тваринництва УААН" з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Івашківський інкубатор".

Разом з цим, жодних посилань на рішення, розпорядження, листи-погодження тощо Харківської районної державної адміністрації зазначена постанова не містить.

А отже, фактичне відведення земельної ділянки державної власності загальною площею 50 га в користування відбулось без згоди належного власника (розпорядника).

Державне підприємство "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України відповідно до Статуту Господарства не підзвітне та не підконтрольне Харківській районній державній адміністрації Харківської області.

Державне підприємство "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України уклало з Товариством договір про спільну діяльність, який містить ознаки договору оренди землі, тим самим уникнувши передбачену діючим на той час законодавством України процедуру щодо укладення договорів оренди землі.

Зважаючи на вказане, слід дійти висновку, що Харківська районна державна адміністрація Харківської області не знала та не могла знати про існування спірного договору, у зв`язку з чим відсутні будь-які підстави для застосування строків позовної давності у цій справі, що свідчить про необґрунтованість заяви відповідача-2.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи на наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову як обґрунтованого, доведеного наданими доказами та не спростованого відповідачами.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених до них вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про спільну діяльність від 29.02.2008, укладений між Державним підприємством Дослідне господарство Кутузівка Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України (62405, Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6, 7) та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Івашківський інкубатор (62211, Харківська обл., Золочівський р-н, с. Івашки, вул. Центральна, 181, ідентифікаційний код юридичної особи 38068084).

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Івашківський інкубатор (62211, Харківська обл., Золочівський р-н., с. Івашки, вул. Центральна, 181, ідентифікаційний код юридичної особи 38068084) повернути Державному підприємству Дослідне господарство Кутузівка Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України (62405, Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6, 7) земельну ділянку площею 50,00 га.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Івашківський інкубатор (62211, Харківська обл., Золочівський р-н, с. Івашки, вул. Центральна, 181, ідентифікаційний код юридичної особи 38068084) на користь Харківської обласної прокуратури (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код 02910108, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, код банку 820172, рахунок IBAN UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір у розмірі 3405,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства Дослідне господарство Кутузівка Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України (62405, Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6, 7) на користь Харківської обласної прокуратури (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код 02910108, банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, код банку 820172, рахунок IBAN UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір у розмірі 1135,00 грн.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Прокуратура: В.о. керівника Харківської окружної прокуратури Харківської області (61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52).

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Харківської області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 2 під., 8-9 пов., код ЄДРПОУ 3979282).

Відповідач -1: Державне підприємство Дослідне господарство Кутузівка Інституту сільського господарства Північного сходу НААН України (62405, Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6, 7).

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Івашківський інкубатор (62211, Харківська обл., Золочівський р-н, с. Івашки, вул. Центральна, 181, ).

Повне рішення складено "03" грудня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3395/21