ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4086/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69063, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 29; )
до Концерну "Військторгсервіс" (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А; ) в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (61034, Харківська обл., місто Харків, вул. Переможців, будинок 6-А; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

07.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс", в якій просить суд стягнути з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" 3% річних у розмірі 2 520,67 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 481,75 грн., пеню у розмірі 1 878,05 грн., а також суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 517,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №1/П-2020 від 30.04.2020 в частині своєчасної та повної оплати товару, що встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 10.06.2021 по справі №922/1221/21.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.10.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/4086/21. Вирішено розгляд справи №922/4086/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст.251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також неподання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених ст.248 ГПК України.

06.12.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання (вх. №28794 від 06.12.2021) про долучення доказів.

Відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 11.10.2021 було направлено на адресу відповідача, яку було отримано відповідачем 18.10.2021, 20.10.2021.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Проте, станом на 08.12.2021 від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

30.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (постачальником) та Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" (покупцем) був укладений договір поставки №1/П-2020 (надалі - Договір) (арк.10-12).

Відповідно до п.1.1. Договору постачальник зобов`язався на умовах, передбачених цим Договором, постачати в асортименті продукти харчування (надалі - товар) покупцеві, а покупець зобов`язався приймати і оплачувати товар. Товар (продукти харчування), що постачається, повинен відповідати описам до продуктів харчування з 1001 по 5021 найменувань продуктів до Каталогу продуктів харчування, затвердженого наказом МОУ від 15.11.2019 №591.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки товару вказується в замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно з п. 3.3. Договору всі розрахунки за цим Договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У пункті 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 168 506,59 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін і скріпленими їх печатками:

- видатковою накладною №264 від 09.10.2020 р. на суму 87 841,86 грн. та товарно-транспортною накладною №P264 від 09.10.2020 р.;

- видатковою накладною №266 від 09.10.2020 р. на суму 71 885,53 грн. та товарно-транспортною накладною №P266 від 09.10.2020 р.;

- видатковою накладною №267 від 09.10.2020 р. на суму 5 402,40 грн. та товарно-транспортною накладною №P267 від 09.10.2020 р.;

- видатковою накладною №269 від 22.10.2020 р. на суму 3 376,80 грн. та товарно-транспортною накладною №P269 від 15.10.2020 р.

Однак, відповідач в порушення умов Договору вартість товару не оплатив, що стало підставою для подання Товариством з обмеженою відповідальністю "РОСТОРГ-ІНВЕСТ" 07.04.2021 до господарського суду Харківської області позову про стягнення з Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі філія "СХІДНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТОРГ-ІНВЕСТ" основного боргу у розмірі 168 506,59 грн., 3% річних у розмірі 2 101,17 грн., інфляційних втрат у розмірі 7 710,62 грн., пені у розмірі 8 529,33 грн., витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 802,72 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 11 236,95 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.06.2021 по справі №922/1221/21 позов було задоволено повністю. Стягнуто з Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі філії "СХІДНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТОРГ-ІНВЕСТ" основний борг у розмірі 168 506,59 грн., 3% річних у розмірі 2 101,17 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 710,62 грн., пеню у розмірі 8 529,33 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 802,72 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 11 236,95 грн.

Дане судове рішення набрало законної сили та на його виконання видано наказ суду у справі №922/1221/21 від 07.09.2021.

Відповідно до ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором з оплати товару за вказаними видатковими накладними встановлений рішенням господарського суду Харківської області від 10.06.2021 по справі №922/1221/21, яке не потребує доказування в силу приписів частини 4 статті 75 ГПК України.

Предметом даного позову у справі №922/4086/21 є стягнення з відповідача на користь позивача за Договором 3% річних у розмірі 2 520,67 грн., інфляційних втрат у розмірі 6 481,75 грн. на підставі ст. 625 ЦК України та пені у розмірі 1 878,05 грн. на підставі п. 6.2. Договору.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписи частини 7 статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

За приписами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до приписів статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Частиною 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штрафи).

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару, останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р.).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003р.).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи встановлений рішенням господарського суду Харківської області від 10.06.2021 по справі №922/1221/21 факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором в частині своєчасної та повної оплати товару за вказаними видатковими накладними, перевіривши надані позивачем до позовної заяви у справі №922/4086/21 розрахунки 3% річних у розмірі 2 520,67 грн., інфляційних втрат у розмірі 6 481,75 грн. та пені у розмірі 1 878,05 грн. (арк. 2), суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 520,67 грн., інфляційних втрат у розмірі 6 481,75 грн. та пені у розмірі 1 878,05 грн. обґрунтованими, доведеними матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

У позові позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн. та витрати та професійну правничу допомогу в розмірі 3 517,61 грн.

Так, статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 270,00 грн. покладаються на відповідача

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

На підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 517,61 грн. позивачем надано наступні докази: Договір про надання правової допомоги від 06.07.2020 №709/м, укладений з Адвокатським об`єднанням "КОМПАНІЯ ДОВІРА"; Додаткову угоду №25 від 27.09.2021; Додаток №1 до Додаткової угоди №25 від 27.09.2021 до Договору (Узгоджена вартість адвокатських послуг); Акт надання послуг №84 від 04.10.2021 на суму 3 517,61 грн.; розрахунок витрат на правову допомогу №1 від 05.10.2021 на суму 3 517,61 грн.; платіжне доручення №234 від 05.10.2021 на суму 3 517,61 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 05.10.2021 та свідоцтво на ім`я адвоката Марциха Я.О. (арк.30-36).

Дослідивши надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 517,61 грн., суд вважає надані докази такими, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі. При цьому клопотання щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 3 517,61 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 14, 20, 73, 74, 86, 129, 130, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А; ) в особі філії "Східна" (61034, Харківська обл., місто Харків, вул. Переможців, будинок 6-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69063, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 29; ) 3% річних у розмірі 2 520,67 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять) грн. 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 481,75 грн. (шість тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 75 коп., пеню у розмірі 1 878,05 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) грн. 05 коп., а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 517,61 грн. (три тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 61 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "08" грудня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко