СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Харків Справа № 905/977/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Дмитроняк А.С., ордер серія ДН №140956 від 08.12.2021; свідоцтво серія ДН №5332 від 30.01.2019

відповідача - Бузівська Н.М., свідоцтво ДН №4972 від 31.01.2018 на підставі довіреності №164 від 28.10.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції за допомогою програми "Easycon" апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (вх. №3474 Д/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Курило Г.Є., час проголошення рішення 12:23, дата складання повного тексту рішення-22.10.2021 у справі №905/977/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Буддеталь, м. Краматорськ

до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь

про стягнення 763 580,28 грн - основного боргу, 62 988,00 грн - 3%, 130 432,61 грн - інфляційні,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Буддеталь (далі ТОВ Буддеталь) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (далі ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча), в якому просило стягнути з відповідача на суму основного боргу за договором №770 від 20.03.2017 року у сумі 764 314,32 гривень.

09.09.2021 до Господарського суду Донецької області позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча на користь ТОВ Буддеталь суму у розмірі 957 000,89 грн, яка складається з суми основного боргу за договором №770 від 20.03.2017 року у розмірі 763 580,28 гривень, суми 3% річних у розмірі 62 988,00 гривень та суми інфляційних у розмірі 130 432,61 гривень.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 позовні вимоги задоволено частково; cтягнуто з Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Буддеталь заборгованість у розмірі 763 580,28грн, 3% річних у розмірі 62657,97 грн, інфляційні втрати у розмірі 129152,92 грн, судовий збір у розмірі 14330,87 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції визнав встановленим, що зобов`язання за договором №770 від 20.03.2017 позивачем виконані належним чином, у зв`язку з чим, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 763580,28 грн. В той же час, суд не погодився із правильністю здійсненого позивачем розрахунку фінансових санкцій та, здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, задовольнив позовні вимоги в цій частині частково.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує наступними доводами:

- в порушення вимог статей 32-34 ГПК України, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують обов`язок відповідача здійснити оплату суми основного боргу у розмірі 763580,28 грн, оскільки в порушення вимог п. 4.1. договору, позивачем на адресу позивача не було направлено рахунків на оплату суми боргу, а тому, строк оплати основного боргу не настав;

- у спірних правовідносинах відповідач правомірно застосував до позивача оперативно-господарські санкції в порядку п. 10.13 договору, а саме, зменшив суму грошових коштів, що підлягали стягненню з відповідача на суму неустойки, яка підлягала стягненню з позивача, шляхом направлення позивачу повідомлення №84/71 від 20.04.2020 про утримання із загальної суми договору №770 від 20.03.2017 суми неустойки в розмірі 29497,91 грн у зв`язку із порушенням позивачем умов договору оперативної оренди №208 від 01.02.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча на рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 у справі №905/977/21 та призначено справу до розгляду на 09.12.2021. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, тощо - до 03.12.2021.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти вимог та доводів даної апеляційної скарги заперечує, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що, за своїм характером договір №770 від 20.03.2017 є договором підряду, а тому, виходячи приписів ст. ст. 626, 629, 837, 854 Цивільного кодексу України, отримання чи неотримання позивачем рахунків на оплату або надання суду доказів направлення таких рахунків замовником, не ставиться в залежність від необхідності їх оплати відповідачем. Підписуючи акти виконаних робіт, замовник був обізнаним про суму оплати , яку мав здійснити за фактом виконаних робіт. Крім того, виходячи з умов п. 4.1. договору та приписів ч. 1 ст. 854 ЦК України щодо здійснення оплати на підставі рахунку не змінює строк виконання зобов`язання, який обраховується з дня здачі робіт, а не направлення рахунку. Також зазначає, що пункт 10.13. договору №770 від 20.03.2017, на який посилається відповідач як на підставу своїх вимог про стягнення 29 497,91 грн, встановлює право відповідача як замовника в односторонньому порядку застосувати до позивача оперативно-господарські санкції, а саме, утримувати суму штрафів, пені та збитків з суми, яка належить до оплати, шляхом направлення підряднику відповідного повідомлення. Натомість вказаний пункт не припускає застосування оперативно-господарських санкцій без встановлення порушень за договором №770.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи підстави, які покладені в основу апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши уповноважених представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, між ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (замовник) та ТОВ Буддеталь (підрядник) укладено договір №770 від 20.03.2017.

За змістом п.1.1 договору, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати в порядку і на умовах цього Договору роботи, перелік яких наводиться в специфікаціях (далі Роботи). Роботи виконуються на території ТОВ Буддеталь за адресою: м Маріуполь, вул. Таганрозька, 40.

Відповідно до п.1.2. договору Замовник зобов`язується надати Підряднику об`єкт для виконання Робіт, прийняти та оплатити виконані Роботи в порядку і строки, передбачені цим Договором.

Згідно з п.2.1. договору терміни виконання робіт за цим Договором, а також їх окремих обсягів (об`єктів, етапів, видів), визначаються у відповідних Додатках / Специфікаціях (далі - Специфікація), які є невід`ємною частиною цього Договору. В межах термінів виконання робіт, зазначених в Специфікаціях, Роботи виконуються на загальних умовах, без урахування вихідних, святкових і неробочих днів, якщо інше не зазначено в специфікації.

Термін виконання робіт за цим Договором починає обчислюватися з моменту фактичного прийняття об`єкта робіт відповідно до п.5.3 Договору. У разі несвоєчасного прийняття об`єкта робіт термін початку виконання робіт починає обчислюватися з останнього дня строку, визначеного п.5.3 цього Договору.

У розділі 3 сторони визначили ціну робіт, зокрема відповідно до п.3.1 договору ціна робіт, виходячи із специфіки і способу виконання робіт, визначається на підставі погоджених Сторонами кошторисів (калькуляцій) і вказується в Специфікаціях до цього договору. Загальну вартість цього договору становить сума вартості всіх робіт, виконаних за договором і зазначених в Специфікаціях до нього.

Відповідно до п.4.1. договору оплата Замовником виконаних робіт проводиться поетапно (щомісячно), протягом терміну, зазначеного у відповідній Специфікації. Термін оплати починає обчислюватися від дати підписання сторонами відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3 (або інших документів, узгоджених сторонами відповідно до п.2.3 цього Договору), на підставі наданих Підрядником рахунків і зареєстрованих податкових накладних.

Оплата Замовником виконаних Підрядником Робіт проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника (п.4.2 договору).

Згідно з п.4.9 договору залік зустрічних однорідних вимог можливий тільки за взаємною згодою сторін.

У випадку необхідності сторони здійснюють звірку взаємних розрахунків з подальшим оформленням акту (п.4.10 договору).

Згідно з п.5.1 договору склад робіт за цим Договором, а також їх окремих обсягів (об`єктів, етапів, видів), визначається на підставі кошторисів, калькуляцій, ремонтних (дефектних) відомостей і вказується в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.6.1. договору роботи виконуються із матеріалів Замовника та засобами Підрядника, якщо інше не погоджено Сторонами у цьому договорі, додаткових угодах або Специфікаціях до нього.

Згідно з п.6.2 договору найменування, вартість, приналежність, кількість, якість і норми витрат матеріалів визначаються в Специфікаціях до цього Договору.

За змістом п.8.1. договору не пізніше 1 робочого дня з моменту закінчення виконання всіх Робіт за цим Договором або за окремим обсягами (об`єктами, етапами, видами), Підрядник направляє Замовнику повідомлення в письмовій формі про їх закінчення.

Пунктом 8.3 договору приймання виконаних робіт проводиться на території Замовника. В окремих випадках, за попередньою домовленістю Сторін (в письмовій формі), приймання виконаних робіт можливе на території Підрядника або Субпідрядника.

Зобов`язання зі складання актів форми КБ-2в з наданням довідок КБ-3 (або інших документів), узгоджених сторонами у відповідності до п.2.3 договору) покладається на підрядника (п.8.4 договору).

3а невиконання або неналежне виконання умов цього Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Сплата неустойки не звільняє Сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань в натурі (п.10.1 договору).

Відповідно до п.10.2. договору у разі порушення терміну оплати виконаних робіт, Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня.

Спори і розбіжності, що виникли в зв`язку з даним Договором або стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів (п.14.1 договору).

Згідно з п.14.2. договору якщо суперечки і розбіжності, зазначені в п.14.1. цього Договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх дозвіл здійснюється відповідно до матеріального права України наступним чином: суперечки, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10 000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань, вирішуються в господарських судах України (відповідно до чинного законодавства України).

Закінчення терміну дії даного договору не призводить до припинення викладеної в даному договорі угоди Сторін щодо порядку вирішення спорів (п.14.3 договору).

Відповідно до п.15.4. договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками Сторін, але не раніше виконання вимог установчих документів Сторін про необхідність надання згоди на укладення органами управління Сторін, які мають відповідні повноваження (при наявності таких вимог).

Цей Договір діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим Договором (п.15.5 договору).

Договір підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками підприємств.

18.06.2018 сторонами в рамках договору №770 від 20.03.2017 підписано специфікацію №4 (а.с. 15), згідно з якою замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи з ліквідації об`єктів ПрАТ ММК ім.Ілліча в порядку та на умовах даного договору, в тому числі: ЛПЦ-1700 (ділянка нагрівальних колодязів) 8 559 621,80 грн у строк до 31.12.2018; ТЭСЦ-2 (будівля бетонно-змішувального вузла, склад цементу) 74 016,18 грн; УЖДТ (будівля посту Бункерний інв.№711, Будівля тимчасового посту ДСП ст.Ізвестковая ЦЄ інв. №300200831), будівля побутових приміщень в районі ст. Мартен ЦЄ інв.№687, будівля ст.Прокатная інв.№677, будівля приміщення ст. Куйбишево інв.№680 16801,63грн; управління випробувань (навіс) 2350,32 грн; ЦМВИ (ж/д ваги №29.1, 29.2) -240,00 грн. Всього з ПДВ 10 383 635,91 грн. (а.с. 17)

Згідно з п.2.2 специфікації строк виконання робіт за узгодженим з замовником графіком.

Умовами п.2.6 специфікації №4 сторони встановили умови оплати, а саме: відстрочка платежу 30 календарних днів після підписання акту виконаних робіт.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору сторонами підписано наступні акти прийому виконаних підрядних робіт по специфікації №4:

акт №71 від 11.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 56 000,34 грн;

акт №72 від 11.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 56 000,34 грн;

акт №75 від 18.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 325 820,16 грн;

акт №77/1 від 23.11.2018 за листопад 2018 року на суму 646 182,83грн. (а.с. 20-27)

Загальна сума виконаних робіт склала 1 084 003,67 грн.

Також, матеріали справи свідчать, що 09.02.2021 між сторонами підписано акт про проведення заліку зустрічних однорідних вимог, яким сторони дійшли згоди, що зустрічні однорідні вимоги згідно договору №770 від 20.03.2017 ПрАТ ММК ім.Ілліча перед ТОВ Буддеталь, які виникли по рахунку №417 (частково) від 11.10.2018 на суму 497 66,13 грн та договору №729 від 17.04.2019 ТОВ Буддеталь перед ПрАТ ММК ім.Ілліча, які виникли по рахунку № від 30.06.2019 на суму 19 778,84грн, № від 31.07.2019 на суму 19 778,84 грн, № від 31.08.2019 на суму 10 208,45грн, всього на суму 49 766,13 грн вважаються виконаними обома сторонами у відповідності до ст.601 Цивільного кодексу України в день укладення даної угоди на суму 49 766,13 грн. (а.с. 28)

Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

01.09.2017 між Публічним акціонерним товариством Перший український міжнародний банк (банк, фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Буддеталь (клієнт) укладено договір факторингу з регресом №МБ-Ф-КНА-1062, згідно з п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується здійснювати Факторингове фінансування Клієнта за Плату на умовах Факторингу з регресом. (а.с. 39)

Відповідно до п.1.2 договору ліміт Факторингового фінансування за цим Договором встановлюється в розмірі 5 000 000,00 гривень зі строком дії до 31.12.2017.

Право вимоги є відступленим Клієнтом (набутим Фактором) з моменту підписання Сторонами Реєстру, що містить таке Право вимоги (п.1.3 договору).

Умовами п.1.4. договору визначено, що за здійснення Факторингового фінансування за цим Договором Клієнт сплачує Банку Плату в порядку та розмірі, визначеному в ст. 4 цього Договору.

Внаслідок відступлення Права вимоги Фактор замінює Клієнта як кредитора Боржника, у зв`язку з чим до Фактора переходять відповідні права кредитора за Контрактом, включаючи права на отримання вартості майна (продукції)/виконаних робіт/ наданих послуг, суми будь-яких штрафних санкцій (неустойок, штрафів, пені) та суми інших платежів за Контрактом. Однак, Фактор не набуває будь-яких обов`язків Клієнта за Контрактом перед Боржником та третіми особами, зокрема, але не виключно, щодо поставки товару (продукції)/ виконання робіт/ надання послуг, заміни товару, його зберігання, сплати Клієнтом будь-яких компенсацій, штрафних санкцій за Контрактом, податкових зобов`язань Клієнта та інших обов`язків Клієнта, що виникають з такої поставки товару (продукції)/ робіт/ послуг. Разом із відступленням Права вимоги на користь Фактора відступаються всі інші права вимоги Клієнта до Боржника, що випливають із Контракту з ним, зокрема, але не виключно, право вигодонабувача за договорами страхування, права на забезпечення, що передане Боржником за таким Контрактом тощо (у разі їх наявності та можливості відступлення) (п.1.5 договору).

Перелік Боржників визначається Сторонами у Переліку Боржників згідно Додатку МІ до цього Договору (п.2.1 договору).

Умови придбання Фактором Права вимоги визначаються у Реєстрі, що складається за формою згідно Додатку №2 до цього Договору (п.2.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками Банку, Клієнта та діє до моменту повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань по Договору та отримання Фактором грошових коштів в оплату повної Вартості Прав вимоги. Положення Договору щодо відступлення Клієнтом на користь Фактора певного Права вимоги до Боржника, так само як і здійснення Фактором Факторингового фінансування, набирають чинності з дати підписання Сторонами та скріплення печатками Банку, Клієнта Реєстрів (згідно Додатку №2 до цього Договору) (п.13.1 договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Додатком №1 до договору факторингу з регресом №МБ-Ф-КНА-1062 від 01.09.2017 визначено перелік боржників, до яких належить ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, договір №770 від 20.03.2017. (а.с. 55)

Згідно з Реєстром №17 від 10.12.2018 фактор зобов`язався перерахувати клієнту авансовий платіж у сумі 2 825 995,33 грн з рахунку фактора у строки, встановлені договором факторингу, зокрема за рахунком №488 від 23.11.2018 (акт № 77/1 від 23.10.2018) 270 657,26грн.

Позивач підтверджує, що фактор перерахував на рахунок ТОВ Буддеталь грошові кошти по рахунку №488 від 23.11.2018 (акт № 77/1 від 23.10.2018) у загальному розмірі 270 657,26 грн.

06.05.2019 позивач звернувся до відповідача з листом за вих. №126, в якому просив у найкоротший термін погасити прострочену заборгованість за виконані підприємством роботи за договором підряду №770 від 20.03.2017 у сумі 813 346,41 грн, строк оплати яких сплинув, за наступними актами:

- заборгованість за актом прийомки-передачі робіт №71 від 11.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 56 000,34 грн;

- заборгованість за актом прийомки-передачі робіт №72 від 11.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 56 000,34 грн;

- заборгованість за актом прийомки-передачі робіт №75 від 18.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 325 820,16 грн;

- заборгованість за актом прийомки-передачі робіт №77/1 від 23.11.2018 за листопад 2018 року на суму 375 525,57 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначав, що відповідач належним чином своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунків за виконані позивачем роботи за договором №770 від 20.03.2017 не здійснив. У зв`язку з цим, вважаючи свої права порушеними, ТОВ Буддеталь просило суд стягнути з ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча заборгованість в розмірі 957000,89 грн, яка складається з суми основного боргу у розмірі 763 580,28грн, 3% річних у розмірі 62 988,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 130 432,61 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.09.2021).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Укладений між сторонами договір №770 від 20.03.2017 за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтями 843, 854 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 4 ст.882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до частин 1-4 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Як свідчать матеріали справи та правомірно встановлено господарським судом першої інстанції, позивач свої зобов`язання за договором №770 від 20.03.2017 виконав належним чином, а саме виконав роботи, перелік, обсяг та вартість яких обумовлена сторонами у Специфікації №4 (а.с. 15).

Зокрема, виконання позивачем підрядних робіт за договором №770 від 20.03.2017 підтверджується складеними сторонами актами прийому виконаних підрядних робіт по специфікації №4, а саме, актом №71 від 11.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 56 000,34 грн; актом №72 від 11.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 56 000,34 грн; актом №75 від 18.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 32 5820,16 грн; актом №77/1 від 23.11.2018 за листопад 2018 року на суму 646 182,83 грн. Вказані акти підписані уповноваженими особами позивача та відповідача. Загальна сума виконаних робіт склала 1 084 003,67 грн (а.с. 20-27).

Таким чином, підписавши вищевказані акти виконаних робіт без зауважень та заперечень, відповідач тим самим підтвердив належне виконання позивачем підрядних робіт, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що належне виконання підрядних робіт в рамках договору № 770 від 20.03.2017 на загальну суму 1 084 003,67 грн позивачем підтверджено належними доказами та підтверджується матеріалами справи.

Умовами п.4.1 договору №770 від 20.03.2017 сторони встановили, що оплата Замовником виконаних робіт проводиться поетапно (щомісячно), протягом терміну, зазначеного у відповідній Специфікації.

Термін оплати починає обчислюватися від дати підписання сторонами відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3 (або інших документів, узгоджених сторонами відповідно до п.2.3 цього Договору), на підставі наданих Підрядником рахунків і зареєстрованих податкових накладних.

Відповідно до п.2.6 специфікації №4 від 18.06.2018 умови оплати: відстрочка платежу 30 календарних днів після підписання акту виконаних робіт.

Таким чином, вказаними умовами сторони дійшли згоди про строки та підстави, за яких відповідач має здійснити оплату виконаних позивачем підрядних робіт.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі зазначає, про те, що позивач не надав до матеріалів справи належних та допустимих доказів, що підтверджують обов`язок відповідача здійснити оплату суми основного боргу, а саме, доказів відправлення відповідачу рахунків, що в розумінні вимог п.4.1 договору є підставою для здійснення розрахунків за підрядні роботи позивача.

Судом першої інстанції правомірно прийнято до уваги, що за змістом п. 4.1 договору, оплата здійснюється на підставі рахунків, водночас, за встановленою у п. 2.6. специфікації №4 від 18.06.2018 умовою оплати є: відстрочка платежу 30 календарних днів після підписання акту виконаних робіт.

У зв`язку з чим, колегія суддів не може вважати обґрунтованими доводи апелянта про те, що ненадання відповідних рахунків позивачем є відкладальною умовою для здійснення розрахунків за отримані послуги. Тим більше, що початок строку розрахунків, за домовленістю сторін, обраховується з часу підписання сторонами актів виконаних робіт, а не з моменту отримання відповідних рахунків на оплату.

Колегія суддів також зазначає, що Верховним Судом неодноразово висловлювалась позиція з приводу правової природи рахунків на оплату та зазначалось, що рахунок або рахунок - фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ними не фіксується будь - яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Ненадання рахунка - фактури, у контексті спірних правовідносин, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунка - фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором (близька за змістом правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 11.11.2021 у справі №922/449/21).

Частиною 1 ст. 854 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо ненадання позивачем рахунків на оплату, оскільки ненадання позивачем рахунків для оплати не звільняє відповідача від виконання свого зобов`язання за договором щодо своєчасної оплати виконаних робіт.

Крім того, встановлені у справі обставини свідчать, що позивач виконав умови договору№770 від 20.03.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних підрядних робіт, які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень, в той час як доказів виконання відповідачем покладених на нього як на замовника обов`язків щодо проведення повного розрахунку за виконані роботи, відповідачем до суду не надано. Факт наявності заборгованості за договором підтверджений матеріалами справи та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що позивач зобов`язання за договором №770 від 20.03.2017 виконав належним чином, в той час як відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ТОВ Буддеталь про стягнення з відповідача основної суми боргу за договором №770 від 20.03.2017 в розмірі 763 580,28 грн підлягають задоволенню.

Відповідач, в обґрунтування доводів щодо нездійснення оплати за актом №77/1, роботи за яким були виконані позивачем 23.11.2018, посилаєтеся на претензію повідомлення №84/71 від 20.01.2020, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 101, зворотній аркуш).

Вказаною претензією відповідач повідомляв суду, що між ТОВ Буддеталь та ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча було укладено договір оперативної оренди №208 від 01.02.2019. За змістом вказаної претензії відповідач інформував ТОВ Буддеталь про те, що в процесі огляду майна комбінату, яке знаходиться на зберіганні, цехом ремонту та благоустрою зафіксовано погіршення технічного стану та комплектації об`єктів, розмір склав 29497,91 грн без урахування ПДВ. Зазначену суму орендар зобов`язався сплатити протягом 10 календарних днів від дати підписання сторонами повідомлення. Згідно з п.7.2 договору оперативної оренди №208 від 01.02.2019 у випадку несплати або невчасної оплати вказаних сум, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Сума неустойки в розмірі 29497,91 грн без урахування ПДВ буде утримана з загальної вартості по Договору №770 від 20.03.2017, акт виконаних робіт №77/1 і рахунку №488 від 23.11.2018 (специфікація №4ЛОС).

Також до претензії відповідачем додано розрахунок розміру погіршення технічного стану та комплектації об`єктів, які знаходяться на зберіганні у ТОВ Буддеталь, згідно з яким розмір склав 24581,59 грн, а також акт огляду транспортних засобів, які знаходяться на зберіганні у ТОВ Буддеталь.

Посилаючись на вказану претензію повідомлення №84/71 від 20.01.2020 та умови договору, відповідач вважав про наявність підстав для застосування до позивача оперативно-господарських санкцій, передбачених п.10.13 договору.

Дослідженням змісту п.10.13 договору встановлено, що за його умовами замовник має право в односторонньому безумовному порядку (в тому числі після закінчення строку дії договору) застосовувати до підрядника оперативно-господарську санкцію, що виражена в утриманні сум пред`явлених підрядчику неустойки, штрафу та збитків, що підлягають оплаті сум, в тому числі за виконані роботи та поставлені матеріали шляхом відправлення підряднику відповідного повідомлення з зазначенням утриманої суми неустойки та розрахованих збитків.

Частинами першою-третьою статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (стаття 216 Господарського кодексу України).

Приписами частини другої статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною першої статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Так, відповідно до статті 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

Види оперативно-господарських санкцій закріплено статтею 236 Господарського кодексу України, згідно із частиною першою якої у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: 1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною зі звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною; відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони; відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт унаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо; 2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо); 3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо; 4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин зі стороною, яка порушує зобов`язання. При цьому цей перелік оперативно-господарських санкцій, не є вичерпним; сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції (частина друга статті 236 Господарського кодексу України).

Підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання (стаття 237 Господарського кодексу України).

З викладеного вбачається, що оперативно-господарські санкції можуть полягати в односторонній відмові від господарського зобов`язання (повністю або частково) або в односторонній зміні його умов. Оперативно-господарські санкції застосовуються відповідною особою - стороною зобов`язання в односторонньому порядку, а їх перелік та порядок вжиття визначаються виключно положеннями договору, укладеного між сторонами. Мета застосування зазначених санкцій - припинення або запобігання повторенню порушень зобов`язання шляхом оперативного впливу на правопорушника. Оперативно-господарські санкції застосовуються виключно за рішенням управненої сторони й спрямовані на корегування подальшої поведінки порушника господарського зобов`язання в майбутньому.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/17955/17 від 14 січня 2020 року.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що за приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб`єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов`язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.

Отже, оперативно-господарські санкції можуть бути застосовані стороною в односторонньому порядку за наявності одночасно наступних умов:

1) якщо має місце порушення господарських зобов`язань;

2) відповідні оперативно-господарські санкції передбачені договором;

3) метою їх застосування є припинення або попередження повторення порушень зобов`язання.

Зазначені чинники фактично виключають можливість застосування оперативно-господарських санкцій як ефективного способу впливу на порушника зобов`язання після того, як воно вже фактично виконано, а відносини між сторонами є припиненими.

Дійсно, за умовами п. 10.13 договору сторони погодили можливість застосування оперативно-господарської санкції у вигляді утримання відповідачем сум пред`явлених підряднику неустойки, штрафу та збитків, що підлягають оплаті сум, в тому числі за виконані роботи та поставлені матеріали шляхом відправлення підряднику відповідного повідомлення з зазначенням утриманої суми неустойки та розрахованих збитків.

В той же час, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що безпідставним є посилання відповідача на можливість застосування до позивача оперативно-господарської санкції, що передбачена п. 10.13 цього договору з посиланням на вищевказану претензію повідомлення №84/71 від 20.01.2020 з наведених у ній підстав. Зокрема, зі змісту вказаної претензії вбачається, що відповідачем як підставою застосування п. 10.13. договору, встановлено порушення позивачем умов іншого договору №208 від 01.02.2019, а не договору №770 від 20.03.2017. Разом з тим, спірні правовідносини сторін у даній справі виникли саме з приводу виконання сторонами умов договору №770 від 20.03.2017, а не договору №208 від 01.02.2019, на який посилається відповідач. Крім того, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутній сам договір №208 від 01.02.2019, на який посилається відповідач у претензії / повідомленні від 20.01.2020, як на підставу застосування до позивача оперативно-господарської санкції в межах договору №770 від 20.03.2017. Отже, відповідачем встановлено порушення позивачем умов іншого договору №208 від 01.02.2019, виконання зобов`язань сторонами в межах якого, не є предметом розгляду даної справи. За таких підстав, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем умов договору №770 від 20.03.2017, а тому нарахування відповідачем неустойки в розмірі 29497,91 грн на підставі п. 10.13. договору №770 від 20.03.2017 не може вважатись обґрунтованим, про що також правомірно зазначено судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач також наголошує, що підписуючи спірний договір №770 від 20.03.2017, позивач повністю усвідомлював наслідки даного правочину, в тому числі щодо можливості замовника застосувати оперативно - господарської санкції шляхом здійснення в односторонньому, безумовному порядку (в тому числі після спливу строку дії цього договору) утримання неустойки, витрат, збитків з сум, що підлягають сплаті замовнику, що і було здійснено відповідачем шляхом направлення відповідного повідомлення №84/71 від 20.01.2020 позивачу про утримання із загальної суми договору №770 від 20.03.2017 суми неустойки в розмірі 29 497,91 грн. в той же час, за висновком апелянта, суд першої інстанції наведеним обставинам належної оцінки не надав.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту п. 10.13. та умов договору №770 від 20.03.2017, на який посилається апелянт, можливість застосування вказаних санкцій відповідачем передбачена лише в межах договору №770 від 20.03.2017 та не розповсюджує свою дію на інші господарські правовідносини, що існували між сторонами у даній справі. Тобто, застосування оперативно господарських санкцій позивачем можливо лише в разі порушення позивачем умов договору №770 від 20.03.2017. Натомість, відповідачем не доведено порушення позивачем саме умов договору №770 від 20.03.2017. До того ж, колегія суддів враховує, що договір оренди №208 від 01.02.2019, на який посилається апелянт, укладено вже після виконання позивачем своїх зобов`язань за договором №770 від 20.03.2017, а тому, за наявності спірних правовідносин з приводу виконання позивачем умов договору №208 від 01.02.2019, а також, в разі якщо відповідач вважає про порушення ТОВ Буддеталь умов договору №208 від 01.02.2019, він не позбавлений в такому разі звернутись із відповідним позовом до суду.

З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем суми основної заборгованості в розмірі 763580,28грн за договором №770 від 20.03.2017, в той час як виконання позивачем робіт за вказаним договором підтверджено наявними в матеріалах справи документами, строк виконання зобов`язань щодо оплати виконаних робіт настав, а тому, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 763580,28 грн підлягають задоволенню.

Доводи апелянта не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції в цій частині, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки правомірність нарахування до стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, а також правильність їх розрахунку, апелянтом не оскаржується, рішення суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Враховуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, а також докази та доводи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень по справі, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, 271, 180, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 21.10.2021 у справі №905/977/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.12.2021

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко