ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м.Дніпро Справа № 904/191/21

пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від відповідача: Семенуха І.О., ордер серія ДП № 064/016 від 12.11.2021 р., адвокат;

представник позивача в судове засідання не з`явився розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергій Олександрович на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021, ухвалене суддею Кеся Н.Б., повний текст якого підписаний 04.06.2021, у справі №904/191/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергій Олександрович, м.Дніпрорудне Васильківський район Запорізька область

до Фізичної особи-підприємця Севастьянова Любов Анатоліївна, м.Марганець Дніпропетровська область

про усунення перешкод у користуванні орендованим нежитловим приміщенням та стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

13.01.2021 Фізична особа-підприємець Мохнатко Сергій Олександрович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Севастьянової Любові Анатоліївни, в я кому просив:

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Севастьянову Любов Анатоліївну усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою-підприємцем Мохнатко Сергієм Олександровичем орендованим ним за договором оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 нежитловим приміщенням (торговим кіоском) шляхом надання вільного доступу Фізичній особі-підприємцю Мохнатко Сергію Олександровичу та його працівникам до орендованого приміщення загальною площею 58 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні № 9;

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Севастьянової Любові Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергія Олександровича упущену вигоду в сумі 45000 грн;

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Севастьянової Любові Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергія Олександровича судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 4540 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фізична особа-підприємець (далі-ФОП) Севастьянова Л.А. перешкоджає ФОП Мохнатко Сергію Олександровичу у користуванні орендованим нежитловим приміщенням (торговим кіоском) загальною площею 58 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова біля ринку "Ювілейний" та їдальні №9, не надає йому та його працівникам вільного доступу до орендованого приміщення, у зв`язку з чим позивач вимагає усунути перешкоди у користуванні ним орендованого нежитлового приміщення та стягнути з відповідача упущену вигоду в сумі 45 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 у справі №904/191/21 в позові Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергія Олександровича до Фізичної особи-підприємця Севастьянової Любові Анатоліївни відмовлено у повному обсязі, понесені Фізичною особою-підприємцем Мохнатко Сергієм Олександровичем судові витрати покладені на позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Мохнатко Сергій Олександрович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неврахування норм чинного законодавства та обставин справи, які є важливим, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Одночасно апелянт просив поновити йому строк для подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарським судом помилково віднесено користування приміщення апелянтом до сервітуту, оскільки між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення.

Апелянт вважає, що в оскаржуваному рішенні наявна невідповідність викладених в рішенні висновків встановленим обставинам справи, оскільки направлений позивачем після відкриття провадження у даній справі лист-повідомлення від 28.01.2021 про припинення з 01.09.2020 дії договору є у даному випадку одностороннім правочином, а враховуючи приписи статті 202 Цивільного кодексу України, такий лист може створювати обов`язки для позивача лише за наявності домовленості про це між сторонами договору або у випадках встановлених законом, однак умовами спірного договору оренди нежитлового приміщення, не передбачено право орендодавця припинити вказаний договір в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення.

За доводами скаржника, посилання суду першої інстанції на положення ст. 652 Цивільного кодексу України як на підставу односторонньої відмови від договору також є помилковими, оскільки вказана норма чинного законодавства передбачає зміну або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

На думку апелянта, господарським судом не враховано, шо в матеріалах справи наявна розписка відповідача про отримання орендної плати за вересень 2020 року в повному обсязі на виконання умов договору, тобто спірний договір не може бути припинений з 01.09.2020 у зв`язку із користуванням приміщенням апелянтом у даний час та оплатою орендної плати, шо підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Апелянт посилається і на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому, що відповідач у відзиві на позов зазначив про несплату орендної плати за вересень 2019 року, серпень 2020 року та частину жовтня 2020 року, що не відповідає дійсності, оскільки, враховуючи п. 5.3. договору оренди нежитлового приміщення№ б/н від 18.09.2019, факт отримання гарантійного платежу підтверджується відповідною розпискою від 18.09.2019, факт недопуску позивача та представників суборендаря підтверджується актами від 01.10.2020, 08.10.2020 та 16.10.2020, фотоматеріалами, зверненням до поліції 12.10.2020, тобто твердження відповідача про існування заборгованості з орендної плати за частину жовтня 2020 року не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами, таким чином, доказами наявними у справі доведено сплату орендної плати протягом усього періоду користування приміщенням, крім 1 місяця.

Також, апелянт посилається і на те, що позивач не мав оскаржувати правочин про розірвання спірного договору, оскільки він є одностороннім, а отже не створює жодних правових зобов`язань та наслідків для позивача, здійснений разом із поданням відзиву на позов, з метою уникнення відповідальності за порушення умов договору; суд першої інстанції через допущені процесуальні порушення прийняв як доказ лист-повідомлення, що суперечить умовам договору та діючого законодавства, не звернув увагу на те, що у даному випадку це недостовірний доказ та дійшов помилкових висновків про припинення договору оренди в односторонньому порядку.

