ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Справа№ 910/19005/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.11.2021

розглянувши матеріали апеляційної скарги Компанії "Birmington Investing Inc"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2021

у справі № 910/19005/19 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Компанії "Birmington Investing Inc"

до Міністерства фінансів України

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Компанія «Birgminton Investing Inc» (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства фінансів України (далі - відповідач) про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016, що укладені між Державою Україна в особі Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016, були власниками простих іменних акцій Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Приватбанк» Шевченко Андрій Миколайович, в інтересах і за рахунок якої на підставі договору на брокерське обслуговування операцій з цінними паперами від 21.12.2016 № 001 діяло ПАТ АБ «Укргазбанк» у частині, що стосується прав та інтересів Компанії «Birgminton Investing Inc».

25.09.2020 позивач подав заяву про зміну (доповнення) підстав позову, яка прийнята судом, про що постановлено протокольну ухвалу суду від 28.09.2020.

Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позову) мотивовані тим, що договори про придбання акцій від 20.12.2016 та купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016, укладені без згоди та відома Компанії «Birgminton Investing Inc», що призвело до фактичного незаконного позбавлення майна позивача, крім того, вказані правочини укладені від імені позивача, як пов`язаної з ПАТ КБ «ПриватБанк» особи, проте, як стверджує позивач, останній до таких осіб не відноситься.

Позивач зазначає, що:

він не укладав та не надавав будь-яким особам повноважень на укладення договору про придбання акцій від 20.12.2016 р. та договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016;

всупереч ст.41 Конституції України за договорами № 38/2016 від 20.12.2016 року та договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 відбулося примусове відчуження майна позивача - грошових коштів, розміщених на банківських рахунках без обґрунтування суспільної необхідності такого відчуження та без рішення суду;

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» взагалі не передбачено право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або уповноважених осіб Фонду на укладення будь-яких актів приймання-передачі, актів виконаних зобов`язань тощо;

укладення договору про придбання акцій від 20.12.2016 року від імені позивача Шевченко А.М., який одночасно був представником іншої сторони правочину - ПАТ КБ «Приватбанк», як уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «Приватбанк», а також договору №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 порушує вимоги ст.ст.203, 237, 238 Цивільного кодексу України, оскільки правочин вчинено всупереч інтересам позивача;

визначення позивача пов`язаною з ПАТ КБ «Приватбанк» особою на підставі рішення № 105 від 13.12.2016 року є безпідставним, оскільки відбулося за відсутності фактичних ознак пов`язаності, що встановлюються виключно на підставі результатів здійснення заходу банківського нагляду (інспекційної перевірки або безвиїзного нагляду), який у даному випадку не проводився;

за ознакою № 529, яка відповідає п.9 ч.1 ст.52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (що діяла на дату прийняття рішення про визнання позивача пов`язаною особою), за якою визнано позивача пов`язаною з ПАТ КБ «Приватбанк» особою, не передбачено визначення пов`язаності за наведеними представником НБУ підставами надходження та вибуття коштів, як і не передбачено таке і за ознакою № 525;

оскільки рішення про пов`язаність прийнято 13.12.2016 року, інформаційне повідомлення мало бути направлене в ПАТ КБ «Приватбанк» наступного робочого дня - 14.12.2016, то позивач протягом наступних 15 робочих днів не вважався пов`язаною із банком особою, на підставі ч.3 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п.4 глави 2 розділу І Положення № 315.

З огляду на наведене вище, позивачем обрано такий спосіб захисту прав та інтересів, як визнання правочину недійсним.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 провадження у справі №910/19005/19 за позовом Компанії «Birgminton Investing Inc» до Міністерства фінансів України, за участю третіх осіб -1, -2, -3, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Кабінету Міністрів України, про визнання договору недійсним - закрито.

Місцевий господарський суд зазначив, що 23.05.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» № 590-IX від 13.05.2020, згідно з яким внесено зміни до низки процесуальних кодексів України.

У зв`язку з викладеним, місцевий господарський суд вказав, що враховуючи предмет та підстави позовних вимог, які обґрунтовані тим, що спірні правочини, а саме договір купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та акт виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016, укладені між Державою Україна в особі Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016 були власниками простих іменних акцій ПАТ КБ «ПриватБанк», від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ПриватБанк» Шевченко Андрій Миколайович, в інтересах та за рахунок якої діяло ПАТ АБ «Укргазбанк», на підставі, зокрема, рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ПриватБанк», правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до категорії неплатоспроможних», «Про надання пропозиції Кабінету Міністрів України щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку за участю держави», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи», за твердженням позивача підлягають визнанню недійсними, а також приймаючи до уваги положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності», з якого випливає, що права та інтереси учасників/колишніх учасників банку, які були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку можуть бути захищені лише шляхом відшкодування завданої шкоди у грошовій формі, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем у даній справі, а саме визнання правочинів недійсними, не відповідає частинам ч.ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України.

Таким чином, з урахуванням встановлених вище обставин, керуючись п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності», суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 910/19005/19.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Компанія «Birgminton Investing Inc» подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 та винести нове рішення, яким клопотання Міністерства фінансів України про закриття провадження у справі № 910/19005/19 залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, чим порушив право заявника на судовий захист.

Оскаржуючи ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі № 910/19005/19, позивач указував про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі та зазначав про невірне застосування місцевим господарським судом змісту ч.ч. 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності».

Позивач зазначав, що з аналізу положень частини 3, 4 статті 5 ГПК України випливає, що законодавець поширив застосування вказаних норм саме на колишніх акціонерів банку, тобто осіб, які набули право власності на акції банку в порядку, передбаченому Законом України «Про акціонерні товариства». Однак, жодних положень щодо застосування вказаних норм до кредиторів банку, які набули статус акціонера банку за наслідками застосування процедури примусового обміну депозитів на акції додаткової емісії стаття 5 ГПК України не містить.

При цьому, звернення позивача з позовом у даній справі було зумовлене порушенням прав останнього як вкладника ПАТ «КБ «ПриватБанк». Спірний правочин, який є предметом розгляду у даній справі було укладено без волевиявлення позивача та без його відома, жодного погодження на укладення вказаних договорів позивач не надавав. Крім того, укладення договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 призвело до позбавлення позивача права власності на банківський вклад, конфісковано грошові кошти.

Крім того, апелянт зазначає, що вказані правочини укладені від імені позивача, як пов`язаної з ПАТ КБ «ПриватБанк» особи, проте, позивач до таких осіб не відноситься.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 апеляційну скаргу Компанії «Birgminton Investing Inc», у справі № 910/19005/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії «Birgminton Investing Inc» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі № 910/19005/19 та призначено судове засідання на 12.10.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Компанії "Birgminton Investing Inc" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі № 910/19005/19 та оголошено перерву в судовому засіданні до 02.11.2021.

У судовому засіданні 02.11.2021 оголошено перерву до 11.11.2021.

У судовому засіданні 11.11.2021 оголошено перерву до 29.11.2021.

У судовому засіданні 29.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 29.11.2021 з`явилися представники позивача, відповідача та третіх осіб -1 та -3, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача. Представник третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача, у судове засідання 29.11.2021 не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. ст.120, 242 ГПК України.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 29.11.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, у т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представники відповідача та третіх осіб -1 та -3, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Треті особи -1 та -3, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вказували, що на момент укладення договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та акту виконання зобов`язань до цього договору позивач був учасником (акціонером) ПАТ «КБ «Приват Банк». При цьому, відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності») єдиним способом захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, є відшкодування завданої шкоди у грошовій формі. Визнання протиправним (незаконним) індивідуального акта/рішення, зазначеного у частині третій цієї статті, не може бути підставою для застосування способів захисту у вигляді визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку.

На думку третіх осіб -1 та -3, задоволення позовних вимог у даній справі не здатне відновити порушені права та інтереси позивача, оскільки спірний договір не стосується правовідносин між банком як кредитором та позивачем як вкладником, а є договором купівлі-продажу акцій банку, в результаті визнання недійсним якого, за позивачем відновиться статус акціонера.

Треті особи -1 та -3 вважають, що спірний правочин було укладено в процедурі виведення Банку з ринку на підставі п.5 ч.2 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, яка діяла на момент виведення Банку з ринку), тобто шляхом продажу неплатоспроможного банку інвестору.

Треті особи -1 та -3 вважають, що спосіб захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку визначено у ч.3 ст.5 ГПК України. А, відтак, треті особи -1 та -3 вказували на законність ухвали Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі № 910/19005/19 та посилались на обрання позивачем невірного способу захисту, що має наслідком закриття провадження на підставі п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності».

Відповідач та третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача не скористались своїм право на надання заперечень на апеляційну скаргу, відзиву та пояснень на апеляційну скаргу не надали.

Обставини справи, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.01.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 09.08.2021 суд розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі, проти задоволення якого заперечував позивач, представники третіх осіб не заперечували.

Розглянувши вказане клопотання місцевий господарський суд прийняв ухвалу від 09.08.2021 про задоволення вищевказаного клопотання та закрив провадження у справі № 910/19005/19 на підставі ст. 231 ГПК України та п.7 Прикінцевих та перехідних положень закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності».

Під час прийняття ухвали про закриття провадження у справі суд першої інстанції керувався наступним.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016, що укладені між Державою Україна в особі Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016, були власниками простих іменних акцій ПАТ КБ «Приватбанк», від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Приватбанк» Шевченко Андрій Миколайович, в інтересах та за рахунок якої діяло ПАТ АБ «Укргазбанк» в частині, що стосується прав та інтересів Компанії «Birgminton Investing Inc».

Місцевий господарський суд посилався на те, що 23.05.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» № 590-IX від 13.05.2020, згідно з яким внесено зміни до низки процесуальних кодексів України.

Зокрема, суд першої інстанції послався на положення ч.ч. 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності»), за яким єдиним способом захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, є відшкодування завданої шкоди у грошовій формі. Визнання протиправним (незаконним) індивідуального акта/рішення, зазначеного у частині третій цієї статті, не може бути підставою для застосування способів захисту у вигляді визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку.

Крім того, місцевий господарський суд застосував до спірних правовідносин п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності», згідно якого судові провадження в господарських справах за позовом учасника та/або колишнього учасника банку про захист прав або інтересів, які були порушені внаслідок виведення банку з ринку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом ухвалення рішення (ухвали, постанови), у разі невідповідності обраних позивачем способів захисту вимогам частин третьої, четвертої статті 5 Господарського процесуального кодексу України підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.

У зв`язку з викладеним, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

На думку колегії суддів, місцевим господарським судом було невірно застосовано норми ч.ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України та п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позову), позовні вимоги обґрунтовано тим, що укладення договорів про придбання акцій від 20.12.2016 та купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 порушує права позивача та суперечить його інтересам, порушує норми Конституції України, іншого законодавства. Зокрема, вказані договори були укладені без будь-якої правової підстави та без його згоди, а внаслідок укладення цих договорів позивача було позбавлено права на грошові кошти, які розміщені в ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані правочини укладені від імені позивача, як пов`язаної з ПАТ КБ «ПриватБанк» особи, проте, останній до таких осіб не відноситься.

23.05.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 року №590-ІХ.

Вказаним Законом були внесені зміни до ст. 5 ГПК України, а саме вказану статтю доповнено частинами третьою і четвертою такого змісту:

« 3. Єдиним способом захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, є відшкодування завданої шкоди у грошовій формі.

4. Визнання протиправним (незаконним) індивідуального акта/рішення, зазначеного у частині третій цієї статті, не може бути підставою для застосування способів захисту у вигляді визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку».

Відповідно до пункту 7 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 №590-ІХ судові провадження в господарських справах за позовом учасника та/або колишнього учасника банку про захист прав або інтересів, які були порушені внаслідок виведення банку з ринку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом ухвалення рішення (ухвали, постанови), у разі невідповідності обраних позивачем способів захисту вимогам частин третьої, четвертої статті 5 Господарського процесуального кодексу України підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.

Місцевий господарський суд, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав про застосування п. 7 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 №590-ІХ, та, відповідно, дійшов помилкового висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем у даній справі, не відповідає частинам третій та четвертій статті 5 ГПК України, а тому провадження у даній справі закрив.

Колегія суддів зазначає, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Cтаттею 231 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав, коли господарський суд закриває провадження у справі, а саме:

1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

З аналізу викладеного, апеляційний суд звертає увагу, що дана норма не містить таких підстав для закриття провадження у справі як невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Колегія суддів зазначає, що законодавство наділяє суд можливістю здійснити процесуальну дію у вигляді закриття провадження у справі як в підготовчому засіданні, в разі наявності підстав для цього, так і під час розгляду справи по суті.

Водночас, наведена спеціальна норма (ч.ч. 3, 4 ст. 5 ГПК України) передбачає певний спосіб захисту, тоді як закриття провадження може мати місце лише за наявності всіх складових в сукупності.

Вказана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №910/22947/17 та від 10.12.2019 у справі №921/520/18.

Отже, обов`язковою умовою для закриття провадження у справі через невідповідність обраного позивачем способу захисту права є встановлення судом певної сукупності обставин, визначених частинами 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, а саме, зокрема:

1) чи є або був позивач учасником банку;

2) чи були порушені права позивача чи інтереси внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України.

Згідно з вимогами Закону України «Про банки і банківську діяльність», акціонери банку, як учасники товариства яке має істотне значення для економічної стабільності держави, несуть додаткову відповідальність на ряду з акціонерами звичайних акціонерних товариств.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Згідно з вимогами частини 5 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Частиною 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів.

Частина 4. ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі у разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду, що були підставою для її початку.

У розумінні ч.ч. 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності») акціонер неплатоспроможного банку є особа, яка як учасник товариства здійснювала управління таким товариством та набула статус акціонера шляхом вільного волевиявлення в порядку передбаченому законодавством, зокрема Законом України «Про акціонерні товариства».

При цьому, суд звертає увагу, що спір у даній справі виник не у зв`язку з впровадженням процедури виведення ПАТ «КБ «ПриватБанк» з ринку, а позивач, звертаючись до суду за захистом свого права власності на грошовий вклад в банку, а не як акціонер останнього, обґрунтовує свої майнові вимоги тим, що без правових підстав був позбавлений грошових коштів, які перебували на депозитному рахунку у АТ «КБ «ПриватБанк».

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2016 р. було укладено договір про придбання акцій №38/2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", від імені якого діяв Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ "Приватбанк" Славкіної Марини Анатоліївни та позивачем, від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" Шевченко Андрій Миколайович за наслідками якого відбувся обмін належних позивачу депозитів на акції додаткової емісії (bail-in) ПАТ «КБ «Приват Банк».

21.12.2016 р., було укладено спірний договір купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 між Державою Україна в особі Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016, були власниками простих іменних акцій ПАТ КБ «Приватбанк», від імені яких (в тому числі, від імені Позивача) діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Приватбанк» Шевченко Андрій Миколайович, в інтересах та за рахунок якої діяло ПАТ АБ «Укргазбанк», за наслідками якого акції, які позивач отримав на підставі договору №38/2016 від 20.12.2016, перейшли на користь держави.

Зазначені обставини свідчать, що ч.ч. 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності») не може бути застосована до позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність однієї з ознак необхідних для закриття провадження на підставі п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності».

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що підставами поданої позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) у справі №910/19005/19 визначено те, що укладення оспорюваних договорів здійснено поза волею та без згоди позивача, в примусовому порядку та з порушенням вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про акціонерні товариства», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Водночас встановлено, що вимоги позивача не були обґрунтовані визнанням протиправними (незаконними) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, а відтак, враховуючи фактичні обставин, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» не може бути застосований у даній справі.

Таким чином, у даній справі предметом апеляційного перегляду постало питання з`ясування наявності підстав для закриття провадження у справі №910/19005/19 на підставі пункту 7 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» та статті 5 ГПК України з тих мотивів, що спосіб захисту, обраний позивачем у даній справі, а саме визнання недійсними договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016, не відповідає частинам третій та четвертій статті 5 ГПК України.

Поряд із цим, апеляційний господарський суд встановив, що матеріали справи №910/19005/19 не містять доказів того, що підставою позовних вимог позивача у даній справі є протиправність (незаконність) індивідуального акта/рішення, зазначеного у частині 3 статті статті 5 ГПК України.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в обґрунтування позовних вимог у даній справі № 910/19005/19 позивачем зазначені інші обставини, аніж визнання протиправним (незаконним) індивідуального акта/рішення та порушення його прав як акціонера банку, тому норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» від 13.05.2020 №590-ІХ не можуть бути застосовані у даній справі.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції передчасно застосував до спірних правовідносин ч.ч. 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України у даній справі, не оцінив належним чином всіх фактичних обставин справи та дійшов необґрунтованого висновку про закриття провадження у справі чим, всупереч приписам Конституції України, обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених статтею 55 Конституції України.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право у суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи у доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а клопотання про закриття провадження не підлягає задоволенню на цій стадії провадження.

Згідно частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оскільки дана справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, обставини, викладені Компанією «Birgminton Investing Inc» в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі № 910/19005/19 є передчасною, ухваленою без урахування усіх обставин, які мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Компанії «Birgminton Investing Inc» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/19005/19 - скасуванню.

Підпунктом «в» пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки дана справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, керуючись ст.ст. 76-79, 86, 233, 269, 270, 271, 275, 276, 280, 281-284 Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії «Birgminton Investing Inc» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/19005/19 скасувати.

3. Справу № 910/19005/19 передати на розгляд Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи №910/19005/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 10.12.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім