ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2021 р. Справа№ 925/1701/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Возний С.І.,

від відповідача 1 - Лук`яненко Г.О.,

від відповідача 2 - Родіна Т.М.,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 (повний текст рішення складено 06.08.2021)

у справі № 925/1701/20 (суддя Грачов В.М.)

За позовом Смілянської міської ради

до:

1. Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго"

2. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Смілянська міська рада звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що секретар Смілянської міської ради в порушення ст.ст. 17, 18 Бюджетного кодексу України, статті 732 Господарського кодексу України; ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", №1730-VIII від 03.11.2016 року погоджено договори реструктуризації та укладено спірні договори місцевої гарантії, тобто вчинені під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, оскільки спрямовані на порушення права територіальної громади міста Сміла в особі Смілянської міської ради вирішувати питання місцевого значення, обмежують право розпоряджатися коштами громади та майном, що перебуває у комунальній власності, оскільки у територіальної громади наявний обов`язок виконання спірних договорів.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним:

- договір про надання місцевої гарантії № 182/1/1730-МГ від 26.12.2018 року, укладений між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" та Смілянською міською радою.

- договір про надання місцевої гарантії № 182/2/1730-МГ від 26.12.2018 року, укладений між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" та Смілянською міською радою.

- договір про надання місцевої гарантії № 182/3/1730-МГ від 26.12.2018 року, укладений між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" та Смілянською міською радою.

- договір про надання місцевої гарантії № 182/4/1730-МГ від 26.12.2018 року, укладений між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" та Смілянською міською радою.

- договір про надання місцевої гарантії № 182/5/1730-МГ від 26.12.2018 року, укладений між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" та Смілянською міською радою.

Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Смілянської міської ради 375 255 грн. судового збору; з Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" на користь Смілянської міської ради 372 627 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Смілянська міська рада, як колегіальний орган місцевого самоврядування не схвалювала оспорюваних договорів та не вчиняла дій на їх виконання. Також місцевий господарський суд зазначив, що Смілянська міська рада відповідає коштами бюджету, майном територіальної громади за невиконання зобов`язань відповідача-1 за договорами про реструктуризацію заборгованості за спожитий природній газ від 26.12.2018 року, який виник ще у товариства з обмеженою відповідальністю "СмілаЕнергоінвест", вказані зобов`язання обмежують право позивача розпоряджатися коштами громади та майном, що перебуває у комунальній власності, що є підставами для визнання таких договорів недійсними. відповідно до ст. 233 ЦК України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи, а також при неправильному застосуванні норм матеріального права. Зокрема скаржник вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що договори про надання місцевої гарантії укладались за погодженням з позивачем. Скаржник також вказує, що боргові зобов`язання у комунального підприємства «Смілакоумунтеплоенерго» виникли в силу закону. На думку скаржника місцевий господарський суд невірно розтлумачив ст. 233 ЦК України у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зрив опалювального сезону 2018-2019 років у м. Сміла є тяжкою обставиною для позивача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року, витребувано матеріали справи №925/1701/20 з Господарського суду Черкаської області.

28.09.2021 року до Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду Черкаської області надійшли матеріали справи №925/1701/20.

29.09.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

30.09.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 року розгляд апеляційної скарги кціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року призначено на 03.11.2021 року.

Судове засідання, призначене на 03.11.2021 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному з 26.10.2021 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 року розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року у справі №925/1701/20 призначено на 08.12.2021 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №925/1701/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року у справі №925/1701/20 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

В судовому засіданні 08.12.2021 року представник відповідача 2 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники позивача та відповідача 1 надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.12.2018 року між відповідачем-2 - Публічним акціонерним товариством "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як кредитором, Товариством з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест", як первісним боржником, та відповідачем- 1 - Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго", як новим боржником, укладено одинадцять тристоронніх договорів переведення боргу на загальну суму 85523301грн, а саме:

№14/3519/18 на суму 8 676326,66 грн.

№14/3520/18 на суму 1111853 грн. 39 коп.;

№14/3521/18 на суму 730695 грн. 95 коп.;

№14/3522/18 на суму 36606 грн. 07 коп.;

№14/3523/18 на суму 14504 207 грн. 74 коп.;

№14/3524/18 на суму 7410 331 грн. 38 коп..;

№14/3525/18 на суму 14130948 коп.10 коп..;

№14/3526/18 на суму 103103грн. 74 коп..;

№14/3527/18 на суму 21848779грн. 26 коп.;

№14/3528/18 на суму 252 769грн. 67 коп.;

№14/3529/18 на суму 16717679грн. 32 коп. (т.1 а.с. 16-26).

В цей же день, 26.12.2018 року між відповідачем-2 - Публічним акціонерним товариством "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як кредитором, та відповідачем- 1 - Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго", як боржником, укладено п`ять договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ:

№182/1/1730-РЗ на суму 21848779грн.26 коп.;

№182/2/1730-РЗ на суму 15374629грн.88 коп..;

№182/3/1730-РЗ на суму 14504207грн. 74 коп.;

№182/4/1730-РЗ на суму 7410331грн.38 коп..;

№182/5/1730-РЗ на суму 2929742грн.16 коп. (т. 1 а.с. 33-36, 39-42, 45-48, 51-54).

Пунктами 3, 4 вказаних договорів передбачено зобов`язання сплати Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" реструктуризованої заборгованості в загальній сумі 62067690 грн. 42 коп. за борги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест".

Також 26.12.2018 року позивачем - Смілянською міською радою, як гарантом, та відповідачем-2 - Публічним акціонерним товариством "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як бенефіціаром, та відповідачем- 1 - Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго", як принципалом, укладено п`ять договорів про надання місцевої гарантії на загальну суму 62067690 грн. 42 коп. (далі - Спірні договори), а саме:

№182/1/1730-МГ на суму 21848779грн.26 коп.;

№182/2/1730-МГ на суму 15374629грн.88 коп..;

№182/3/1730-МГ на суму 14504207грн. 74 коп.;

№182/4/1730-МГ на суму 7410331грн.38 коп..;

№182/5/1730-МГ на суму 2929742грн.16 коп. (т.1 а.с. 57-60, 63-66, 69-72, 75-78, 81-84).

В п.1.1. спірних договорів сторони погодили, що гарант гарантує (надає гарантію) перед бенефіціаром належне виконання принципалом умов договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №182/1/1730-РЗ, №182/2/1730-РЗ від 26.12.2018 року, №182/3/1730-РЗвід 26.12.2018 року, №182/4/1730-РЗ від 26.12.2018 року, №182/5/1730-РЗ від 26.12.2018 року.

Пунктом 1.2. Спірних договорів визначено, що гарантією за цими договорами забезпечується виконання принципалом платіжних зобов`язань, передбачених договорами про реструктуризацію, включаючи і зобов`язання щодо сплати непогашеної суми заборгованості у випадку дострокового її стягнення, в тому числі у випадку розірвання договорів про реструктуризацію відповідно договорів про реструктуризацію та ч. 5 ст. 5 Закону України від 03.11.2016 року № 1730-VIII.

Дана Гарантія є місцевою гарантією, що надається відповідно до Закону України від 03.11.2016 року №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Гарантія надається на суму реструктуризованої заборгованості (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету) (п.1.3. Спірних договорів ).

Надана в межах договорів гарантія є безвідкличною та безумовною (п. 1.5.Спірних договорів).

Відповідальність гаранта обмежується сумою гарантії , що обумовлена у п.2.1. договорів. Після кожного гарантійного платежу зобов`язання за гарантією будуть зменшуватись на сумум здійсненого гарантійного платежу, а у випадку сплати на користь бенефіціара повної суми гарантії , передбаченої п. 2.1. договорів, вона вважається виконаною та припиняє свою дію (п.т 2.3. Спірних договорів).

При настанні гарантійного випадку (пункт 1.4 цього договору), гарант зобов`язаний без будь-яких заперечень або оскаржень здійснити гарантійний платіж на письмову вимогу бенефіціара у розмірі невиконаного принципалом зобов`язання по договору реструктуризації, щодо якого настав строк платежу, а у випадку дострокового стягнення непогашеної заборгованості по договору про реструктуризацію, в тому числі у випадку розірвання договору про реструктуризацію відповідно до його умов та частини 5 ст.5 Закону України від 03.11.2016 року №1730-VIII - у розмірі непогашеної суми заборгованості принципала по договору про реструктуризацію (п. 4.1. Спірних договорів).

Гарант зобов`язаний передбачити витрати на виконання умов даних договорів у відповідному місцевому бюджеті на строк дії гарантії (п. 4.4 Спірних договорів).

У п. 11.1 Спірних договорів встановлено, що договори вважаються укладеними з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності), та діє протягом 5 років та 2 місяців до 26.02.2024 року.

Як зазначає позивач та встановлено судом першої інстанції, Територіальна громада в особі Смілянської міської ради є засновником комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" (статут затверджений рішенням Смілянської міської ради від 29.03.2018 року №67-20/VII т.1 а.с. 89-94), яке є монополістом в сфері постачання теплової енергії в місті Сміла Черкаської області. Теплова енергія, яка виробляється на його теплогенеруючих об`єктах, має безперебійно постачатися до 8994-х споживачів міста (з яких населення - 8 823 абонентів, бюджетні установи/організації - 46 абонентів, інші підприємства, установи, організації - 125 абонентів).

Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" є монополістом в сфері централізованого постачання теплової енергії приєднаними мережами в місті Сміла Черкаської області. Теплова енергія, яка виробляється на його теплогенеруючих об`єктах, має безперебійно постачатися до 8994-х кінцевих споживачів міста Сміла (з яких населення - 8 823 абонентів, бюджетні установи/організації - 46 абонентів, інші підприємства, установи, організації - 125 абонентів). Альтернатива в виробленні та централізованому постачанні тепла в м. Смілі відсутня. Місто Сміла потерпало в зимовий (опалювальний) період 2018-2019 від припинення газопостачання на котельні з мотивів заборгованості виробника послуги.

Такий обов`язок може бути виконаний підприємством лише за умови належного постачання природного газу в обумовленому об`ємі, необхідного для вироблення теплової енергії. Законом України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу можливе виключно на підставі договору між постачальником та споживачем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 року №705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" (чинної на дату укладення оспорюваних договорів) установлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року" (чинного на дату укладання оспорюваних договорів) вказано Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укласти до 15 жовтня 2018 договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 №357 (Офіційний вісник України, 2016, №46, ст. 1666), та принципу недискримінації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 року №867 (в редакції на дату укладення оспорюваних договорів) затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, згідно з яким Відповідача 2 визначено постачальником із спеціальними обов`язками, зокрема, для виробників теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів. Таким виробником є Відповідач 1.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.10.2018 року №357 "Про початок опалювального сезону 2018-2019рр. в м. Сміла" вирішено теплопостачальним організаціям міста розпочати в м. Сміла опалювальний сезон 2018-2019 років з 25 жовтня 2018 року, в тому числі - в першу чергу лікувальним закладам, дитячим дошкільним та навчальним закладам (т.1 а.с. 95).

На початку опалювального сезону 2018-2019 років діяльність Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" з теплопостачання та подальше безперебійне функціонування всіх соціально-значимих об`єктів м. Сміла опинилось в прямій залежності від позиції Публічного акціонерного товариства "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як гарантованого постачальника природного газу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 року №867, для виробництва теплової енергії захищеним споживачам.

25.07.2018 року, 16.11.2018 року відповідач-1 листами №983, № 1420 звертався до відповідача -2 стосовно укладення договору на постачання природного газу щодо своєчасного початку опалювального сезону 2018-2019 років (т.1 а.с. 104-105, 107-108, докази направлення т.1 а.с. 106, 109), однак відповідач-2 не уклав договори на постачання природного газу у листі № 26-5283/1.2-18 від 20.08.2018 року повідомив умови за яких можливе їх укладення (т.1 а.с. 110-111).

16.11.2018 року виконавчий комітет Смілянської міської ради звертався до відповідача-2 з листом № 230/01-01-04 щодо підписання направлених проектів договорів на виконання усного доручення Президента України Петра Порошенка від 15.11.2018 року (т. 1 а.с. 112, докази направлення т.1 а.с. 113).

09.11.2018 року рішенням Смілянської міської ради Черкаської області прийнято рішення № 80-2/VII "Про надання гарантії Смілянської міської ради ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зокрема вирішено надати гарантію для забезпечення виконання зобов`язань по договорам постачання природного газу між КП "Смілакомунтеплоенерго" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Гарантія надається на строк дії договорів, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань за договорами (п.1) (т.1 а.с. 115).

12.11.2018 року виконавчим комітетом Смілянської міської ради Черкаської області прийнято рішення № 393 "Про тимчасове призупинення освітнього процесу у закладах загальної середньої освіти міста", яким вирішено призупинити освітній процес у навчальних закладах міста у разі відсутності теплопостачання з 12.11.2018 року до моменту подачі теплової енергії (т.1 а.с. 96).

Низький температурний режим та снігопади на початку листопада 2018 року наряду з відсутністю тепла стали причиною визнання ситуації, що склалася в місті Сміла надзвичайною подією, що підтверджується протоколом позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Смілянської міської ради від 13.11.2018 №28. Наслідками чого стало переміщення хворих з лікувальних закладів м. Сміла в інші лікувальні заклади міста та області, зупинення навчального процесу в закладах загальної середньої освіти міста.

Після втручання Президента України П.О.Порошенка 15.11.2018 року, що підтверджується протоколом позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, і без укладеного договору на постачання природного газу між Публічним акціонерним товариством "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", та Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго", Публічне акціонерне товариство "Черкасигаз" почало здійснювати фізичну доставку газу відповідачу-1.

Незважаючи на рекомендації Комісії разом з Черкаською облдержадміністрацією та за участю Смілянської міської ради невідкладно укласти відповідачем-2 необхідні договори та доповісти Президентові України до 21:00 год. 15.11. 2018 року, відповідач-2 так і не уклав з відповідачем-1 договори на постачання газу. Це призвело до бездоговірного відбору газу відповідачем-1 у листопаді 2018 року, внаслідок чого Публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" нарахувало відповідачу-1 за листопад 2018 року 30971059грн. 20 коп. заборгованості як відшкодування послуг балансування газової мережі

18.11.2018 року Смілянська міська рада прийняла рішення №81-1/VII "Про звернення до Президента України", в якому п. 1 схвалено звернення депутатів Смілянської міської ради до Президента України згідно з додатком (т.1 а.с. 116), на виконання якого направлено лист № 125/01-04 від 20.11.2018 року (т.1 а.с. 117-120, докази направлення т. 1 а.с. 121).

29.11.2018 року Смілянська міська рада рішенням №83-25/VII "Про повторне звернення депутатів Смілянської міської ради до Президента України" (т.1 а.с. 122), на виконання якого направлено лист № 132/01-4 від 29.11.2018 року (т.1 а.с. 123-127, докази направлення т. 1 а.с. 123), оскільки після 15.11.2018 року відповідач-1 здійснював бездоговірний відбір газу, а відповідач-2 не укладав договори на постачання газу без укладання договорів переведення боргу від приватної структури в сумі 85,5 млн.грн. - за умови відсутності у нього заборгованості за спожитий газ перед Публічним акціонерним товариством "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (лист №26-5903/1,2-18 від 17.09.2018 року - т.1 а.с. 114).

Згідно з фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік вартість активів комунального підприємства-позивача становить 17 695,3 тис.грн. Згідно предмету спірних договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 26.12.2018 року КП "Смілакомунтеплоенерго" прийняло на себе безумовне зобов`язання сплатити на користь НАК "Нафтогаз України" 62 067 690,42 грн. замість первісного боржника, що становить більше 350 відсотків вартості всіх активів КП "Смілакомунтеплоенерго" за даними його останньої річної фінансової звітності станом на 31.12.2017 року.

Позовні вимоги Смілянської міської ради обґрунтовані тим, що оспорюванні правочини суперечать актам цивільного законодавства України (статтям 17, 18 Бюджетного кодексу України; статті 732 Господарського кодексу України; статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», №1730-VIII від 03.11.2016) та вчинені під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Вкрай невигідними умовами є:

- покладення статтею 22 Закону України "Про теплопостачання" обов`язку суб`єкта господарювання приватної форми власності на орган місцевого самоврядування (у тому числі через створювані ним комунальні підприємства) сплатити боргові зобов`язання, у тому числі похідні зобов`язання у виді відповідальності за неналежне виконання основного зобов`язання - пеня, 3% річних, інфляційні втрати без передачі кореспондуючого цьому борговому зобов`язанню права вимоги до споживачів теплової енергії призводить до поліпшення майнового стану (збагачення) попереднього користувача за рахунок нового (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №910/5105/18);

- юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61 Конституції України), однак за неналежне виконання основних договорів купівлі-продажу природного газу в судовому порядку донараховано пеню, 3% річних, інфляційні втрати, які також переведено на Підприємство;

- покладення обов`язку боржника на третю особу всупереч волі такої особи або в результаті сингулярного правонаступництва (переходу прав та обов`язків). У разі здійснення правонаступництва на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання" і заміни попереднього користувача майна новим, кінцевими власниками яких є різні особи, на нового користувача та особу, яка здійснює управління таким суб`єктом, буде покладено надмірний тягар юридичної відповідальності за борги іншої особи (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №910/5105/18);

- не передбачено джерело погашення Підприємством прийнятих на себе зобов`язань від ТОВ "Сміла Енергоінвест", що суперечить абзацу тринадцятому пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867, відповідно до якого погашення боргових зобов`язань здійснюється управителем за рахунок коштів, одержаних від погашення дебіторської заборгованості, що належала власнику (користувачу) майна об`єкта, на якому здійснюється виробництво теплової енергії. Тобто погашення прийнятих на себе зобов`язань, які нічим не забезпечені, повинно відбуватись не за рахунок господарської діяльності Підприємства, а саме за рахунок дебіторської заборгованості, яка виникла при експлуатації цих об`єктів до моменту зміни користувача;

- суму переведеного основного боргу в розмірі 62 067 690,42 грн було реструктуризовано на 60 місяців шляхом укладення п`яти договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ. Проте всупереч імперативних норм, встановлених частинами четвертою та шостою статті 5 Закону №1730-VIII, оскаржувані Договори укладено без рішення Ради та без їх погодження в установленому порядку Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР).

Правовими підставами позовної заяви про визнання недійсними правочинів є загальні норми встановлені частинами 1-3 статті 203, статтею 215 ЦК України та спеціальна норма статті 233 ЦК України.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. За змістом статті 1 Закону №1730до заборгованості, яка підлягає врегулюванню за його положеннями, належить кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частини 4 та 6 статті 5 Закону №1730 встановлює імперативну норму, відповідно до якої виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації; реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування.

Згідно з ч.2 ст.17 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання оспорюваних договорів) місцеві гарантії можуть надаватися за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної міської ради для забезпечення повного або часткового виконання боргових зобов`язань суб`єктів господарювання - резидентів України, що належать до комунального сектору економіки, розташовані на відповідній території та здійснюють на цій території реалізацію інвестиційних проектів, метою яких є розвиток комунальної інфраструктури або впровадження ресурсозберігаючих технологій.

Відповідно до ч.1 ст.18 Бюджетного кодексу України граничний обсяг державного (місцевого) боргу і гарантованого державою боргу, граничний обсяг надання державних (місцевих) гарантій визначаються на кожний бюджетний період законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет).

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Згідно з частинами 1-2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже в розумінні вказаних норм, для забезпечення виконання зобов`язань комунального підприємства, перед тим як укладати оскаржувані договори, необхідне відповідне рішення органу місцевого самоврядування - в даному випадку - Смілянської міської ради, прийняте на засіданні ради.

Також колегія суддів зазначає, що КП «Смілакомунтеплоенерго» є комунальним унітарним підприємством, створеним одним засновником (ч. 3, 4 ст. 63 ГК України), що відображено в статуті КП «Смілакомунтеплоенерго», який затверджений рішенням міської ради від 29.03.20128 №67-20/VIІІ (чинним на момент вчинення правочину). Засновником підприємства є територіальна громада в особі Смілянської міської ради (Власник) - преамбула Статуту.

Згідно з пунктом 2.4. Статуту КП «Смілакомунтеплоенерго» несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах майна, яким наділяє його власник (статутним капіталом), згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями Власника та Органу управління, а Власник та Орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями Підприємства, крім випадків передбачених діючим законодавством України.

Пунктом 3.1. Статуту КП «Смілакомунтеплоенерго» визначено, що підприємство створюється з метою отримання прибутку, повного задоволення потреб з надання житлово-комунальних послуг у сфері теплопостачання для населення та юридичних осіб, створення і покращення економічних і соціальних умов трудового колективу Підприємства.

Відповідно до п. 6.1.1., 6.1.5 підприємство планує свою діяльність, визначає стратегію та основні напрямки свого розвитку за погодженням із Власником.Також підприємство здійснює економічну діяльність у відповідності до фінансового плану, затвердженого в порядку, встановленому рішенням міської ради «Про порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів комунальних підприємств».

При цьому, за змістом абз. 7 п. 6.2.1. Статуту КП «Смілакомунтеплоенерго» зобов`язане виконувати фінансовий план, затверджений виконавчим комітетом міської ради, щоквартально звітує перед Смілянською міською радою про фінансово-господарську діяльність.

Визначення основних напрямків діяльності підприємства, затвердження його планів і звітів про їх виконання є компетенцією Власника або органу управління (п. 7.2 Статуту).

Відповідно до ч. 9 ст. 73 ГК України державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Частиною другою та третьою статті 73-2 Господарського кодексу України, яка регулює значні господарські зобов`язання державного унітарного підприємства, передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 10-25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані положеннями Господарського кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Враховуючи положення абзацу першого частини десятої статті 78 ГК України, щодо особливостей господарської діяльності комунальних унітарних підприємств, зокрема, відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, нормами ГК України визначено регулювання діяльності комунальних комерційних підприємств аналогічно до діяльності державних комерційних підприємств, без наділення вказаних суб`єктів повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №902/318/16 (п. 8.3) з посиланням на близькі за змістом висновки, що наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №5023/4388/12.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Приписами статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно з фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік вартість активів комунального підприємства-позивачастановить 17 695,3 тис.грн. Згідно предмету спірних договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ від 26.12.2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» прийняло на себе безумовне зобов`язання сплатити на користь НАК «Нафтогаз України» 62 067 690,42 грн. замість первісного боржника, що становить більше 350 відсотків вартості всіх активів КП «Смілакомунтеплоенерго» за даними його останньої річної фінансової звітності станом на 31.12.2017 року.

Пунктом 2.5. Статуту КП «Смілакомунтеплоенерго» визначено, що підприємство має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в суді, господарському та третейському. Власник має право обмежувати укладання угод, набуття майнових та особистих немайнових прав Підприємства у разі, коли такі дії не відповідають інтересам місцевого самоврядування, або можуть завдати шкоди Підприємству.

З огляду на викладене, з врахуванням вимог положень частин першої, десятої статті 78, частини третьої статті 73-2 Господарського кодексу України та даних останньої річної фінансової звітності на час укладення спірних договорів, оскільки сума переведеного боргу за договорами від 26.12.2018 року між сторонами справи перевищує 25 відсотків вартості активів КП «Смілакомунтеплоенерго», то вчинення таких правочинів потребувало отримання рішення власника та засновника підприємства про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, до сфери управління якого належить підприємство КП «Смілакомунтеплоенерго», а саме - Смілянської міської ради.

Натомість рішення Смілянської міської ради від 09.11.2018 року №80-2/VІІ, на яке посилається НАК «Нафтогаз України», не є «відповідним рішенням забезпечення виконання зобов`язань» в розумінні частини 4 статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Дане рішення Смілянської міської ради від 09.11.2018 року №80-2/УІІ стосується надання гарантії для забезпечення виконання зобов`язань по Договорам постачання природного газу між комунальним підприємством і НАК «Нафтогаз України», що й зазначено у пункті 1 даного рішення, і не має ніякого відношення до договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, або ж договору про переведення боргу.

В подальшому після укладення оспорюваних правочинів Смілянською міською радою не приймалося рішень про затвердження договорів укладених міським головою від імені ради.

Вище зазначені обставини та норми матеріального права підтверджують позовні вимоги та підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними оскільки вони укладені в силу існування тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, а зміст оскаржуваних правочинів суперечить нормам чинного законодавства.

Як передбачено частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Разом з тим, приписами частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Окремою, передбаченою законом, підставою для визнання правочину недійсним є вчинення правочину особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233 ЦК України).

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу Українипідставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, - є господарським зобов`язанням.

Згідно з ч. 1ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Як зазначалось вище, позивач є органом місцевого самоврядування відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Може діяти лише в спосіб, визначений Законом, і не інакше приписи ст. 19 Конституції України. Міська рада представляє та захищає права громади міста.

Діяльність міської ради регламентована: Конституцією України; Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»; Нормами ЦК, ГК України та Приписами Бюджетного кодексу України в частині місцевих податків, зборів, гарантій тощо.

Статтею 172 Цивільного кодексу України передбачено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

В абзаці 15 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 4 статті 3 Статуту територіальної громади міста Сміла міська громада формує представницький орган міського самоврядування і доручає йому організацію суспільної частки своєї життєдіяльності, створення умов для економічного і соціально-культурного розвитку міста, управління функціонуванням та розвитком Сміли.

Воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають і вимогам законодавства, і інтересам територіальної громади. В даному випадку (при укладенні оспорюваних договорів) відсутні обидва критерії, а тому відсутні підстави робити висновок про належне вираження волі територіальної громади, спрямовану на набуття договірних зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювані договори спрямовані на порушення права територіальної громади міста Сміла в особі Смілянської міської ради вирішувати питання місцевого значення, розпоряджатися коштами та майном, що перебуває у комунальній власності (в тому числі коштами комунального підприємства), оскільки, враховуючи принцип презумпції правочину, у територіальної громади не залишається іншого вибору, як їх виконувати.

Оспорювані договори укладені поза волею (без відповідних рішень) Смілянської міської ради, обмежують право територіальної громади міста Сміла, передбачене статтями 317, 319 Цивільного кодексу України та зобов`язують в подальшому виконувати договірні зобов`язання, в яких вона участі не брала і не бажала брати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року №925/1701/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року №925/1701/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 06.05.2021 року №925/1701/20.

4. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1701/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.12.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир