ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа №914/515/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцького Б.Д.

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за №3915-6062-21 від 10.09.2021 (вх.№01-04/3284/21 від 28.09.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 (повний текст рішення складено 16.08.2021)

у справі № 914/515/21 (суддя Король М.Р.)

за первісним позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача Львівської національної музичної академії імені М.В. Лисенка

про стягнення 35'874,63 грн,

та за зустрічним позовом Львівської національної музичної академії імені М.В. Лисенка

до відповідача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання недійсними окремих положень договору,

За участю представника:

позивача : Єгоров В.С. адвокат,

відповідача: Довбак О.Я. адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Львівської національної музичної академії імені М.В. Лисенка заборгованості на загальну суму 35'874,63 грн, з яких: 29'489,80 грн - основна заборгованості, 2'756,28 грн - пеня, 1'507,54 грн - 3% річних, 1'445,00 грн - інфляційні втрати, 676,01 грн збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором постачання природного газу № 9570/19-ТЕ(Т)-21 в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Зустрічний позов мотивований невідповідністю вимог п.3.13 (із підпунктами), 5.7, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3 Договору від 03.01.2019 № 9570/19-ТЕ-(Т)-21 нормам законодавства.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у справі № 914/515/21 відмовлено в первісному та зустрічному позовах повністю.

Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт оплати за переданий газ в період з 01.01.2019 по 30.04.2019, що підтверджується платіжними дорученнями; у платіжних дорученнях чітко вказано призначення платежу за постачання природнього газу, з посиланням на рахунок та договір, за який перераховуються кошти, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача за зустрічним позовом про визнання недійсними окремих положень договору, з огляду на те, що позивач жодним чином не обґрунтував в чому саме оскаржувані пункти Договору суперечать нормам законодавства, інтересам держави і суспільства.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у справі № 914/515/21 в частині відмовлених позовних вимог за первісним позовом та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки покликанням АТ «НАК «Нафтогаз України» та не дослідив істотні обставини справи, а саме не досліджено первинні бухгалтерські документи - акти приймання-передачі природного газу, копії яких долучено відповідачем з урахуванням відмінностей зазначених в них фактичних даних, які містяться в актах наданих позивачем. Докази на підтвердження сплати заборгованості не містять посилань на сплату саме такої за спірним договором від 03.01.2019 № 9570/19-ТЕ-(Т)-21, тобто суд першої інстанції прийняв до уваги неналежні та не допустимі докази. Судом не враховано, що в графі призначення платежу вказано сплату на підставі рахунку-фактури та договору за поставку газу на погашення основного боргу за 2018 рік.

В платіжному дорученні № 76 від 30.01.2019 вказано рахунок № 26/2-19.19 від 24.01.2019 договір № 9570/19ТЕ (Т)-21 від 03.01.19, тобто чітко не визначено призначення платежу, а тому сума по платіжному дорученню №76 була зарахована позивачем в заборгованість за грудень місяць 2018, по іншому договору. Судом безпідставно взято до уваги даний доказ як оплату заборгованості за січень 2019 року.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не застосував спеціального законодавства, яке регулює правовідносини на ринку природного газу, оскільки незалежно від викладення загальних правил відшкодування збитків в положеннях Цивільного та Господарського кодексів України, порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальником та споживачами природного газу імперативно регулюються Розділом VI Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим до даного виду правовідносин. Оскільки, на думку апелянта, наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу доведено факт споживання відповідачем в січні 2019 березні 2019 року природного газу в обсязі меншому від замовленого, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/515/21 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Марка Р.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у справі №914/515/21 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги (подання суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку та розмірі) - протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 04.10.2021 скаржник подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги та просив долучити до матеріалів справи платіжне доручення № від 13.09.202021 про сплату 3'405,00 грн судового збору (поступило до суду 13.10.2021).

Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №860 від 02.11.2021 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Марка Р.І. було призначено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги (вх. №01-05/3284/21) у справі №914/515/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду справу №914/515/21 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 29.11.2021.

26 листопада 2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про необхідність зобов`язати відповідача надати суду для огляду оригінали актів приймання - передачі природного газу, оскільки дані, які містяться в копіях відрізняються від фактичних даних в актах наданих позивачем.

У судовому засіданні 29.11.2021 відкладено розгляд справи на 13.12.2021, у зв`язку з витребуванням від відповідача оригіналів актів приймання-передачі природного газу, копії яких долучено до матеріалів справи.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Кравчук Н.М., 13.12.2021, згідно розпорядження № 925 керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді члена колегії Кравчук Н.М.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021 до складу колегії замість судді члена колегії Кравчук Н.М. введено суддю Скрипчук О.С.

Представник позивача в судовому засіданні 13.12.2021 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у даній справі в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 29'489,80 грн - основного боргу, 2'756,28 грн - пені, 1'507,54 грн - 3% річних, 1'445,00 грн - інфляційних втрат, 676,01 грн збитків задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.01.2019 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Львівською національною музичною академією імені М.В. Лисенка (далі - Відповідач) укладено договір № 9570/19-ТЕ(Т)-21 постачання природного газу (далі - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору Позивач передає Відповідачу в період з 01.01.2019 по 30.04.2019, замовлений Відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 34,000 тис.куб.м., в тому числі по місяцях, перелік яких із зазначенням обсягу (об`єму) наведено в п. 2.1 Договору.

Згідно з п.2.5 Договору допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/- 5 відсотків(плюс/мінус п`ять відсотків) від зазначеного в п. 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа(включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно п.5.1 Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до Договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього Договору застосовуються Сторонами з дня зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється на електронну адресу Споживача, зазначену в пункті 12 цього Договору та розміщується на офіційному сайті Постачальника.

На виконання взятих на себе зобов`язань позивач передав, а відповідач прийняв природній газ у період з січня 2019 року по квітень 2019 року на загальну суму 211'151,83 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019, оригінали яких надані представником позивача в судовому засіданні 13.12.2021 для огляду.

Пунктом 5.7 Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018 № 4) передбачено, що відшкодування Позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином:

- Позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Відповідач порушив п. 3.9 Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 Договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору;

- Позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- Відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018р. № 4), Відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати Позивачу збитки, розраховані відповідно до п.3.13 Договору.

Відповідно до підп.4) п.6.3 Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018р. № 4), Позивач має право вимагати від Відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення Відповідачем умов п. 2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних Відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш, ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до повідомлення №26-1333/1.17-19 від 21.02.2019 Постачальник повідомив Споживача, що «з 01 березня 2019 року» застосовуються наступні пункти відповідних Договорів: пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього Договору. Відповідно, пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4 Договорів з 01 березня 2019 Сторонами не застосовуються.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема наступне (далі - оспорювані пункти Договору).

Пунктом 3.13 Договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Відповідачем природного газу більше, ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості невикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Уф -Уп) х Ц х К,

де: Уф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Позивачем Відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Уп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 8,000 тис.куб.м.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 відповідачем було використано у березні 2019 року 7,016 тис.куб.м.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 7,000 тис.куб.м.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 відповідачем було використано у квітні 2019 року 4,954 тис.куб.м.

З огляду на наведене, 20.05.2019 позивач скерував на адресу відповідача акт-претензію №26-709-19 від 15.05.2019 про відшкодування збитків в розмірі 2'650,64 грн.

25 листопада 2019 року позивач скерував на адресу відповідача листи № 26-3823-19 від 21.11.2019 та № 26-3824-19 від 21.11.2019 щодо перерахунку по актах-претензії № 26-3912-19 від 21.11.2019, № 26-3911-19 від 21.11.2019, № 26-3910-19 від 21.11.2019, відповідно до яких загальна сума збитків становить 676,01 грн.

Як зазначає позивач, станом на день подання позовної заяви, Львівська національна музична академія імені М.В.Лисенка не сплатила 29'489,80 грн заборгованості за Договором від 03.01.2019 № 9570/19-ТЕ-(Т)-21, а тому вказані обставини слугували підставою для звернення до суду про стягнення 29'489,80 грн основної заборгованості на яку нараховано 2'756,28 грн пені, 1'507,54 грн 3% річних, 1'445,00 грн інфляційних втрат, 676,01 грн збитків.

У лютому 2021 року АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Львівської національної музичної академії імені М.В. Лисенка заборгованості на загальну суму 35'874,63 грн, з яких: 29'489,80 грн - основна заборгованості, 2'756,28 грн - пеня, 1'507,54 грн - 3% річних, 1'445,00 грн - інфляційні втрати, 676,01 грн збитки.

Львівська національна музична академія імені М. В. Лисенка звернулось до суду з зустрічним позовом, в якому просить:

- визнати недійсними з моменту укладання пункти 3.13 (із підпунктами), п.3.13 (із підпунктами), 5.7, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3 Договору від 03.01.2019 № 9570/19- ТЕ(Т)-21 постачання природнього газу, укладений між Позивачем (Відповідачем за первісним позовом) та Відповідачем (Позивачем за первісним позовом).

- у задоволенні первісного позову АТ «НАК «Нафтогаз України» до ЛНМ А ім. М.В. Лисенка про стягнення 35'874,63 грн згідно договору від 03.01.2019 № 9570/19-ТЕ(Т)-21 постачання природнього газу відмовити.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у справі № 914/515/21 відмовлено в первісному та зустрічному позовах повністю.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив докази на підтвердження вказаних ним обставин.

Оскільки рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у даній справі оскаржується лише в частині відмови у задоволенні первісного позову, в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог вказане судове рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків за невикористання останнім у березні, квітні 2019 року замовленого об`єму природного газу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Стаття 626 ЦК України передбачає свободу договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Між сторонами виникли зобов`язання з поставки природного газу за плату, які регулюються Договором, Цивільним кодексом України, Правилами постачання природного газу. Порядок відшкодування збитків, передбачений як умовами Договору, так і нормами ЦК України, ГК України та положеннями Правил.

Пунктом 3.13 Договору передбачено що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Відповідачем природного газу більше, ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості невикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Уф -Уп) х Ц х К,

де: Уф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Позивачем Відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Уп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018 № 4) передбачено, що відшкодування Позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином:

- Позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Відповідач порушив п. 3.9 Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 Договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору;

- Позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- Відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018р. №4), Відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати Позивачу збитки, розраховані відповідно до п.3.13 Договору.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно із ч.ч. 1 - 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. При цьому ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків, у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками ж, у свою чергу, є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями частини 2 статті 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона взяла б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правив здійснення господарської діяльності іншою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб' єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання іншою стороною;

- не отриманий прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання іншою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Таким чином, ані ст. 22 ЦК України, ані ст. ст. 224- 225 ГК України не встановлюють виключного правового зв`язку поняття «збитки» із зобов`язаннями, підставою виникнення яких є правочин. Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що чинне законодавство хоча однозначно і не надає, проте й прямо не забороняє потерпілій стороні вимагати стягнення збитків, однак розмір таких збитків повинен бути доведеним заінтересованою особою (наявність складу правопорушення), а у випадку спростування - відсутність вини доведена (опонентом) відповідачем.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту НКРЄКП) постановою від 30.09.2015 № 2495 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1380/27825), у пп. 1 п. 1 розділу VI закріпила, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

- підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496 передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Правил №2496 у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Враховуючи положення пункту 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496, а також те, що Договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, Позивач має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

При цьому, визначальним є те, що пункт 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496 передбачає можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.

Суд вважає, що право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496) не звільняє постачальника (Позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.09.2012 у справі №904/6992/20.

До того ж, Суд звертає увагу на те, що пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496 передбачено лише максимально допустимий розмір, а саме розмір, що не є більшим подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Враховуючи приписи частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що закріплення вказаної норми у постанові НКРЄКП не звільняє заявника від тягару доказування понесених збитків, що передбачено як Цивільним так і Господарським кодексами України.

Отже, заявлені вимоги Позивача про стягнення з Відповідача збитків не є доведеними належними доказами, а відтак і не є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених недовикористанням відповідачем у березні, квітні 2019 року замовленого об`єму природного газу. Не подано таких доказів позивачем і суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення 676,01 грн збитків.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не досліджено того факту, що долучені до матеріалів справи платіжні доручення є неналежним доказом. Зазначає, що відповідно до платіжного доручення № 76 від 30.01.2019 на суму 66'999,31 грн, враховуючи яке, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність основного боргу у сумі 29'489,80 грн, за спірним договором, кошти були сплачені із призначенням платежу: « 1801060; 2282 за спож. Природний газ рах.№26/2-19 19 від 24.01.19 АПП№01в від 24.01.19 дог.№9570/19-ТЕ(Т)-21 від 03.01.19; ПДВ-11166,55». А відтак, оплата у сумі 66'999,31 грн, була зарахована в погашення заборгованості по договору № 9229/18-ТЕ(Т)-21 від 29.11.2018 за спожитий природний газ у грудні 2018 року.

Звертає увагу суду, що платником чітко не визначено призначення платежу, а так як АТ «НАК «Нафтогаз України» призначення платежу не змінювало, тому зарахування коштів здійснено відповідно до первинних документів, а саме: договору постачання природного газу № 9229/18-ТЕ(Т)-21 від 29.11.2018 року; акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 за поставлений природний газ у грудні 2018 року по договору № 9229/18-ТЕ(Т)-21 від 29.11.2018 на суму 66'999, 31 грн; рахунок-фактура №26/2-19.19 від 14.01.2019 на суму 66'999, 31 грн згідно договору № 9229/18-ТЕ(Т)-21 від 29.11.2018 року, за спожитий природний газ у грудні 2018 року.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 35'874,63 грн, з яких: 29'489,80 грн - основна заборгованості, 2'756,28 грн - пеня, 1'507,54 грн - 3% річних, 1'445,00 грн - інфляційні втрати, 676,01 грн збитки, відмовив, зазначивши при цьому, що відповідачем сплачено кошти в повному обсязі за поставку природного газу за спірний період.

За актами приймання-передачі природного газу, на виконання умов укладеного договору, позивач передав у власність відповідача для подальшої реалізації протягом січня 2019 року - квітня 2019 року природний газ на загальну суму 211'151,83грн, що підтверджується:

- актом приймання-передачі від 31.01.2019, на загальну суму 67'074, 13грн;

- актом приймання-передачі від 28.02.2019, на загальну суму 54'510,83 грн;

- актом приймання-передачі від 31.03.2019, на загальну суму 52'498,01 грн;

- актом приймання-передачі від 30.04.2019, на загальну суму 37'068,86 грн;

Копії вказаних актів знаходяться у матеріалах справи, підписані повноважними представниками обох сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб сторін договору.

Із поданого позивачем розрахунку вбачається, що оплату за поставлений газ відповідач здійснив не в повному обсязі, заборгованість відповідача перед позивачем становить 29' 489,80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював оплату згідно актів приймання-передачі природного газу платіжними дорученнями:

- №184 від 05.03.2019 на суму 67'074, 13грн;

- №304 від 28.03.2019 на суму 54'510,83 грн;

- №305 від 28.03.2019 на суму 7'579,06 грн;

- №437 від 03.05 2019 на суму 52'498,01 грн.

Як вбачається з платіжного доручення, на яке посилається відповідач в якості доказу сплати заборгованості за січень 2019 року, вказана сума сплати (66'999,31грн) відрізняється від суми зазначеної в акті приймання-передачі від 31.01.2019 ( 67'074, 13грн), згідно якого відповідач ніби-то здійснював проплату.

Згідно із платіжним дорученням № 76 від 30.01.2019 року, долученим відповідачем до матеріалів справи вбачається, що призначення платежу за постачання природного газу з посиланням на спірний договір від 03.01.2019 № 9570/19-ТЕ-(Т)-21 та рахунок-фактура № 26/2-19.19 від 14.01.2019.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд не врахував тієї обставини, що за спірним договором № 9570/19-ТЕ-(Т)-21 від 03.01.2019 період постачання природного газу січень-квітень 2019 року. Відповідно поставка природного газу на суму 66'999,31 грн не входить в спірний період, оскільки за січень 2019 року згідно з актом приймання-передачі природного газу здійснено поставку на суму 67'074,13 грн та відповідно оплачено відповідачем платіжним дорученням № 184 від 05.03.2019 року на суму 67'074,13 грн.

На підтвердження даного факту позивачем до відзиву на зустрічний позов додано акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 за спожитий газ за період грудень 2018 року, на суму 66'999,31 грн та рахунок-фактура № 26/2-19.19 від 14.01.2019, згідно з яким здійснювалась оплата платіжним дорученням № 76.В рахунку-фактурі № 26/2-19.19 від 14.01.2019 зазначається найменування «за спожитий природний газ у грудні 2018 року», загальна сума, що підлягає сплаті 66'999,31грн з посиланням на договір від 29.11.2018 №9229/18-ТЕ(Т)-21.

Колегія суддів зазначає, що акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 та платіжне доручення № 76 стосуються іншого періоду (поза межами даного позову).

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доводи відповідача щодо сплати поставленого природного газу за січень 2019 року платіжним дорученням № 76 від 30.01.2019 суперечать вказаному пункту договору, оскільки сторони домовились, що розрахунок здійснюється до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, але аж ніяк не впродовж місяця в якому здійснюється поставка.

Пунктом 5.2. сторони погодили, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника.

Доказів зміни призначення платежу жодною з сторін не надано, а тому вказане призначення платежу в платіжному дорученні № 76 від 30.01.2019 «рах.№26/2-19 19 від 14.01.19» свідчить про оплату за поставку природного газу за попередній період - грудень 2018 року, на оплату якого був виставлений рахунок №26/2-19 19 від 14.01.19.

Як вбачається з хронології виконання здійснення проплат, відповідач оплатив за поставку природного газу за січень 2019 року 05.03.2019, за лютий 2019 року 28.03.2019, за березень 2019 року - 03.05.2019, а передоплата від 28.03.2019 року зарахована частково за період квітень 2019 року. Відтак неоплаченою залишається поставка природного газу за квітень 2019 року в частині 29'489, 80 грн.

Підпунктом 4 пункту 5.3. Договору, сторони узгодили, що кошти які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Обставини справи свідчать, що сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків а також порядок та умови передачі природного газу.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт поставки мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88).

Згідно з п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення), господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто вказаним підтверджується те, що акти приймання-передачі, як належний доказ здійснення господарської операції - передачі товару, може братися судом до уваги лише в тому випадку, коли вона містить всі необхідні реквізити (обов`язкові), а посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис уповноваженої особи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції на первинних документах є обов`язковим реквізитом, який надає документу чинності, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали, підтверджують реальність господарської операції.

Оглянувши оригінали актів приймання-передачі природного газу в судовому засіданні 13.12.2021, копії яких надано відповідачем до матеріалів справи, у них дійсно відрізняється дата та не зазначено період за який здійснювалась поставка, оригінали актів містять виправлення в даті складання та номері договору, що, на думку колегії суддів, свідчить про дефект оформлення відповідних документів з виправленнями, в силу ст.ст. 76,77 ГПК України не беруться судом до уваги, як допустимі та належні докази.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявні у справі копії актів приймання-передачі природного газу долучені відповідачем до матеріалів справи, не можуть бути належними та допустимими у розумінні зазначених норм Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, переглянувши наявні у справі докази, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги приймає як належні, допустимі та достатні докази на підтвердження здійснення господарської операції первинні документи, а саме акти приймання-передачі природного газу, які надані позивачем до позовної заяви, оскільки такі належним чином оформлені, містять обов`язкові реквізити, не мають виправлень та дефектів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів сплати основної заборгованості в сумі 29'489,80 грн.

Отже, враховуючи все вищеописане в даній судовій постанові в площинні існування первинних доказів, колегія суддів прийшла до висновку, що залишок боргу становить 29'489,80 грн за поставлений природний газ, за період січень квітень 2019 року.

Також позивач заявляв вимогу про стягнення з відповідача 2'756,28 грн - пені, 1'507,54 грн - 3% річних, 1'445,00 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В пункті 7.2 договору сторонами узгоджено, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно п.5.1 Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши правильність нарахування пені, що здійснена в межах позовних вимог, апеляційний господарський суд зазначає про стягнення з відповідача пені в сумі 2'756,28 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів за результатами перевірки проведеного позивачем розрахунку даної частини позовних вимог встановила правомірність позову в тій частині, а саме стягнення з відповідача 1'507,54 грн - 3% річних, 1'445,00 грн - інфляційні втрати.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» слід задоволити частково, рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у справі № 914/515/21 скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову та прийняти нове рішення в тій частині, яким позов задоволити частково.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів змінює судове рішення в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на скасування судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 у справі №914/515/21 в частині відмови в задоволенні первісних вимог та задоволення позову частково, судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, а також інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Відтак, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 5'675,00 грн (2'270,00 (судовий збір за подання позовної заяви) + 3'405,00 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги).

Оскільки сума задоволеного позову всього становить 35'198,62 грн відповідно сума судового збору за позовом від цієї суми становить 2'270,00 грн (мінімальний розмір), та за апеляційною скаргою відповідно 150% від 2'270, 00 грн становить 3'405,00 грн. Всього 5'675,00 грн.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задоволити частково. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.08.2021 в частині відмови в первісному позові скасувати.

2. Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково. Стягнути з Львівської національної музичної академії імені М.В. Лисенка на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 29'489,80 грн основного боргу, 2'756,28 грн пені, 1'507,54 грн три проценти річних, 1'445,00 грн інфляційних втрат та 5'675,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору. У стягненні 676,01 грн збитків відмовити.

3. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

4.Місцевому господарському суду видати наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.12.2021