УХВАЛА

09 грудня 2021 року

м. Київ

Справа №917/745/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Візит-Сервіс"

на рішення Господарського суду Полтавської області

у складі судді Ціленко В. А.

від 20.07.2021

та постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Барбашова С.В., Істоміна О.А., Стойка О.В.

від 19.10.2021

за позовом Приватного підприємства "Візит-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поверхность-Інвест"

про визнання недійсним пункту договору про третейське застереження,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2021 року Приватне підприємство "Візит-Сервіс" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.07.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2021, з викладеним у ній клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд встановив, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1,4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

За змістом касаційної скарги підставами касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 287 ГПК України Скаржник визначив:

- пункт 1: суд апеляційної інстанції неправильно врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.10.2018 у справі №915/109/18. Проте у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). У цьому випадку необхідно чітко зазначити норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, зазначити сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці. Однак Скаржник наведеного у касаційній скарзі не зазначив;

- пункт 2: необхідність відступити від висновку про те, що обов`язковість додання до третейської угоди або застереження регламенту не передбачено. При цьому Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко зазначити норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, зазначити сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього. Проте Скаржник наведеного у касаційній скарзі не зазначив;

- пункт 3: відсутній висновок Верховного Суду про те, що у разі непідтвердження на момент підписання третейського застереження про обізнаність з регламентом третейського суду, таке застереження не відповідає чинному законодавству, а як наслідок є недійсним; відсутній висновок Верховного Суду про те, що третейський суд всупереч вимогам статті 9 Закону України "Про третейські суди" та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" не здійснив опублікування положення і регламенту, що позбавило позивача ознайомитися із зазначеними документами. Проте якщо підставою для відкриття касаційного провадження Скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати в чому полягає непогодження із ним. Однак Скаржник наведеного у касаційній скарзі не зазначив;

- пункт 4: суд апеляційної інстанції не дослідив докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За положеннями підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою судовий збір підлягав оплаті у сумі 4 540,00 грн, а саме 2 270,00 грн * 200 %, де 2 270,00 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак до касаційної скарги Скаржник не додав доказів сплати судового збору.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Скаржнику необхідно усунути недоліки поданої ним касаційної скарги у частині обґрунтування підстав касаційного оскарження, що передбачені частиною другою статті 287 ГПК України, відповідно до цієї ухвали, а також надати Суду докази оплати судового збору у сумі 4 540,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Візит-Сервіс" на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.07.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі №917/745/21 залишити без руху.

2. Надати Приватному підприємству "Візит-Сервіс" строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто Скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач Г. Вронська