ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" листопада 2021 р. Cправа № 902/882/21

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

до: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 )

про визнання недійсним договору

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників:

позивача: Олійник Р.О.

відповідачів: Гончар О.І.

В С Т А Н О В И В :

31.08.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/882/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 176 ГПК України - у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Судом було здійснено запит до Бакинської сільської ради з проханням надати відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку про ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у строки, визначені ч. 7 ст. 176 ГПК України.

17.09.2021 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла відповідь від Іллінецької міської ради із зазначенням витребовуваної інформації.

Ухвалою суду від 20.09.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/882/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 18.10.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 20.09.2021 р.

Представник позивача в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника позивача, та як наслідок про відкладення розгляду справи, про що винесено ухвалу яку занесено до протокол судового засідання.

Ухвалою суду від 18.10.2021 р. повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання на 11.11.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник відповідачів 1, 2. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 18.10.2021 р.

Суд зауважує, що представником позивача 11.11.2021 р. подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Суд, заслухавши думку представника відповідачів 1,2 щодо даного клопотання дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 11.11.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті на 30. 11.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представник позивача та представники відповідачів.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідачів проти позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

В якості заявлених позовних вимог позивачем зазначається наступне: 23.11.2020 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір № 1 дарування частки в статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна». Позивач стверджує, що за даним договором ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 частку в статутному капіталі СТОВ «Україна» розміром 21896,00 грн, що складає 36,83 відсотків від загального розміру статутного капіталу товариства, який становить 59447,00 грн. Позивач вважає, що у відповідності до вимог чинного законодавства та статуту товариства ОСОБА_2 мав право передати частку ОСОБА_3 лише отримавши на це попередньо згоду всіх учасників товариства, зокрема позивача, який є учасником товариства. Однак такої згоди отримано не було, чим були порушені права та інтереси позивача, які наразі потребують правового захисту, що і стало підставою позову.

Представник відповідачів проти позову заперечує, позиція останнього викладена у відзиві на позовну заяву, в якій останній вказав, що при даруванні корпоративних прав, учасник товариства, який дарує свою частку, не зв`язаний обмеженнями, що випливають з переважного права інших учасників товариства на набуття відчужуваної частки; учасник, який дарує свій внесок (частку) у статутному капіталі, не зобов`язаний повідомляти про це інших учасників товариства; при передачі корпоративних прав на підставі договору дарування не потрібно отримувати згоду загальних зборів учасників товариства. Крім того в Статуті СТОВ «Україна» не міститься процедури переведення на Учасника прав і обов`язків покупця частки.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне:

23.11.2020 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір № 1 дарування частки в статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна».

Відповідно до умов укладеного Договору Дарувальник ( ОСОБА_2 ) безоплатно передав Обдарованій ( ОСОБА_3 ) 36,83 % частки у статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (), а Обдарована прийняла від Дарувальника 36,83 % частки в статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (), номінальною вартістю 21 896,00 грн.

Зі змісту даного правочину судом встановлено, що право власності на частку статутного капіталу Товариства, що передається за даним договором, переходить ОСОБА_3 після підписання акту приймання- передачі частки. Разом з переходом права власності на зазначену частку в статутному капіталі до Обдарованої переходять всі права та обов`язки, що належали Дарувальнику, передбачені установчими документами Товариства та чинним законодавством, в тому числі, але не виключно такі корпоративні права: брати участь в управлінні Товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом Товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність Товариства; брати участь у розподілі прибутку Товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість; отримувати від виконавчого органу Товариства копії протоколів загальних зборів засновників Товариства; статуту Товариства та зміни до статуту; документи Товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; накази і розпорядження виконавчого органу Товариства; аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; фінансову звітність за будь - який фінансовий період; документи звітності, що подаються відповідним державним органам; інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, та виконавчого органу товариства; документи, що підтверджують права товариства на майно; документи бухгалтерського обліку.

Відповідно до статуту на момент укладання даного договору, ОСОБА_2 , громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій обл. 13.12.2001 р., який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є учасником (засновником сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНА» (), і володіє часткою в статутному капіталі в розмірі 36,83 % що складає 21896 (двадцять одна вісімсот дев`яносто шість) гривень 00 копійок і ні зазначена частка, ні її частина на момент укладення цього договору нікому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не надана в заставу, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб щодо частки в статутному капіталі Товариства відсутні, питання права власності на частку в статутному капіталі не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначеної частки в статутному капіталі Товариства відсутні.

Дарувальник передав у власність Обдарованій, а Обдарована прийняла від Дарувальника вищезазначену частку в статутному капіталі, що підтверджуються Актом приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства від 23.11.2020 р., за яким Обдарованій надається можливість здійснювати права та обов`язки учасника Товариства з моменту державної реєстрації частки у статутному капіталі Товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та з цього моменту внесені відомості до Єдиного державного реєстру виконують функцію оголошення прав на частку невизначеному колу третіх осіб.

З врахуванням викладеного судом встановлено, що відбулось відчуження частки майна учасника товариства ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 .

За наслідками розгляду справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1, ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон) учасники товариства мають право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства, можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 11 Закону установчим документом товариства є статут. У статуті товариства зазначаються відомості про: 1) повне та скорочене (за наявності) найменування товариства; 2) органи управління товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень; 3) порядок вступу до товариства та виходу з нього. Статут товариства може містити інші відомості, що не суперечать закону.

Відповідно до положень ст. 21 Закону учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.

З огляду на викладене вище, суд зазначає про наявність в учасника товариства права на відчуження своєї частки у статутному капіталі товариства у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом.

Згідно з підпунктом 7.10.2. статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" в редакції 2019 р. - учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) та надати її в заставу лише за згодою інших учасників.

Підпунктом 7.10.3. статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" в редакції 2019 р. встановлено, що учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) в статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Загальні збори товариства як вищий орган останнього реалізує свою компетенцію через прийняття відповідних рішень з кола питань, віднесених статутом до виключної компетенції загальних зборів. Саме в результаті прийняття загальними зборами рішень виникають певні правові наслідки як для учасників товариства, так і безпосередньо для самого товариства. Відсутність рішень, навпаки, не породжує настання правових наслідків для учасників товариства, рівно як і для інших учасників цивільних правовідносин.

Статутом товариства встановлено, що органами товариства є загальні збори учасників, та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Вказане кореспондується із приписами ч.2 ст. 21 Закону, відповідно до якої статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Так, закріплення в статуті Товариства положення про прийняття загальними зборами учасників одностайного рішення з питання відчуження учасником у будь-який спосіб частки в статутному капіталі є саме формою отримання згоди інших учасників товариства на таке відчуження, про яке зазначено у ч.2 ст. 21 Закону.

З урахуванням вказаного суд доходить висновку, що віднесення до компетенції загальних зборів учасників Товариства повноважень щодо прийняття рішення про відчуження частки (частини частки) у статутному капіталі Товариства учасником, має наслідком неможливість відчуження учасником своєї частки до моменту прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

У матеріалах справи відсутні докази прийняття Загальними Зборами Товариства рішення про надання згоди ОСОБА_2 на відчуження частки у статутному капіталі Товариства. З урахуванням вказаного, суд доходить висновку про відчуження частки із порушенням умов Статуту Товариства, а також ч.2 ст. 21 Закону, що є підставою для визнання договору дарування № 1 від 23.11.2020 р. недійсним.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази оплати ОСОБА_3 вартості частки у статутному капіталі Товариства, яка передавалась. Наведене дозволяє дійти висновку, що станом на момент укладення договору дарування № 1 від 23.11.2020 р. частка не була оплачена, а, отже, відповідач відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону не мав права її відчужувати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, істотною передумовою, наявність якої дозволяє реалізувати право особи на судовий захист, є наявність у неї відповідного порушеного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу оскільки відсутність права або інтересу унеможливлює його судовий захист.

Ч.1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. (Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

Відповідно до ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За результатами надання правової оцінки доводам позивача щодо порушення його прав в результаті укладення договору дарування № 1 від 23.11.2020 р., суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та доведеність, оскільки в результаті укладання спірного договору були порушені права позивача як учасника Товариства, який володіє корпоративними правами.

При цьому, господарським судом критично оцінюються доводи відповідачів 1,2 що прийняття рішення з питань відчуження частки учасником товариства не є обов`язком Загальних Зборів, а віднесення цього питання до компетенції Загальних Зборів лише визначає коло повноважень загальних зборів по управлінню Товариством.

Віднесення статутними положеннями переліку питань до компетенції загальних зборів має на меті саме визначення виключної компетенції загальних зборів, та, як наслідок, і правомочності прийнятих з цих питань рішень. Віднесення до компетенції загальних зборів учасників Товариства повноважень щодо прийняття рішення про відчуження частки (частини частки) у статутному капіталі товариства учасником, має наслідком неможливість відчуження учасником своєї частки до моменту прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір №1 дарування частки в статутному капіталі сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» () від 23.11.2020 року.

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 1 135,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 1 135,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом та на електронну адресу позивача: .

Повне рішення складено 10 грудня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу АДРЕСА_1)

3 - відповідачам ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_2