За доводами скаржника, внаслідок невиконання відповідачем пункту 6.3 договору щодо забезпечення безперешкодного користування орендарем об`єктом оренди позбавлений права забезпечити вільний доступ до нього суборендарю та, відповідно, права скористатись правом отримання прибутку від передачі об`єкта оренди в суборенду; позивачем понесені збитки у вигляді неотриманого доходу, упущеної вигоди в розмірі 45 000,00 грн. плати за користування ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" об`єктом оренди у жовтні-грудні 2020 року, що виникли з вини відповідача, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Апелянт зазначає, що вимога обґрунтована тим, що на підставі договору суборенди нежитлового приміщення позивач щомісячно отримував від свого суборендаря суборендну плату в розмірі 15 000,00 грн. відповідно до п.5.1 договору суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020, однак, враховуючи припинення користування приміщенням з 01.10.2020 з вини відповідача, позивач, після 30.09.2020, враховуючи положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, не мав підстав для нарахування суборендної плати суборендарю; створення перешкод у користуванні орендованим приміщенням з боку відповідача підтверджується актами від 01.10.2020, 08.10.2020, 16.10.2020 та зверненням до органів поліції від 12.10.2020, відповіддю на звернення відділу поліції від 21.10.2020.

Крім того, як зазначає апелянт, лист-повідомлення відповідача від 28.01.2021 повідомляє про розірвання договору з 01.09.2020, тобто "заднім числом", шо суперечить ч.3 ст. 653 ЦК України, а також суперечить ст. 654 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Севастьянова Л.А. не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідач зазначає, що апелянт не наводить жодного аргументу щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, не зазначає у чому полягає неналежна оцінка наданих суду доказів у підтвердження позовних вимог та заперечень.

За доводами відповідача, під час підготовчого провадження у справі ним було направлено на адресу ФОП Мохнатко С.О. лист-повідомлення про припинення дії договору від 28.01.2021, в якому відповідач повідомив позивача про те, що умови договору від 18.09.2019 постійно істотно порушувалися, а договір, укладений між сторонами є розірваним з 01.09.2020, тому договір оренди нежитлового приміщення № б/н від 18.09.2019 слід вважати таким, що втратив юридичну силу; головною підставою для розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 слугувала заборгованість ФОП Мохнатко С.О. з орендної плати за вересень 2019 року, серпень 2020 року, частину жовтня 2020 року та за інші періоди.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що речові права позивача стосовно спірного приміщення, в силу ч. 2 статті 653 ЦК України є припиненими та зазначені обставини унеможливлюють судовий захист порушених прав позивача у вигляді усунення перешкод у користуванні орендованим нежитловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до нього.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021, справу №904/191/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Позивача залишено без руху через визнання неповажними підстав для відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказану ухвалу суду судом 28.07.2021 направлено за невірною адресою апелянта, у зв`язку з чим зазначена ухвала була повернута на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання", внаслідок чого, супровідним листом від 10.09.2021 апеляційним судом направлено ухвалу від 26.07.2021 на вірну адресу апелянта, яку апелянтом отримано 21.09.2021, відтак, недоліки скарги мали бути ним усунені у строк до 01.10.2021.

04.10.2021 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 26.07.2021, надійшла нова заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду (подана до відділення зв`язку 30.09.2021).

07.10.2021 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, для вчинення певної процесуальної дії та подальшого розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/191/21 у зв`язку з відпусткою судді Кощеєва І.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, справу №904/191/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2021 визнано поважними підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги та відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергій Олександрович на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 у справі №904/191/21; судове засідання призначено на 15.11.2021.

В судовому засіданні 15.11.2021 оголошено перерву до 06.12.2021.

06.12.2021 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/191/21 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Дарміна М.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021, справу №904/191/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2021 справу №904/191/21 прийнято до провадження зазначеною колегією суддів.

В судовому засіданні 06.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

18.09.2019 між Фізичною особою-підприємцем Мохнатко Сергієм Олександровичем (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Севастьяновою Любов?ю Анатоліївною (орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення № б/н, відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування нежитлове приміщення (торговий кіоск), яке розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні №9 (об`єкт оренди), загальною площею 58 кв. м., на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору об`єкт оренди, що надається в оренду, належить орендодавцеві на праві приватної власності, підтверджується договором купівлі-продажу кіоску від 23.11.2001, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Кучугурним М.А., зареєстровано в реєстрі за № 4287.

Згідно з п. 1.3 договору орендодавець повідомляє та підтверджує документально, що об`єкт оренди розташовано на двох земельних ділянках:

- Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний", загальна площа 24,0 кв.м., належить орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії ДП № 008016 від 14.01.2002 року, кадастровий номер не присвоєно, технічна документація із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки не виготовлялась та не затверджувалась:

- Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля їдальні №9, загальна площа 0,0034 га, використовується орендодавцем на підставі договору оренди від 23.09.2014, укладеного між Марганецькою міською радою та Савастьяновою Л.А., строк оренди до 14.03.2021 року, кадастровий номер земельної ділянки 11300000:01:026:0013.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що об`єкт оренди передається в оренду для провадження господарської діяльності орендарем, зокрема, але не виключно:

розміщення комісійного магазину, розміщення ломбарду, передача в суборенду, тощо.

У п. 3.1 договору встановлено, що зазначений в п. 1.1 цього договору об`єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем до 01.12.2019.

Передання об`єкту оренди в оренду здійснюється за актом приймання-передачі (п. 3.2 договору).

Договір є чинним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (в разі наявності печаток), але не раніше передачі об`єкту оренди за актом приймання-передачі (п. 4.1. договору).

Договір є укладеним на строк 35 місяців (п. 4.2. договору).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що цей договір припиняє свою дію у разі:

закінчення строку оренди (п.п. 4.3.1 договору);

у випадку знищення або загибелі об`єкту оренди (п.п. 4.3.2 договору);

за взаємною згодою сторін (п.п. 4.3.3 договору);

у разі припинення діяльності орендаря (п.п. 4.3.4 договору);

за рішенням суду та в інших випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України (п.п. 4.3.5 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору за користування приміщенням орендар щомісячно сплачує орендодавцеві орендну плату у розмірі 15 000,00 грн., з урахуванням положень п. 5.1.1 цього договору. Сторони погодили, що з 01.01.2021 за користування приміщенням орендар щомісячно сплачує орендодавцеві орендну плату у розмірі 18 000,00 грн.

Для того щоб гарантувати виконання усіх фінансових зобов`язань, що випливають з цього договору, орендар не пізніше 3-х робочих днів після підписання цього договору перераховує на рахунок орендодавця, або надає готівкові кошти, за погодженням сторін, гарантійний платіж у сумі 15 000,00 грн. (п. 5.3 договору).

Орендодавець має право забезпечувати безперешкодне користування орендарем об`єктом оренди (п. 6.3 договору).

Орендар має право самостійно, без згоди орендодавця передати об`єкт оренди, або його частину в суборенду третім особам (п. 7.8 договору).

Пунктом 8.1 договору передбачено, що після закінчення строку оренди за цим договором орендар зобов`язаний протягом десяти днів повернути об`єкт оренди орендодавцю за актом приймання-передачі.

Згідно з пунктами 10.1 10.4 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, але не раніше передачі об`єкту оренди за актом приймання-передачі. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього договору та закінчується в момент передачі об`єкт оренди Орендодавцю за актом приймання-передачі відповідно до п. 8.1 цього договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, доказів передачі об`єкта оренди у користування за актом приймання-передачі, як це передбачено пунктом 3.2 договору, матеріали справи не містять, однак відповідач не заперечив факт передачі приміщення кіоску позивачу.

Отже, об`єкт оренди фактично був переданий в користування позивачу.

24.12.2019 між Фізичною особою-підприємцем Мохнатко Сергієм Олександровичем та Фізичною особою-підприємцем Севастьяновою Любов?ю Анатоліївною укладено Додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 (а.с. 16, т.1), відповідно до умов якої сторони погодили, викласти пункти 4.3, 5.1.1 договору в наступній редакції:

4.3. Цей Договір припиняє свою дію у разі:

4.3.1. закінчення строку оренди;

4.3.2. у випадку знищення або загибелі об`єкту оренди;

4.3.3. за взаємною згодою сторін;

4.3.4. у разі припинення діяльності орендаря;

4.3.5. за рішенням суду та в інших випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України;

4.3.6. невиконання орендодавцем обов`язку передбаченого п. 6.10 цього договору.

5.1.1. Орендна плата за користування приміщенням сплачується у наступному порядку:

- орендну плату за перший місяць користування приміщенням у сумі 15000 грн (п`ятнадцять тисяч грн.) гривень 00 коп., орендар сплачує не пізніше 3-х робочих днів після підписання цього договору сторонами;

- орендна плата за другий місяць оренди не сплачується орендарем орендодавцю, оскільки сторони погодили надання орендодавцем орендарю "орендних канікул" строком 30 (тридцять) календарних днів.

- орендна плата за період з 01 травня 2020 по 30 червня 2020 року включно, не сплачується орендарем орендодавцю, оскільки сторони погодили надання орендодавцем орендарю "орендних канікул" строком 60 (шістдесят) календарних днів.

Розрахунки з орендної плати за грудень 2019 року сплачується орендарем до 31.12.2019, орендна плата за наступні місяці оренди здійснюються орендарем тільки після виконання орендодавцем обов`язку передбаченого п.6.10. цього договору. Несплата орендної плати за період з 01.01.2020 по 01.02.2020 орендарем не є невиконанням умов договору, якщо вона викликана невиконанням орендодавцем п.6.10. цього договору, будь-яка відповідальність за несплату орендної плати до орендаря не застосовується.

07.04.2020 між Фізичною особою-підприємцем Мохнатко Сергієм Олександровичем та Фізичною особою-підприємцем Севастьяновою Любов?ю Анатоліївною укладено Додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 (а.с. 17, т.1), відповідно до умов якої сторони вирішили доповнити договір п. 5.1.1.1 у наступній редакції:

5.1.1.1. за період з 01.03.2020 по 30.04.2020 орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі 10 000,00 грн за один календарний місяць, подальші розрахунки здійснюються сторонами відповідно до п. 5.1.1. цього договору.

В матеріалах справи містяться розписки, які підписані від імені Фізичної особи-підприємця Севастьянової Л.А. про отримання грошових коштів від Фізичної особи-підприємця Мохнатко С.О. за авансовий платіж по договору оренди від 18.09.2019 у розмірі 15 000,00 грн., в рахунок орендної плати за грудень 2019 у розмірі 15 000,00 грн., січень 2020 року у розмірі 15 000,00 грн., лютий 2020 у розмірі 15 000,00 грн., березень 2020 року у розмірі 10 000,00 грн, квітень 2020 року у розмірі 10000,00 грн, липень 2020 року у розмірі 15 000,00 грн., вересень 2020 року у розмірі 15 000,00 грн. та в рахунок орендної плати за землю за 2020 рік у розмірі 3 499,00 грн. (а.с. 18-25, т.1).

Отримання вищевказаних грошових коштів за вказаними розписками відповідач не заперечив.

01.06.2020 між Фізичною особою-підприємцем Мохнатко Сергієм Олександровичем (орендар) та Повним товариством "ПОТЕНЦІАЛ" "Бєлоусов Ю.О. і Золотаренко С.І." (суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення (а.с. 26-27, т.1), відповідно до п. 1.1 якого, орендар передає, а суборендар бере в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення (торгового кіоску) (приміщення, об`єкт суборенди), з обладнаним робочим місцем, для надання фінансових послуг, а саме: інших видів кредитування.

Відповідно до п. 1.2 договору суборенди приміщення розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні № 9.

Загальна площа приміщення, що орендується: 30,0 кв.м. (п. 1.3 договору суборенди).

Відповідно до п. 1.5 договору суборенди суборендар має право тимчасового користування вищезгаданим приміщенням на весь період дії договору, при дотриманні всіх умов, передбачених цим договором. Після закінчення терміну дії договору і відсутності наміру сторін продовжити термін дії цього договору, або укласти новий договір на новий термін, приміщення повинне бути звільнене суборендарем на умовах і в терміни, які встановлені цим договором.

Зміна власника приміщення не є підставою для припинення дії даного договору (п. 1.6 договору суборенди).

Згідно з п. 1.7 договору суборенди права на об`єкт суборенди належать орендарю на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019, укладеного між ФОП Мохнатко С.О. та ФОП Севастьяновою Л.А.

Термін дії договору суборенди нежитлового приміщення з 01.06.2020 по 01.06.2022 включно (п. 4.1 договору суборенди).

Пунктом 5.1 договору суборенди передбачено, що розмір суборендної плати становить 15 000,00 грн., за повний календарний місяць користування приміщенням. До складу суборендної плати входить вартість комунальних та інших послуг (електро-, водо-, теплопостачання, каналізації), які пов`язані з користуванням об`єктом суборенди. Розрахунки проводяться в національної грошової одиниці України гривні, в безготівковій або готівковій формі.

01.06.2020 за актом приймання-передачі приміщення до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.06.2020, нежитлове приміщення загальною площею 30,0 м2, яке розміщено за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні № 9, було передано суборендарю у користування (а.с. 28, т.1).

Відповідно до акту від 01.10.2020, складеного та підписаного ФОП Мохнатко С.О., директором ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" Бєлоусовим Ю.О., Духонченко А.В., виявлено, що в торговому кіоску, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні № 9, який переданий ФОП Севастьяновою Л.А. в оренду ФОП Мохнатко С.О. згідно договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019, перебувають невідомі особи, які здійснюють господарську діяльність (а.с. 29, т.1). В акті також зазначено, що представники осіб, які здійснюють господарську діяльність в торговому кіоску, своїх даних не назвали, прізвище чи назву юридичної особи, у якого/якій вони працюють, назвати відмовились та від підписання даного акту; власник приміщення ФОП Севастьянова Л.А. від складання акту та його підписання відмовилась, повідомила, що уклала договір оренди із іншими орендарями, їх прізвище, ім`я, по-батькові чи назву юридичної особи не повідомила.

В подальшому, 08.10.2020 ФОП Мохнатко С.О., директором ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" Бєлоусовим Ю.О., Духонченко А.В. було складено та підписано ще один акт (а.с. 33, т.1), в якому зазначено, що вказаними особами виходом на торговий кіоск, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні № 9, виявлено:

- перешкоди у користуванні ФОП Мохнатко Сергієм Олександровичем орендованим ним за договором оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 нежитловим приміщенням (торговим кіоском) шляхом ненадання ФОП Севастьяновою Л.А. (власником даного приміщення) вільного доступу ФОП Мохнатко Сергію Олександровичу та його працівникам до орендованого приміщення загальною площею 58 кв.м., не усунуті;

- у торговому кіоску продовжує працювати пункт обміну валют, мовою оригіналу, "OCTAVA FINANCE", під вивіскою, мовою оригіналу "Мир Мобильных Аксессуаров"; представники осіб, які здійснюють господарську діяльність в торговому кіоску, своїх даних не назвали, прізвище чи назву юридичної особи, у якого/якій вони працюють, назвати відмовились та від підписання даного акту; власник приміщення ФОП Севастьянова Л.А. від складання акту та його підписання відмовилась, повідомила, що уклала договір оренди із іншими орендарями, їх прізвище, ім`я, по-батькові чи назву юридичної особи не повідомила.

12.10.2020 Духонченко А.В. звернувся до Марганецького ВП Нікопольского ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою щодо перешкоджання у користуванні орендованим ФОП Мохнатко С.О. приміщенням, що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку №55 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.10.2020 (а.с. 47, т.1).

21.10.2020, за результатами розгляду звернення громадянина Духонченко А.В., Марганецьким ВП Нікопольского ВП ГУНП у Дніпропетровській області надано лист-відповідь за вих. № 49 7/11553, в якому зазначено, що при проведенні перевірки було встановлено, що між ФОП Севастьяновою Л.А. та ФОП Мохнатко С.О. 18.09.2019 укладено письмовий договір про оренду нежитлових приміщень за адресою: м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та біля їдальні № 9, але на даний час на вхідних дверях вказаних приміщень змінено замки; опитана гр. Севастьянова Л.А. пояснила, що змінила замки, оскільки ФОП Мохнатко С.О. вивіз свої речі з орендованого приміщення та повернув ключі. В листі-відповіді також зазначено, що справа по вирішенню зазначеного питання є цивільно-правовою і вирішується мировою угодою або по даному факту необхідно звернутись до суду за захистом свого особистого права та інтересу (а.с. 48, т.1).

В подальшому, 16.10.2020 ФОП Мохнатко С.О., директором ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" Бєлоусовим Ю.О., Духонченко А.В. було складено та підписано ще один акт (а.с. 37, т.1), в якому зазначено, що вказаними особами виходом на торговий кіоск, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні № 9, виявлено:

- перешкоди у користуванні ФОП Мохнатко Сергієм Олександровичем орендованим ним за договором оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 нежитловим приміщенням (торговим кіоском) шляхом ненадання ФОП Севастьяновою Л.А. (власником даного приміщення) вільного доступу ФОП Мохнатко Сергію Олександровичу та його працівникам до орендованого приміщення загальною площею 58 кв.м., не усунуті;

- у торговому кіоску продовжує працювати пункт обміну валют, мовою оригіналу, "OCTAVA FINANCE", під вивіскою, мовою оригіналу "Мир Мобильных Аксессуаров".

Представники осіб, які здійснюють господарську діяльність в торговому кіоску, своїх даних не назвали, прізвище чи назву юридичної особи, у якого/якій вони працюють, назвати відмовились та від підписання даного акту; власник приміщення ФОП Севастьянова Л.А. від складання акту та його підписання відмовилась, повідомила, що уклала договір оренди із іншими орендарями, їх прізвище, ім`я, по-батькові чи назву юридичної особи не повідомила.

На підтвердження факту користування спірним приміщенням сторонніми особами, позивачем надано фотознімки (а.с.30-32, т.1).

Посилаючись на те, що з 01.10.2020 орендар позбавлений можливості безперешкодно користуватися об`єктом оренди, а також забезпечити вільний доступ до нього суборендарю (працівникам ПТ "ПОТЕНЦІАЛ"), суборендар не здійснив оплату за користування даним приміщенням протягом періоду з 01.10.2020 по 13.01.2021, а також на те, що внаслідок невиконання відповідачем пункту 6.3 договору щодо забезпечення безперешкодного користування орендарем об`єктом оренди, ФОП Мохнатко С.О позбавлений права забезпечити вільний доступ до нього суборендарю та, відповідно, скористатись правом отримання прибутку від передачі об`єкта оренди в суборенду, ФОП Мохнатко С.О. понесені збитки у вигляді неотриманого доходу, упущеної вигоди у розмірі 45 000,00 грн. плати за користування ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" об`єктом оренди у жовтні, листопаді, грудні 2020 року, що виникли з вини ФОП Севастьянової Л.А, ФОП Мохнатко С.О звернувся з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з обставин того, що під час фіксування позивачем зайняття спірного приміщення сторонніми особами, договір оренди, укладений між ним та відповідачем щодо спірного приміщення, був діючим, чинним та не припиненим; договір укладений 18.09.2019 строком на 35 місяців, який спливає 18.08.2022, доказів дострокового розірвання договору за згодою сторін або будь-якого іншого припинення договору станом на 01.10.2020, 08.10.2020 та 12.10.2020 (дати складання актів позивачем виходу за адресою орендованого приміщення) відповідачем не надано; посилання відповідача на добровільне звільнення позивачем спірного приміщення, вивезення ним речей та повернення ключів не підтверджено жодним доказом. Крім того, господарський суд зазначив, що відповідачем не доведено правомірності передачі спірного приміщення третім особам у період жовтень-грудень 2020 року, що зробило неможливим користування позивачем цим приміщенням.

В той же час, оскільки під час підготовчого провадження у справі, відповідач направив ФОП Мохнатко С.О. лист-повідомлення про припинення дії договору від 28.01.2021 (а.с. 70, т.1), в якому повідомив позивача про те, що умови договору від 18.09.2019 постійно істотно порушувалися, а договір, укладений між ФОП Мохнатко С.О. та ФОП Севастьяновою Л.А. є розірваним з 01.09.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір від 18.09.2019 слід вважати таким, що втратив юридичну силу; отримання вказаного листа підтверджено позивачем.

Враховуючи те, що на момент вирішення спору правочин про розірвання договору (лист-повідомлення відповідача, про припинення договору оренди від 18.09.2019) не оспорений позивачем, хоча така процесуальна можливість у нього була за частиною 3 статті 184 ГПК України, виходячи із засад презумпції правомірності правочину, суд дійшов висновку, що договір оренди, укладений між сторонами, є розірваним, у зв`язку з цим речові права позивача стосовно спірного приміщення, в силу ч.2 статті 653 ЦК України, є припиненими; зазначені обставини унеможливлюють судовий захист порушених прав позивача у вигляді усунення перешкод у користуванні орендованим нежитловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до нього.

Щодо позовних вимог про стягнення з ФОП Севастьянової Любові Анатоліївни упущеної вигоди в сумі 45 000,00 грн. суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи свідчать про те, що у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності відповідачем у спірних правовідносинах, позивач мав можливість не тільки отримати суборендні платежі, але також мав понести витрати на цю ж суму зі сплати орендних платежів за договором оренди від 18.09.2019, укладеним з відповідачем - власником кіоску, що у кінцевому підсумку призводить до нульового прибутку у позивача, відповідно, упущеної вигоди у позивача за цими обставинами у справі немає, інших збитків позивачем не заявлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

За змістом ст.ст. 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

За змістом статей 317 і 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В свою чергу, особа, яка має речові права на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника цього майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (захист права власності) (ст. 396 ЦК України).

Таким чином, у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, статус ФОП Севастьянової Л.А. як власника спірного нежитлового приміщення на час виникнення спору підтверджується документально доказами, наявними в матеріалах справи; сторони у справі цей статус не заперечують.

Між тим, як на законну підставу користування належним ФОП Севастьяновій Л.А. приміщенням ФОП Мохнатко С.О. посилається на договір оренди, укладений з ФОП Севастьяновою Л.А., та договір суборенди, укладений з Повним товариством "ПОТЕНЦІАЛ".

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендар має право на вільне користування орендованим ним майном відповідно до умов договору оренди.

За приписами частин 1, 2 статті 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом, і строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Отже, власник може реалізовувати свої правомочності щодо свого майна будь-якими діями, які не суперечать закону, зокрема, шляхом наділення інших осіб частиною своїх правомочностей щодо власного майна.

Із вказаного припису слідує можливість власника майна наділити інших осіб частиною своїх правомочностей щодо власного майна, а саме, правом володіння та правом користування.

Аналогічного принципу щодо можливості власника майна наділити інших осіб частиною своїх правомочностей щодо власного майна, а саме, правом володіння та правом користування, законодавець дотримується у частині 1 статті 283 Господарського кодексу України.

Із зазначених норм вбачається те, що особливістю орендних відносин є те, що орендар може отримати від власника майна тільки такі правомочності власника як право володіння та право користування. Однак, право розпорядження, як однієї із правомочностей власника майна, орендар у орендних правовідносинах отримати не може.

Виходячи із вказаної норми, у разі позбавлення можливості користуватися чи розпоряджатися майном, власник або особа, яка правомірно володіє майном, може захистити свої інтереси.

Згідно з ч. 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини другої статті 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною першою статті 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

На підтвердження права користування на спірне нежитлове приміщення ФОП Мохнатко С.О. посилається на договір оренди №б/н від 18.09.2019, укладений між ним як орендарем з ФОП Севастьяновою Л.А. як орендодавцем, правовідносини за яким, за твердженням ФОП Мохнатко С.О., продовжуються.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що під час фіксування позивачем зайняття спірного приміщення сторонніми особами, договір оренди, укладений між ним та відповідачем щодо спірного приміщення, був діючим, чинним та не припиненим; договір укладений 18.09.2019 строком на 35 місяців, який спливає 18.08.2022; доказів дострокового розірвання договору за згодою сторін або будь-якого іншого припинення договору станом на 01.10.2020, 08.10.2020 та 12.10.2020 (дати складання актів позивачем виходу за адресою орендованого приміщення) відповідачем не надано; посилання відповідача на добровільне звільнення позивачем спірного приміщення, вивезення ним речей та повернення ключів не підтверджено жодним доказом; відповідачем не доведено правомірності передачі спірного приміщення третім особам у період жовтень-грудень 2020 року, що зробило неможливим користування позивачем цим приміщенням.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про розірвання відповідачем в односторонньому порядку спірного договору шляхом направлення під час підготовчого провадження у цій справі ФОП Мохнатко С.О. листа-повідомлення від 28.01.2021 про припинення дії договору, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм вищезазначений лист-повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди нежитлового приміщення № б/н від 18.09.2019 є одностороннім правочином, відповідно, вказаний лист може створювати обов`язки для позивача, за наявності домовленостей між позивачем та відповідачем, передбачених умовами договору або у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Статтею 783 Цивільного кодексу України встановлені виключні права вимоги наймодавця про розірвання договору, а саме якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Згідно з частинами 1-3 статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, принцип договірного регулювання правовідносин, утілений у чинному законодавстві, дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати свої взаємні права та обов`язки, у тому числі щодо односторонньої відмови від договору.

За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

Як вже зазначалось, п. 4.3 договору оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 (з урахуванням додаткової угоди від 24.12.2019 до договору) сторони передбачили, що договір припиняє свою дію у разі:

4.3.1. закінчення строку оренди;

4.3.2. у випадку знищення або загибелі об`єкту оренди;

4.3.3. за взаємною згодою сторін;

4.3.4. у разі припинення діяльності орендаря;

4.3.5. за рішенням суду та в інших випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України;

4.3.6. невиконання орендодавцем обов`язку передбаченого п. 6.10 цього договору.

Тобто умовами укладеного договору оренди нежитлового приміщення № б/н від 18.09.2019 (з урахуванням додаткових угод), не передбачено право орендодавця припинити дію вказаного договору в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення про це.

У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четвертої статті 188 ГК України).

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/799/18, від 18.09.2019 у справі №916/1921/18, від 28.05.2019 у справі №910/9234/18, від 13.02.2018 у справі №925/1074/17 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Частинами першою та другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Водночас, за частиною 4 статті 652 цього Кодексу зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зазначений вище лист-повідомлення від 28.01.2021 відповідача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення в частині права орендодавця (відповідача) на розірвання в односторонньому порядку цього договору обґрунтовано, в тому числі, істотними порушеннями позивачем строків оплати орендної плати.

Між тим, доказів порушення позивачем строків оплати орендної плати матеріали справи не містять.

У цьому випадку, з урахуванням відсутності домовленості між сторонами щодо розірвання Договору оренди нежитлового приміщення № б/н від 18.09.2019, а також встановлення умовами Договору (п. 4.3 Договору) вичерпного переліку підстав для його припинення, висновок суду першої інстанції про розірвання зазначеного договору є помилковим, оскільки сторони не передбачили безумовного права орендодавця на розірвання договору в односторонньому порядку.

Разом з тим, доказів розірвання договору оренди нежитлового приміщення № б/н від 18.09.2019 у судовому порядку, матеріали справи також не містять.

Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи приписи статті 391, частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 283 Господарського кодексу України у їх сукупності, вбачається те, що орендар як особа, яка правомірно володіє майном, не може бути позбавлений можливості користуватися орендованим майном.

Встановивши вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку ефективним способом захисту прав позивача як орендаря за дійсним договором оренди нежитлового приміщення № б/н від 18.09.2019 є усунення перешкод у користуванні спірним майном шляхом усунення перешкод у користуванні майном, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку "Ювілейний" та їдальні № 9, шляхом відновлення доступу до орендованого нежитлового приміщення.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди в сумі 45 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна як наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини, так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Відповідно, для прийняття рішення про повне відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Неодержаний дохід (упущена вигода) це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Пред`явлення вимоги про стягнення збитків покладає обов`язок саме на позивача довести, що вони не є абстрактними, а дійсно є реальними у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання. При визначені розміру збитків мають враховуватись заходи, вжиті самим позивачем для їх недопущення. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли би бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц.

Вирішуючи спір у цій частині у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується створення відповідачем позивачу перешкод у користуванні спірним орендованим нежитловим приміщенням, зокрема, підтверджений матеріалами справи недопуск відповідача до приміщення шляхом заміни замків до приміщення, відповідно, ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" як суборендар спірного приміщення, також не мав доступу до нього та не сплачував орендну плату позивачу починаючи з 01.10.2020, оскільки, враховуючи приписи ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, у позивача, починаючи з 01.10.2020 були відсутні підстави для її нарахування суборендарю.

Так, згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем. При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2021 у справі № 922/3734/20.

Отже, враховуючи те, що, починаючи з жовтня по грудень 2020 року як позивач, так і суборендар ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" були позбавлені права доступу до спірного нежитлового приміщення та враховуючи умови укладеного між ФОП Мохнатко С.О. та ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" договору суборенди приміщення від 01.06.2020, п. 5.1 якого передбачено щомісячну сплату суборендарем позивачу орендної плати в сумі 15 000,00 грн., яку фактично позивач не отримав у зв`язку з порушенням відповідачем права позивача щодо вільного користування спірним нежитловим приміщенням протягом спірного періоду (жовтень-грудень 2020 року), відповідно, відповідачем завдано позивачу збитків у розмірі неотриманої від ПТ "ПОТЕНЦІАЛ" 3-місячної орендної плати, сплата якої передбачена умовами зазначеного договору суборенди.

Відповідно, розмір упущеної позивачем вигоди вираховується з розрахунку 15 000,00 грн. (орендна плата на місяць) х 3 місяці (спірний період жовтень-грудень 2020 року)= 45 000,00 грн.

Отже, позивачем доведено фактичні зміни у фінансовому стані у зв`язку з неотриманням протягом жовтня-грудня 2020 року орендної плати від суборендаря в загальній сумі 45 000, грн. саме внаслідок протиправної поведінки ФОП Севастьянової Л.А., яка полягала у створенні перешкод (недопуск до орендованого приміщення шляхом заміни замків).

У цьому зв`язку, враховуючи вищенаведені обставини справи та наведені положення законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди в сумі 45 000,00 грн. у розмірі тримісячного недоотриманого прибутку за жовтень-грудень 2020 року.

З урахуванням викладеного, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача 45 000,00 грн. упущеної вигоди підлягають задоволенню.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Відповідно до частини 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням того, що колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення позовних вимог позивача, тобто вирішення даного спору відбулось на користь позивача і спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по справі, в даному випадку покладаються на відповідача.

Як зазначалося вище, позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн., про що наголошено у першій заяві по суті спору (позовній заяві) згідно вимог ст.124 ГПК України.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 05.01.2021, укладений з адвокатом Кучеренко О.П., ордер на надання правової допомоги серія ЗП № 116535 від 05.01.2021 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП 001348.

Так, 05.01.2021 між ФОП Мохнатко Сергієм Олександровичем (клієнт) та Кучеренко Оксаною Павлівною (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 2.2 договору, зокрема, передбачено, що адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги:

-представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян;

- збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення;

- використання засобів захист, передбачених КПК України, ЦПК України, ГПК України та іншими законами України;

- виконання інших дій, передбачених законодавством.

Згідно з п. 3.1 договору клієнт як особа, права і свободи якої захищає адвокат, або яка звернулась за захистом інтересів родичів та близьких осіб, або котрій адвокат безпосередньо надає правову допомогу в інших формах, передбачених законом, зобов`язується:

-своєчасно забезпечувати адвоката всім необхідним для виконання даних йому доручень, передбачених даним договором, у тому числі документами у потрібній кількості примірників;

- сплатити адвокату кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням угоди (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, переклад та оплата послуг нотаріуса при освідченні оригіналів і копій документів, оплата телефонних розмов та інші необхідні витрати по справі);

- своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката (основний та додатковий) та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди.

Відповідно до п. 4.1 договору за погодженням сторін, адвокат надає правову допомогу клієнту на безоплатній основі.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору (п. 5.1 договору про надання правової допомоги).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача в суді першої та апеляційної інстанції представляв адвокат Кучеренко О.П. згідно ордеру ЗП № 116535 від 05.01.2021, в якому міститься посилання на договір про надання правової допомоги №б/н від 05.01.2021. Також у матеріалах справи наявні копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП № 001348 від 31.07.2017, виданого Кучеренко О.П.

Колегія суддів наголошує, що системний аналіз норм статей 632, 903 ЦК України, ст.ст.27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дозволяє зробити наступні висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 27.08.2020 у справі №873/2/20, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 та від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19.

Слід зауважити, що укладений між адвокатом Кучеренко О.П. і позивачем договір про надання правової допомоги № б/н від 05.01.2021 не містить такої обов`язкової умови договору, як ціна договору (адвокатський гонорар), його розміру та/або порядку обчислення (як погодинної оплати або фіксованого розміру), що не дає можливості як суду, так і іншій стороні у справі пересвідчитись у дійсній домовленості між сторонами щодо його узгодження.

Посилання у вищевказаному договорі на те, що клієнт зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката (основний та додатковий) та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди, не є договірним узгодженням гонорару адвокату та визначенням порядку його обчислення.

Таким чином, вищевказаним договором не узгоджено позивачем і адвокатом розміру гонорару, більш того, сторонами договору обумовлене безоплатне надання послуг.

В той же час, вказане не є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл (відшкодування) судових витрат, оскільки, з урахуванням інших обставин і доказів у кожній конкретній справі, вирішення питання про компенсацію судових витрат віднесено до дискреційних повноважень суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 (провадження 11-562ас18) склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Між тим, враховуючи приписи ч.8 ст.129 ГПК України, необхідною передумовою подання доказів щодо підтвердження розміру судових витрат є подання про це суду до закінчення судових дебатів відповідної заяви.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було подано до суду першої інстанції заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів з наданням доказів, підтверджуючих сплату ФОП Мохнатко С.О. або майбутню сплату витрат за надання професійної правничої допомогу у зв`язку з розглядом справи № 904/191/21.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначав про те, що акт надання юридичних послуг, який буде наданий суду в процесі розгляду справи, відображатиме послуги саме щодо позивача ФОП Мохнатко С.О., вартість яких орієнтовно складатиме 9000,00 грн.

Між тим, позивачем не надано на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу актів виконаних робіт, тобто відсутні докази прийняття позивачем виконаних робіт, відсутні рахунки на оплату тощо, тобто неможливо встановити, з чого складається заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

Крім того, враховуючи вищезазначене, а також те, що п. 4.1 договору про надання правової допомоги № б/н від 05.01.2021, яким передбачено, що за погодженням сторін, адвокат надає правову допомогу клієнту на безоплатній основі, відповідно, є підстави вважати, що надана адвокатом Кучеренко О.П. позивачу професійна правнича допомога була надана у даній справі без фактично понесених витрат останнім (безоплатно).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, а саме враховуючи відсутність доказів фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів відмовляє в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, що викладені у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, приходить висновку, що доводи апеляційної скарги про не з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (за виключення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу), рішення господарського суду підлягає скасуванню. Слід прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із подачею позову та апеляційними оскарженнями, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергій Олександрович на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 у справі № 904/191/21 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2021 у справі № 904/191/21 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергій Олександрович, м. Дніпрорудне Васильківський район Запорізька область, до Фізичної особи-підприємця Севастьянова Любов Анатоліївна, м. Марганець Дніпропетровська область, про усунення перешкод у користуванні орендованим нежитловим приміщенням та стягнення грошових коштів задовольнити.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Севастьянову Любов Анатоліївну усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою-підприємцем Мохнатко Сергієм Олександровичем орендованим ним за договором оренди нежитлового приміщення від 18.09.2019 нежитловим приміщенням (торговим кіоском) шляхом надання вільного доступу Фізичній особі-підприємцю Мохнатко Сергію Олександровичу та його працівникам до орендованого приміщення загальною площею 58 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул. Лєрмонтова, біля ринку Ювілейний та їдальні № 9.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Севастьянової Любові Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергія Олександровича упущену вигоду в сумі 45000 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Севастьянової Любові Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергія Олександровича 4 540,00 грн судового збору.

Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Севастьянової Любові Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Мохнатко Сергія Олександровича 6810, 00 грн. витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 16.12.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік