РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2021Справа № 910/15921/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРОГИ І МОСТИ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША ПРИВАТНА ЕКСПЕРТИЗА»

про стягнення 25 100, 00 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОРОГИ І МОСТИ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША ПРИВАТНА ЕКСПЕРТИЗА» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 25 100, 00 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договором на виконання експертизи проекту будівництва №721 від 29.03.2021, в частині повного та належного виконання послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/15921/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

04.11.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення документів на виконання ухвали суду.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі від 17.05.2021 був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 року N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі невручення рекомендованого листа з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Із залученого до матеріалів справи листа, в якому відповідачу направлялась копія ухвали, вбачається, що даний лист, направлений за офіційною адресою місцезнаходження відповідача згідно ЄДР та був повернутий суду поштою.

Інших адрес відповідач суду не повідомляв та в ЄДР інші адреси відсутні, тому суд позбавлений можливості направити ухвалу на інші адреси.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого відповідача щодо його належного отримання, тобто його власною волею, оскільки самим відповідачем надаються до ЄДР відомості, щодо офіційної адреси його місцезнаходження.

Відтак, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість проявив процесуальну бездіяльність.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/15921/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.11.2020 між Департаментом регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації (замовник) та позивачем (підрядник) було укладено договір № 2-20/ПС на розроблення проектної документації по об`єкту: «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С101620/Фастів - Митниця-Обухів-Ржищів-Канів-Перше Травня км 0+000- км Обухівського району Київської області. ДСТУ Б Д.1.1.-1:13», за умовами якого підрядник зобов`язався за завданням замовника виконати роботи з розробки проектної документації по об`єкту: «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С101620/Фастів - Митниця-Обухів-Ржищів-Канів-Перше Травня км 0+000- км Обухівського району Київської області. ДСТУ Б Д.1.1.-1:13», (ДК 021:2015- 71320000-7 - Послуги з інжерного проектування) відповідно до чинних нормативних документів та забезпечити проходження її експертизи, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити її.

За умовами пункту 1.2. цього договору результатом його виконання є передана підрядником проектна документація, склад та зміст якої визначається чинними державними та відомчими стандартами або іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок виконання цих робіт за цим договором.

Враховуючи наведені положення вказаного договору, 21.03.2021 року між відповідачем (виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір на виконання експертизи проекту будівництва № 721 (надалі - договір), за умовами якого позивач доручив відповідачу виконати роботи по проведенню комплексної експертизи проекту будівництва «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С101620/Фастів - Митниця-Обухів-Ржищів-Канів-Перше Травня км 0+000- км Обухівського району Київської області. ДСТУ Б Д.1.1.-1:13».

Згідно з п. 2 договору вартість експертизи складає 25 100,00 грн, в т.ч. ПДВ 4 183, 33 грн.

Підпунктами 2, 4 пункту 1 розділу 3 договору на замовника покладено обов`язок письмово попередити виконавця про всі застереження, обмеження та інші чинники, що впливатимуть на належне проведення робіт, а також прийняти та оплатити роботи виконавця в порядку та в строки, передбачені даним договором.

У той же час за змістом підпунктів 1, 3 пункту 2 розділу 3 договору виконавець зобов`язаний в обумовлений договором строк якісно та в повному обсязі провести експертизу та надати замовнику належним чином оформлений звіт відповідно до ДСТУ - Н Б А.2.2-10:2012 "Настанова з організації проведення експертизи проектної документації на будівництво" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року № 560 "Про затвердження Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України".

За умовами розділу 4 договору проведення експертизи здійснюється виконавцем у строк 10 (десять) календарних днів. Відлік строку проведення експертизи починається з дати зарахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця відповідно до пункту 4 розділу 2 цього договору і при умові надання виконавцю у відповідній кількості матеріалів, вказаних у підпункті 1 пункту 1 розділу 3 цього договору та примірник договору, що завірений підписом та печаткою замовника.

Пунктами 1, 2 розділу 5 договору передбачено, що приймання замовником виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт (далі - акт). Замовник зобов`язаний підписати та передати виконавцю один примірник акта на момент отримання звіту.

Оформлений звіт є документом, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором. Оригінал звіту надається замовнику тільки за наявності у виконавця усіх належних йому оригінальних примірників документів, оформлених за цим договором, та здійснення повної оплати послуг за цим договором (пункт 4 розділу 5 договору).

Відповідно до пункту 1 розділу 10 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до повного виконання сторонами передбачених договором зобов`язань, але не пізніше 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами передбачених договором зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач на підставі виставленого йому відповідачем рахунку на оплату № 721 відповідно до платіжного доручення від 30.03.2021 за № 96 сплатив на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 25 100,00 грн з призначенням платежу: "Оплата за виконання експертизи проекту, згідно дог. №721 від 29.03.2021 р., у т.ч. ПДВ 20% = 4 183, 33 грн".

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи 02.04.2021 між сторонами підписано акт надання послуг №1151 від 02.04.2021, відповідно до якого виконавцем були надані, а замовником прийняті роботи (послуг) по проведенню комплексної експертизи проекту будівництва «Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення С101620/Фастів - Митниця-Обухів-Ржищів-Канів-Перше Травня км 0+000- км Обухівського району Київської області. ДСТУ Б Д.1.1.-1:13», загальною вартістю 25 100,00 грн. У акті зазначено, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Також позивач вказує, що 21.07.2021 направляв відповідачу претензію за вих.№219 в якій, в зв`язку з неналежним виконанням виконання умов договору, просив останнього повернути сплачену суму грошових коштів у розмірі 25 100, 00 грн, однак належних доказів направлення вказаної претензії відповідачу (опису вкладення та розрахункового документу поштового відділення) позивачем суду надано не було.

У той же час, у позовній заяві позивач зазначає, що експертний звіт відповідачем надано не було, окрім того, в порушення вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року № 560 "Про затвердження Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України", звіт також не був внесений відповідачем до Реєстру будівельної діяльності і не підписаний кваліфікованим електронним підписом експерта, що зумовило неможливість передачі позивачем належним чином оформленої проектної документації її замовнику та отримання останнім дозволу на будівництво.

Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд стягнути з відповідача сплачену суму вартості виконання вказаного експертного звіту в розмірі 25 100,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина 2 статті 837 Цивільного кодексу України).

Статтею 852 Цивільного кодексу України визначено, що якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1-3 статті 858 Цивільного кодексу України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) пропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 2 розділу І договору результати робіт надаються замовнику у вигляді письмового звіту за результатами проведеної експертизи відповідно до постанови КМУ від 11.05.2011 року № 560 та ДСТУ - НБА.2.2-10:2012 "Настанова з організації проведення експертизи проектної документації на будівництво".

Пунктами 1, 2 розділу 5 договору сторонами було погоджено, що приймання замовником виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт. Замовник зобов`язаний підписати та передати виконавцю один примірник акта на момент отримання звіту.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено судом вище виконані відповідачем за договором роботи з проведення комплексної експертизи вказаного вище проекту загальною вартістю 25 200,00 грн, були в установленому зазначеним договором порядку прийняті замовником згідно з актом надання послуг від 02.04.2021 за № 1051.

У наведеному акті, крім іншого, сторони зазначили, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

У той же час докази, які свідчать про наявність недоліків (у тому числі прихованих) наданих відповідачем послуг (робіт), а також документти, які підтверджують висловлення позивачем до моменту фактичного прийняття відповідних послуг претензій щодо виявлених допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, у матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України унормовано, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 2 означеної статті Кодексу замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Суд наголошує, що в пунктах 1, 2 розділу 5 договору сторони погодили, що приймання замовником виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт. Замовник зобов`язаний підписати та передати виконавцю один примірник акта на момент отримання звіту.

А тому посилання позивача на неотримання звіту є необгрунтованими, оскільки акт підписується замовником на момент отримання такого звіту.

Враховуючи належне та повне виконання відповідачем договірних зобов`язань, що об`єктивно підтверджується підписаним між сторонами та скріпленим їх печатками актом надання послуг від 02.04.2021 № 1151, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень позивача про наявність правових підстав для повернення виконавцем отриманої від замовника суми вартості проведення комплексної експертизи проекту будівництва.

Посилання позивача на неможливість передачі ним належним чином оформленої проектної документації її замовнику - Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації, що призвело до неотримання останнім відповідного дозволу на будівництво, не свідчить про наявність підстав для задоволення вимог відповідача в даній справі, оскільки наведені обставини не входять до предмета доказування в даній справі.

Слід також зазначити, що позивачем в установленому законом порядку не було зазначено правової природи спірної суми заявлених до стягнення грошових коштів (основний борг, попередня оплата, штрафна санкція, безпідставно отримані кошти тощо), а також не обґрунтовано матеріально-правової підстави (норми права, на підставі якої позивач просить суд про задоволення своїх вимог) пред`явленого ним до відповідача позову.

Крім того, в позовній заяві позивач посилався, зокрема, на положення пункту 15 Порядку, за якими звіт про результати експертизи проекту будівництва (зокрема додатки до нього) створюється виключно як електронний документ з використанням Реєстру будівельної діяльності. На звіт про результати експертизи проекту будівництва накладається кваліфікований електронний підпис всіх експертів, які проводили експертизу (із зазначенням напрямів діяльності, за якими експертизу проекту будівництва здійснював кожен з експертів відповідно до його кваліфікації), а також головного експерта проекту та керівника відповідної експертної організації.

У той же час судом встановлено, що зазначена норма Порядку була включена до нього на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2021 № 681 "Про питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва", яка набрала чинності лише 02.07.2021, тобто після виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Разом із тим, умовами пункту 15 цього Порядку (який був чинним на час укладення між сторонами договору, виконання відповідачем робіт за цією угодою та їх передачі замовнику) було передбачено, що експертна організація за результатами проведеної експертизи надсилає її замовникові експертний звіт:

позитивний - щодо дотримання вимог до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, у тому числі щодо додержання нормативів з питань створення умов для безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення, санітарного і епідеміологічного благополуччя населення, охорони праці, екології, пожежної, техногенної, ядерної та радіаційної безпеки, енергозбереження, кошторисної частини проекту будівництва;

негативний - щодо допущення помилок, необхідності їх доопрацювання та/або недотримання зазначених вимог.

Звіт за результатами проведеної експертизи створюється за допомогою Реєстру будівельної діяльності першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва у порядку, визначеному в Порядку ведення першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Експертна організація забезпечує внесення експертних звітів (з додатками) про результати експертизи проектної документації на будівництво об`єктів (у тому числі договори про проведення експертизи проектної документації на будівництво об`єктів, укладені відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", у разі їх укладення через електронний кабінет) до Реєстру будівельної діяльності.

Разом із тим, зазначеними приписами, на які посилався позивач, не передбачено відповідальності експертної організації за невнесення відповідних відомостей до Реєстру будівельної діяльності в договірних відносинах.

Більше того, порушення вимог нормативних актів може бути підставою для притягнення винної особи до встановленої відповідальності, проте не тягне за собою наслідків у вигляді повернення виконаного за договором.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи позивача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи оцінку іншим доводам позивача судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, доводи та міркування позивача залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд у повному обсязі відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРОГИ І МОСТИ».

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань