ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 515/1060/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1468/21 від 08.12.2021 року) подану по справі №515/1060/19;

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

до відповідачів: 1) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

2) ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: державного реєстратоа Татарбунарської районної державної реєстрації Крутової Ольги Анатоліївни (68100, Одеська обл., м. Татарбунари, вул. Горького, 1);

про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, поділ спільного майна подружжя.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 15.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «БУДЖАК 2018», в якому просила суд (в уточненій редакцій позовної заяви від 15.08.2019) визнати недійсним рішення про передачу будинку відпочинку та нежитлової будівлі їдальні до статутного капіталу ТОВ «Буджак 2018», викладене у протоколі № 1 загальних зборів власників ТОВ «Буджак 2018» від 19 квітня 2018 року; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на це майно за ТОВ «Буджак 2018»; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 це майно; у порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини зазначеного майна.

В обґрунтування поданого позову, позивачка посилалася на те, що вона з 2002 року по 01 липня 2007 року проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 01 липня 2007 року по 07 вересня 2018 року перебувала із ним у зареєстрованому шлюбі. За цей час вони побудували нежитлову будівлю їдальні та будинок відпочинку, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , які було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом із сином від першого шлюбі - ОСОБА_3 заснували товариство з обмеженою відповідальністю «Буджак 2018» до статутного капіталу якого ОСОБА_2 без згоди дружини передав зазначені вище нежитлову будівлю їдальні та будинок відпочинку. В подальшому це майно було виведено із статутного капіталу ТОВ «Буджак 2018» та зареєстровано за ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що відчуження спільного сумісного майна подружжя шляхом внесення його до статутного капіталу товариства відбулось без її згоди, а також на те, що їхня неповнолітня дочка залишилась проживати із нею, позивачка змушена була звернутися до суду за захистом свого права.

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 17.07.2019 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та в порядку забезпечення позову накладено арешт на: будинок відпочинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо будинку відпочинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250 та накладено арешт на нежитлову будівлю їдальні АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нежитлової будівлі їдальні №70-б адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250.

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 29.01.2020 прийнято позовну заяву у новій редакції та враховано додаткові підстави позову, зазначені в ній, а також виключено із кола відповідачів ТОВ «Буджак» () та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - державного реєстратора Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Крутову Ольгу Анатоліївну.

Заочним рішенням Татарбунарським районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано рішення про передачу до статутного капіталу ТОВ «Буджак 2018» будинку відпочинку та нежитлової будівлі їдальні, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , недійсним. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на це майно за ТОВ «Буджак 2018». Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 вказаний будинок відпочинку та нежитлову будівлю їдальні. У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку відпочинку та нежитлової будівлі їдальні. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язанні з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 29760 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року заочне рішення Татарбунарським районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року та додаткове рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте було відчужено останнім без згоди позивачки, що є підставою для визнання правочинів щодо такого відчуження недійсними та повернення цього майна.

Постановою Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 липня 2020 року, додаткове рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний реєстратор Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Крутова Ольга Анатоліївна, про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, поділ спільного майна подружжя закрито.

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 18.10.2021 скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 справу № 515/1060/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний реєстратор Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Крутова Ольга Анатоліївна, про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, поділ спільного майна подружжя, передано для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 06.12.2021 року до розгляду справи 515/1060/19 визначено суддю Невінгловську Ю.М.

08.12.2021 року судом отримано від ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1468), в якій позивачка просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок відпочинку АДРЕСА_3 , заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо будинку відпочинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250, накладення арешту на нежитлову будівлю їдальні № 70 б, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250 та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо пежитлової будівлі їдальні № 70 б, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250.

В обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, позивачка зазначила, що однією із позовних вимог позивача є витребування нерухомого майна у ОСОБА_3 та вжиття заходів забезпечення позову, які полягають у накладені арешту на нерухоме майно, що витребовується у ОСОБА_3 , є необхідним засобом захисту прав позивача з огляду на те, що під час розгляду справи відповідач зможе відчужити вказане майно на третіх осіб, що призведе до того, що позивачу доведеться заявляти клопотання про залучення нових відповідачів та змінювати позовні вимоги, що у свою чергу також тягне за собою затягування судового процесу та збільшення судових витрат, а в кінцевому результаті зовсім не гарантує те, що рішення суду можливо буде виконати та більше того, відповідач навіть після задоволення позову зможе відчужити майно за той час, що рішення буде вступати в законну силу.

Також позивачка вказує, що відповідачі протягом розгляду справи можуть здійснити поділ, виділ, реконструкцію об`єктів нерухомості, що призведе до їх зміни або до утворення взагалі нових об`єктів нерухомості, що також ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення суду, а позивачу, у свою чергу, доведеться знову звертатися до суду за захистом свої прав та витрачати кошти для участі у судовому процесі. На думку ОСОБА_1 , вжиття заходів забезпечення позову в вигляді накладення арешту на спірне майно є єдиним можливим засобом, який після розгляду справи дозволить позивачу виконати рішення суду та повернути у свою власність майно, яке було протиправно, з порушенням норм діючого законодавства, фактично шахрайським шляхом, за попередньою змовою ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_3 , без жодної правової підстави, вилучено у ОСОБА_1 , про що, вона навіть не здогадувалася.

Окрім цього, позивачка звертає увагу, що розгляд справи тривав більше 2 років у судах цивільної юрисдикції та пройшов всі інстанції, фактично підставою для закриття провадження слугував висновок Великої Палата Верховного Суду викладений у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, який до цієї дати не існував, а розгляд таких справ у свою чергу здійснювався у суді цивільної юрисдикції та як судом першої, так і апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач відчужував спільне майно подружжя без згоди дружини, вказане навіть не заперечувалося ОСОБА_2 , та підтверджується копією реєстраційної справи на нерухоме майно, що була витребувана судом.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1468/21 від 08.12.2021 року) подану по справі №515/1060/19, суд зазначає таке:

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 1, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, вирішуючи питання про вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Рішення суду безумовно має бути виконаним і що його невиконання загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яка є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому, суд зазначає, що достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові КГС ВС від 28.05.2021 по справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20).

Здійснивши оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд зазначає, що однією із позовних вимог є витребування майна із незаконного володіння та заявлені заявником заходи забезпечення відповідають вимогам, на забезпечення яких він направлений, є пов`язаним і співвідносним із такими вимогами, крім цього, на думку суду, існує достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1468/21 від 08.12.2021 року), оскільки існують підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1468/21 від 08.12.2021 року) подану по справі №515/1060/19 - задовольнити.

2.Накласти арешт на будинок відпочинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250.

3.Заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо будинку відпочинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250.

4.Накласти арешт на нежитлову будівлю їдальні № 70 б, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250.

5.Заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо пежитлової будівлі їдальні № 70 б, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250.

Стягувачем за ухвалою є: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Боржником за ухвалою є: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя Невінгловська Юлія Михайлівна