ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.12.2021 С права № 914/3633/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», місто Київ

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за договором №293513 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 18.10.2019, суми боргу в розмірі 19 146,24 грн, 30 процентів річних в розмірі 18 237,52 грн, інфляційні збитки в розмірі 4 742,80 грн.

ВСТАНОВИВ

До Господарського суду Львівської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» надійшла заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за договором №293513 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 18.10.2019, суми боргу в розмірі 19 146,24 грн, 30 процентів річних в розмірі 18 237,52 грн, інфляційні збитки в розмірі 4 742,80 грн.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні.

При прийнятті ухвали суд виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до частин 1, 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Як на правові підстави поданої заяви заявник посилається на норми статей 526, 530, 549, 625, 691 Цивільного кодексу України, статті 231 Господарського кодексу України.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що боржник, на думку заявника, в порушення умов договору, своєчасно не розрахувався за надані послуги з організації перевезення відправлень за період з 20.09.2018 року по 20.09.2019 рік, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед заявником.

За положеннями частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У пункті 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина 3 статті207 Цивільного кодексу України).

Суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на те, що у тексті заяви заявник посилається на те, що між ТзОВ «Нова Пошта» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з організації перевезень відправлень, шляхом приєднання ФОП ОСОБА_1 до договору в цілому, який розміщений на веб-сайті експедитора https://novaposhta.ua. Заяву про приєднання (додаток №1 до договору) ФОП ОСОБА_1 до договору про надання послуг з організації перевезень відправлень прийнято експедитором 18.10.2019 та їй присвоєно індивідуальний номер 293513.

Заявник, стверджуючи про укладення договору та виникнення між сторонами господарських зобов`язань, на підтвердження цього факту надав суду: заяву про приєднання (додаток №1 до договору) ФОП ОСОБА_1 до договору про надання послуг з організації перевезень відправлень, яку прийнято експедитором 18.10.2019 та якій присвоєно індивідуальний номер 293513; договір про надання послуг з організації перевезень відправлень (редакція від 27.09.2019); Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 20.09.2018 рік по 20.09.2019 рік, а саме:

- №НП-000877650 від 20.09.2018 на суму 97,00 грн;

- №НП-004401087 від 20.10.2018 на суму 599,28 грн;

- №НП-001199064 від 31.10.2018 на суму 731,00 грн;

- №НП-001277719 від 10.11.2018 на суму 122,50 грн;

- №НП-001552229 від 10.12.2018 на суму 242,79 грн;

- №НП-001646819 від 20.12.2018 на суму 1 824,66 грн;

- №НП-001760293 від 31.12.2018 на суму 2 199,51 грн;

- №НП-001829210 від 10.01.2019 на суму 1 784,63 грн;

- №НП-001877369 від 20.01.2019 на суму 2 596,15 грн;

- №НП-001917406 від 31.01.2019 на суму 3 815,73 грн;

- №НП-001952809 від 10.02.2019 на суму 3 893,65 грн;

- №НП-001986682 від 20.02.2019 на суму 1 073,34 грн ;

- №НП-002774427 від 20.09.2019 на суму 166,00 грн.

Проте, із поданих Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 20.09.2018 рік по 20.09.2019 рік вбачається, що підставою для їх видачі був договір №148194 від 07.11.2017 року.

Натомість із долучених до заяви договору про надання послуг з організації перевезень відправлень та заяви про приєднання (додаток №1 до договору) ФОП ОСОБА_1 до вказаного договору №293513, вбачається, що такі укладені 18.10.2019.

Однак, до поданої заяви про видачу судового наказу Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» не долучено договір №148194 від 07.11.2017 року на підставі яких заявник обґрунтовує свої вимоги.

Не вказано про долучення такого договору і в додатках до поданої заяви.

Відтак, із поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається, що між сторонами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір у письмовій (в тому числі електронній) формі.

Крім того, суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на те, що у тексті заяви та у долученому розрахунку боргу заявник зазначає інші суми, ніж ті щодо яких просить видати судовий наказ про стягнення з ФОП ОСОБА_1 . Так, зокрема, в тексті заяви вказано, що заборгованість зі сплати основного боргу за надані послуги складає 19 146,24 грн, 30% річних складає 1 636,59 грн, інфляційні втрати складають 403,98 грн, а загальна сума заборгованості з урахуванням основної заборгованості, 30% річних та інфляційних нарахувань складає 21 186,81 грн.

Однак, судовий наказ просить видати на суму основної заборгованості 19 146,24 грн, 30% річних в сумі 18 237,52 грн та інфляційних втрат на суму 4 742,80 грн. Таким чином, загальна сума становить 42 126,56 грн, а не 21 186,81 грн як це зазначив заявник.

Як вже зазначалось, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Суд роз`яснює заявнику про право на звернення за захистом порушеного права шляхом подання позову про стягнення 21 186,81 грн до господарського суду у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Разом з тим, за приписами частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Керуючись статтями 148, 151, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за договором №293513 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 18.10.2019, суми боргу в розмірі 19 146,24 грн, 30 процентів річних в розмірі 18 237,52 грн, інфляційні збитки в розмірі 4 742,80 грн.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України (з моменту її підписання) та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки вказані в статтях 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію.

Ухвала підписана 10.12.2021

Суддя Сухович Ю.О.