РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2021Справа № 910/16092/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (03191, м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРТЕК" (03039,м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корп. 1, прим. 1/8)

про стягнення 229 454,09 грн

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гертек" про стягнення заборгованості у розмірі 229 454,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Гертек" не належним чином виконало своє зобов`язання щодо сплати орендних платежів за договором суборенди від 02.09.2019 № 272, внаслідок чого в останнього утворився борг у розмірі 229 454,09 грн, з яких 179 322,83 грн - основна сума боргу; 23 753,71 грн - пеня; 8 697,60 грн - 3 % річних та 17 679,95 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.10.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/16092/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлялась ухвала Господарського суду міста Києва від 07.10.2021.

Станом на 23.10.2021 та 09.07.2021 конверти з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 20.10.2021 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 07.10.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

02 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Поінт" (надалі - позивач, орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гертек" (надалі- відповідач, суборендар) був укладений договір суборенди №242 (надалі - договір), відповідно до якого орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у строкове платне користування частину нежилих приміщень №155, №156, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симоненко, 5, загальною площею 150 кв.м. (відповідно до технічного паспорту), надалі - приміщення, на умовах визначених даним договором.

Приміщення, знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до договору №54 від 02.09.2019 між орендарем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Територіальне між господарче об`єднання «Ліко-Холдинг» (орендодавець) (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.2. договору встановлено, що передача приміщення, здійснюється за актом приймання-передачі, підписання якого свідчить про фактичну передачу його в суборенду. Передача приміщення не призводить до передачі права власності на приміщення суборендарю.

Згідно з п. 4.1.1. договору в редакції додаткового договору №2 від 01.10.2020 орендна плата за 1 (один) календарний місяць становить: «З 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року 36 000,00 грн, в ому числі ПДВ 20% 6000,00 грн.

З 11 жовтня 2019 року по 31 травня 2020 року - 36 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 6 000,00 грн (п. 4.1.2. договору).

З моменту підписання договору вноситься орендна плата за останній місяць оренди в розмірі 36 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 6 000,00 грн. (п. 4.1.3. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендаря, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

Орендна плата сплачується за весь час суборенди приміщення, а саме від дня фактичного отримання приміщення за Актом приймання-передачі приміщення в оренду до дня його фактичного повернення Актом повернення приміщення. Якщо Акт повернення приміщення не підписано своєчасно суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі.

Відповідно до п.п. 4.5.1 договору в розмір орендної плати не включені комунальні та інші послуги, які необхідні для забезпечення діяльності Суборендаря, а саме відшкодування активної електроенергії; відшкодування з компенсації перетікання реактивної електричної енергії; відшкодування з водопостачання та приймання стічних вод; відшкодування теплопостачання; відшкодування з постачання гарячої води; відшкодування за вивіз твердих побутових відходів; відшкодування за додаткові послуги, а саме: повірка засобів обліку холодного водопостачання, тепла та електроенергії; зняття показників з засобів обліку, обробка та передача даних постачальникам комунальних послуг. Комунальні послуги відшкодовуються Суборендарем окремо на підставі виставлених Орендарем рахунків, показників лічильників та рахунків, виставлених постачальниками послуг.

Факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг, підписаного сторонами. Суборендар, що користується приміщенням, не вправі відмовитися від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надіслані Орендарем Акти прийому передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання (п. 4.7. договору).

Відповідно до п.п. 6.1.1. договору суборендар взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснювати орендні платежі та відшкодовувати вартість комунальних послуг.

Відповідно до п. 7.1. договору передбачено, що в день закінчення строку суборенди Суборендар зобов`язаний передати Орендарю Приміщення за актом приймання-передачі Приміщення.

Згідно з п. 7.2. договору у разі невиконання п. 7.1. договору Суборендар сплачує подвійну вартість орендної плати та інших платежів передбачених Договором відповідно дням, які пройдуть до передачі Приміщення за актом повернення Приміщення.

Згідно з п. 8.2. договору орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Строк дії цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами і діє до 31.07.2022 року.

02 вересня 2019 року на виконання умов договору сторонами було складено та підписано Акт приймання-передачі об`єкту оренди, відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв нежилі приміщення №155, №156, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симоненко, 5, загальною площею 150 кв.м.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не здійснив повну та своєчасну оплату орендної плати, наданих комунальних послуг та інших платежів, що стало наслідком виникнення у останнього в період з лютого 2020 року по січень 2021 року боргу у розмірі 179 322,83 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 23 753,71 грн., 3% річних у розмірі 8 697,60 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17 679,95 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором піднайму (суборенди).

За приписами частин 1 та 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, п. 6.1.1 Договору, суборендар зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні платежі та відшкодовувати вартість комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, у п. 4.3. договору сторони передбачили, що орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендаря, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

З довідки про нарахування та сплату коштів за оренду нежитлових приміщень та комунальних послуг згідно договору суборенди №242 від 02.09.2019 вбачається, що за період з 01.09.2019 по 31.01.2021 відповідачу було нараховано 517 531,56 грн за оплату орендних та комунальних платежів, які частково оплачені останнім на суму 338 208,73 грн. Інша частина виставлених позивачем рахунків на суму 179 322,83 грн залишена суборендарем без оплати.

Судом встановлено, що листом вих. №113 від 31.03.2021 позивач звертався до відповідача з повідомленням про розірвання договору суборенди №242 від 02.09.2019 та про необхідність сплати існуючої заборгованості у розмірі 179 322,83 грн.

Проте, доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості з орендної плати та комунальних послуг у вищевказаному розмірі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за договором суборенди №242 від 02.09.2019 належним чином доведений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 179 322,83 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 23 753,71 грн., 3% річних у розмірі 8 697,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 17 679,95 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 8.2 договору орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Водночас, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що позивачем нараховується пеня за період з 22.09.2020 по 22.09.2021, тобто поза межами шестимісячного строку, від дня коли зобов`язання мало бути виконане, а отже здійсненне позивачем нарахування пені з 26.01.2020, не ґрунтується на приписах закону, в зв`язку з чим, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір є меншим, ніж заявлено позивачем, а тому за розрахунком суду позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 8 685,73 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРТЕК" (03039,м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корп. 1, прим. 1/8, ідентифікаційний код 40637435) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (03191, м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А, ідентифікаційний код 40782610) суму основного боргу у розмірі 179 322 грн 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 17 679 грн 95 коп., 3% річних у розмірі 8 685 грн 73 коп. та судовий збір у розмірі 3 085 грн 33 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 08.12.2021

Суддя Л. Г. Пукшин