ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

02.12.2021 Справа № 905/1444/21 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Васильєвій О.М., розглянувши матеріали

за позовною
заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України

до відповідача Військової НОМЕР_1

про стягнення коштів у розмірі 101600,00 грн

За участю представників:
від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Предмет та підстави спору
На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до військової частини НОМЕР_2 про стягнення витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому, у розмірі 100000,00 грн та витрат, понесених на проведення врегулювання справи та збору у розмірі 1600,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані виникненням у позивача права вимоги до відповідача з огляду на виплату ним в силу покладених на нього повноважень Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентної виплати потерпілому за власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Заперечення учасників процесу
Відповідач у відзиві на позов заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Відповідач зазначає, що військовослужбовець ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 та є учасником бойових дій, тому на підставі п. 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 23.12.2014 №7-рн/2014 винною особою у дорожньо-транпортній пригоді є ОСОБА_1 , який безпосередньо керував автомобілем «КАМАЗ Б320» н.д.р. НОМЕР_3 , тому відсутні підстави для покладення відповідальності на відповідача. Також, відповідач вказує на те, що позивачем не додано належних доказів на підтвердження того, що власником транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, є відповідач військова частина НОМЕР_2 . Окрім того, відповідач просить суд урахувати, що в провадженні №2/263/24502020 Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа № 263/11391/20 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 , третя особа ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок тієї ж самої дорожньої пригоди яка відбулась 23.11.2018 року.

Хід розгляду справи та процесуальні дії
Ухвалою суду від 02.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1444/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 04.10.2021 постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.10.2021; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 19.10.2021 підготовче засідання відкладено на 02.11.2021 та запропоновано відповідачу надати належні та допустимі докази на підтвердження обставин, повідомлених у відзиві на позов, а саме щодо того, що відповідач не є власником автомобіля "КАМАЗ Б320", н.д.р. НОМЕР_3 , вказаний автомобіль не перебував у його оперативному управлінні і що вказаний транспортний засіб не був зареєстрований за відповідачем станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (23.11.2018).

Ухвалою суду від 02.11.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №905/1444/21 до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 18.11.2021.

Ухвалою суду від 18.11.2021 судове засідання відкладено на 02.12.2021.

В судове засідання призначене на 02.12.2021 позивач та відповідач явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

30.09.2021 ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 відкрито провадження у справі № 905/1818/19 за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:
Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами
23.11.2018 року о 20.42 годині, в Центральному районі м. Маріуполя Донецької області на перехресті вулиці Купріна та вулиці Митрополитській, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КАМАЗ Б320», державний номер НОМЕР_3 виїхав на перехресті на заборонений червоний сигнал світлофору, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «PorscheCayenne», державний номер НОМЕР_4 , під керуванням громадянина ОСОБА_3 , внаслідок чого належний ОСОБА_2 транспортний засіб було пошкоджено.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.12.2018 №263/16651/18 водія транспортного засобу «КАМАЗ Б320», державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн.

26.11.2018 потерпіла особа ОСОБА_2 звернулась до МТСБУ в порядку ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 23.11.2018 у м. Маріуполь.

16.01.2019 потерпіла особа ОСОБА_2 звернулась до МТСБУ в порядку статті 35, пункту 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі оціненої шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу PorscheCayenne», державний номер АН140КЕ.

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), відповідно до умов договору від доручило Приватному акціонерному товариству «Саламандра-Україна» листом від 03.12.2018 №3.1-05/54678/вих/1 в строк до 17.01.2019 врегулювати випадок з обставинами дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.11.2018 року о 20.42 годині, в Центральному районі м. Маріуполя Донецької області на перехресті вулиці Купріна та вулиці Митрополитській, за участю водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «КАМАЗ Б320», державний номер НОМЕР_3 та водія ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом «PorscheCayenne», державний номер НОМЕР_4 .

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна» виписало позивачу рахунок на оплату 1600,00 грн за врегулювання справи №54768. Між вказаними особами також підписаний акт на суму 1600,00 грн та позивачем, на підставі платіжного доручення від 27.02.2019 №912664 перераховано 1600,00 грн.

За звітом № 1112/19/1 складеним, 11.01.2019, про оцінку збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «PorscheCayenne», державний номерний знак НОМЕР_5 пошкодженого в результаті ДТП, вартість матеріального збитку складає: 200372,60 грн.

Моторне (транспортне) страхове бюро України наказом від 04.03.2019 №2132 фінансовому управлінню наказано сплатити ОСОБА_2 100000,00 грн. Платіжним дорученням від 12.03.2019 №935908 Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило перерахування на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до витягу з наказу від 31.03.2016 №74 Т.В.О. командира військової частини польової пошти НОМЕР_6 із сержантом ОСОБА_1 , водієм -електриком польової лазні взводу матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_6 наказано укласти контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно з довідкою від 23.03.2021 №2962/753 сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 31.03.2016 по 23.03.2021.

Листом від 03.04.2020 начальника військової служби правопорядку у Збройних силах України, на адвокатський запит, повідомлено, що транспортний засіб КАМАЗ Б320, державний номер НОМЕР_3 зареєстрований відділенням ВІБДР Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку 23.02.2017, належить військовій частині НОМЕР_2 .

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Військової частини НОМЕР_2 із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, яка залишена останнім без виконанням.

Також, за інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі судових рішень, Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області розглянута цивільна справа № 263/11391/20 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 , третя особа ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок тієї ж самої дорожньої пригоди, яка відбулась 23.11.2018 року о 20.42 годині, в Центральному районі м. Маріуполя Донецької області на перехресті вулиці Купріна та вулиці Митрополитській, за участю водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «КАМАЗ Б320», державний номер НОМЕР_3 та водія ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом «PorscheCayenne», державний номер НОМЕР_4 .

Рішенням Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області від 04.10.2021 № 263/11391/20 позовну заяву задоволено частково: стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 (21-й окремий мотопіхотний батальйон 56 окремої мотопіхотної бригади Збройних сил України), на користь ОСОБА_2 100372,60 грн (сто тисяч триста сімдесят дві гривні шістдесят копійок) в рахунок відшкодування завданих ДТП матеріальних збитків; стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (21-й окремий мотопіхотний батальйон 56 окремої мотопіхотної бригади Збройних сил України) на користь ОСОБА_2 , 5000,00 (п`ять тисяч гривень) - на відшкодування моральної шкоди; стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 (21-й окремий мотопіхотний батальйон 56 окремої мотопіхотної бригади Збройних сил України), на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з: судового збору в розмірі1003 гривні 74 копійки, витрати на надання послуг на проведення авто товарознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу за договором №341 від 07.12.2018р. в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень; витрати на професійну правничу допомогу, які складають 22600,00 (двадцять дві тисячі шістсот) гривень. Рішення №263/11391/20 набрало законної сили 04.11.2021.

Зі змісту рішення суду №263/11391/20 вбачається, що згідно інформації з бази даних РІІС «Автомобіль» на НАІС ЄДР МВС, станом на 07.12.2018 року транспортний засіб «Камаз 5320», 1985 року випуску, шасі № НОМЕР_7 , зареєстрований за ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля», , що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Донецькій області № 31/5-51-93 від 07.12.2018 року. Як вбачається з листа ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» № 635/1 від 19.06.2019 року, транспортний засіб «Камаз 5320», державний номер НОМЕР_8 , на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за актом приймання передачі від 16.05.2014 року передано до військової частини НОМЕР_9 Збройних сил України. Відповіддю командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 06.09.2021 року встановлено, що вантажний транспортний засіб Бортовий Камаз-5320, рік випуску 1985, номерний знак НОМЕР_3 , номер рами (шасі) НОМЕР_7 знаходиться в оперативному управлінні військової частини НОМЕР_2 .

За таких обставин, позивач звернувся до суду з вимогою, яка є предметом спору.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду
Відповідно до пункту 1.2. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Звертаючись із позовом до суду МТСБУ обґрунтував наявність у нього права на стягнення шкоди в порядку регресу із посиланням на приписи статі 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначивши про здійснення ним регламентної виплати потерпілій у ДТП особі регламентної за власника транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого в ДТП не була застрахована.

Правовий статус МТСБУ у свою чергу визначено в Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ передбачено статтями 41 та 42 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У вказаних нормах визначено, що МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт 38.2.1.).

Отже, зазначена стаття передбачає наявність у МТСБУ права на пред`явлення регресного позову за наявності однієї з умов, що вказані у підпунктах 38.2.1. - 38.2.5. пункту 38.2. цієї статті.

Наведений у цій статті Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" перелік умов виникнення у МТСБУ права на подання регресного позову до суду є вичерпним.

Ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як встановлено судом вище, позивач здійснив регламентовану виплату у розмірі 100000,00 грн потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 10.12.2018 у м. Маріуполі.

Цивільна відповідальність власника, водія транспортного засобу «Камаз 5320», 1985 року не застрахована. Докази на спростування вказаних обставин, в матеріалах справи не містяться.

За таких обставин, позивач набув права на регресну вимогу до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснивши регламентовану виплату у розмірі 100000,00 грн потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 10.12.2018 у м. Маріуполі, звернувся до відповідача як до особи, за якою закріплений транспортний засіб, за участю якого сталась дорожня -транспортна пригода та водій, якого був визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді, що перебував у відносинах з відповідачем з вимогою відшкодувати відповідні витрати.

Статтями 1166, 1167 Цивільного кодексу України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статтями 1187, 1188 Цивільного кодексу України обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки. Ці норми встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Відповідно до п. 2 6 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989 року № 3 (зі змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

На підставі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що транспортний засіб Камаз-5320, рік випуску - 1985, номерний знак НОМЕР_3 належить (лист від 03.04.2020 начальника Військової служби правопорядку у Збройних силах України) військовій частині НОМЕР_10 .

Відповідачем не надано жодних доказів на спростування обставин перебування у володінні, користуванні останнього транспортного засобу Камаз-5320, рік випуску - 1985, номерний знак НОМЕР_3 станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Також, наявними матеріалами справи підтверджується те, що ОСОБА_1 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, знаходився у відносинах з військовою частиною НОМЕР_10 з проходження військової служби на посаді водія та виконував службові (трудові) обов`язки. Відповідач належними та допустимими доказами не спростував вказані обставини.

Враховуючи, що військова частина, а саме командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » володіло на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, а саме автомобілем Камаз-5320, рік випуску - 1985, номерний знак НОМЕР_3 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_1 та який знаходився у відносинах з військовою частиною НОМЕР_10 з проходження військової служби на посаді водія та виконував службові (трудові) обов`язки, саме військова частина НОМЕР_10 , як юридична особа, повинна відшкодовувати витрати позивача, понесені останнім у зв`язку із заподіянням матеріальної шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 5.06.2018 року по справі №243/10982/15-ц.

З огляду на викладене, заперечення відповідача викладені у відзиві на позов відхиляються судом.

Отже, страхове відшкодування перераховане позивачем ОСОБА_3 у розмірі 100000,00 грн слід стягнути в порядку регресу з військової частини НОМЕР_10 , а також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати позивача на врегулювання справи 54678 та збір документів у розмірі 1600,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Розподіл судових витрат
Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 165, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р ІШ И В:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код: НОМЕР_11 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (б-р. Русановський, 8, м. Київ, 02154, ) витрати, пов`язані із здійсненням регламентованої виплати потерпілому, у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп., витрати, понесені на проведення врегулювання спору та збір документів у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп., судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні 02.12.2021 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2021.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи у строки передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.М. Огороднік