ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 Справа № 904/4669/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Богдан Л.М., ордер серії АЕ №1092262 від 16.09.2021, адвокат

від відповідача-1: Риженко М.С., виписка з ЄДР від 30.11.2021, представник

від відповідача-2: Риженко М.С., виписка з ЄДР від 09.11.2021, представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 у справі №904/4669/21 (суддя Ліпинський О.В.; рішення ухвалене о 12:21 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 30.08.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАС", м.Дніпро

до відповідача-1: Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, м.Дніпро

відповідача-2: Дніпровської міської ради, м.Дніпро

про поновлення договору оренди та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІАС" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Департаменту по роботі з активами Дніпровської місткої ради та Дніпровської міської ради, у якій просило суд: визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 09 вересня 2005 року, укладений між Дніпропетровською (Дніпровською) міською радою та ТОВ "ДІАС"; зобов`язати Дніпровську міську раду прийняти рішення про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :02:422:0080 в оренду ТОВ "ДІАС"; зобов`язати Дніпровську міську раду укласти з ТОВ "ДІАС" додаткову угоду до Договору оренди землі в редакції, зміст якої наведено в пункті 3 прохальній частини позову.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 у справі №904/4669/21 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Означене рішення вмотивовано тим, що щодо вимог позивача в частині зобовязання міської ради прийняти рішення про передачу земельної ділянки в оренду ТОВ "ДІАС", їх слід визнати безпідставними, адже укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у випадках, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", здійснюється без прийняття рішення органу виконавчої влади або органу місяцевого самоврядування.

Вимога позивача про зобов`язання Дніпровську міську раду укласти з позивачем додаткову угоду до договору оренди землі в редакції, зміст якої наведено в пункті 3 прохальної частини позову - не підлягає задоволенню з огляду на те, що в силу приписів частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", за правилами зазначеної норми договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тоді як запропонована позивачем редакція додаткової угоди, містить інші, змінені істотні умови договору, порівняно з тими, які були визначені під час його укладення 09.09.2005.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІАС" (ТОВ "ДІАС", позивач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 у справі №904/4669/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, невмотивованим, винесеним з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що 06.11.2002 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення №139/4, про передачу земельної ділянки по пр. К.Маркса, 60-Д в оренду ТОВ "Діас" по фактичному розміщенню торгівельного комплексу. Зазначеним рішенням затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки площею 0,0602 га та вирішено передати її в оренду позивачу.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.07.2005 №256/29, внесено зміни до рішення №139/4 від 06.11.2002, затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки площею 0,0584 га та вирішено передати її в оренду Позивача строком до 06.11.2017.

09.09.2005 на підставі зазначених вище рішень, між Позивачем (Орендарем) та Відповідачем-2 (Орендодавцем) укладено договір оренди землі, згідно умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0584 га., яка знаходиться за адресою: пр. К.Маркса, 60-Д, і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:422:0080. Державну реєстрацію договору проведено 20.10.2005 за №40. Відповідно до п.3.1. названого договору, строк його дії встановлено до 06.11.2017.

18.04.2017 позивач звернувся до міської ради з клопотання про поновлення договору оренди землі, до якого надав пакет документів, у тому числі проект додаткової угоди до договору оренди. Вказане клопотання не було розглянуто.

В подальшому, відповідачем-1 на адресу позивача було направлено лист від 21.02.2019 року №7/13-473 в якому департамент повідомив, що під час візування проекту рішення про поновлення договору оренди землі, були висунуті зауваження стосовно необхідності врегулювання питання щодо пайової участі ТОВ "ДІАС" у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

В подальшому, Департамент економіки, фінансів та міського бюджету ДМР звернувся з позовом до ТОВ "ДІАС" про визнання укладеним договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (справа №904/112/20). У задоволенні зазначеного позову було відмовлено.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначається встановлена судом обставина про те, що повідомлення про розгляд клопотання позивача від 18.04.2017, яким відповідач відмовив у поновленні договору оренди землі на підставі ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі", було складено лише 21.02.2019, а отже відповідач порушив місячний термін для повідомлення орендаря про прийняте рішення.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено виключно через формальні підстави.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні, відмовляючи у задоволенні позову щодо зобов`язання укласти додаткову угоду, суд першої інстанції вказав, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки договір оренди землі підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, але запропонована позивачем додаткова угода містить інші, змінені істотні умови договору, порівняно з тими, які були визначені під час його укладання 09.09.2005. Судом першої інстанції взагалі не наведено жодних пояснень та не конкретизовано, які самі істотні умови договору були змінені позивачем у додатковій угоді. За відсутності таких пояснень оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (відповідач-1) відзив на апеляційну скаргу не надав.

Дніпровська міська рада (відповідач-2) у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що не погоджується з твердженнями, викладеними позивачем у апеляційній скарзі. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 у справі №904/4669/21 без змін.

Зазначає, що Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі", в редакції, яка була чинна на дату закінчення строку дії спірного договору, регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

18.04.2017 в межах строку, визначеного частиною 2 статті 33 Закону України "Про оренду землі" Позивач повідомив Відповідача-2 про намір на укладення договору оренди на новий строк із направленням проекту відповідної додаткової угоди. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зазначені положення слід розуміти таким чином, що орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця з дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення в задоволенні заяви орендаря.

За викладених вище обставин, слід дійти висновку, що звертаючись із вимогою про визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди землі від 09 вересня 2005 року, Позивач у даному випадку обрав невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, що зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні такої вимог незалежно від інших, встановлених судом обставин.

Окрім того, що стосується позовної вимоги "зобов`язати Дніпровську міську раду укласти додаткову угоду до договору оренди землі", відповідач-2 зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, на підставі якого укладається договір оренди відповідно до статті 16 ЗУ "Про оренду землі". Окрім того, згідно пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Оскільки міська рада є колегіальним органом, то волевиявлення ради оформлюється у формі рішення, яке приймається більшістю голосів від загального складу ради. Для винесення питання на розгляд сесії необхідно здійснити ряд дій, передбачених Статутом міської ради, Регламентом та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Виконавчими органами Дніпровської міської ради, зокрема департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради в межах наданих повноважень, готуються проекти рішень міської ради на підставі належним чином оформленого клопотання, з додаванням необхідних документів.

Регламент Дніпровської міської ради визначає, що перед прийняттям рішення міською радою повинен бути розроблений проект рішення, який в обов`язковому порядку попередньо розглядається виконавчим комітетом міської ради, постійними комісіями міської ради в порядку, встановленому Регламентом. Після розгляду проекту рішення комісіями та виконавчим комітетом міської ради проект вноситься до порядку денного та ставиться на обговорення більшості депутатів від загального складу ради.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Регламенту проекти рішень, що готуються до розгляду радою, оприлюднюються на офіційному веб-порталі ради не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Оскільки виконавчим органом міської ради, який наділений повноваженнями у сфері земельних відносин, в тому числі щодо підготовки проектів рішень міської ради у сфері земельних відносин, не підготовлено відповідний проект у зв`язку з відсутністю встановлених законом підстав для його підготовки, то і розгляд вказаного клопотання не виносилось на сесію, що в свою чергу спростовує висновки позивача щодо відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди до договору оренди землі.

Прийняття рішення органом місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності є не обов`язком, а їхнім правом. Іншими словами, це прояв вільного волевиявлення власника щодо реалізації свого права на розпорядження своїм майном, яке гарантується законом та випливає з принципу диспозитивності при укладенні господарських договорів (позиція ВГСУ щодо цього викладена, зокрема, в постанові від 22.05.2008 у справі №39/146).

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 у справі №904/4669/21; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 16.11.2021 о 16:00 год.

У судовому засіданні 16.11.2021 оголошено перерву до 30.11.2021 о 16:45 год., про що судом постановлено відповідну ухвалу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представник відповідачів заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві.

За результатом розгляду апеляційної скарги ТОВ "ДІАС" у судовому засіданні 30.11.2021 судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

06.11.2002 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення №139/4 про передачу земельної ділянки по пр. К.Маркса, 60-Д в оренду ТОВ "Діас" по фактичному розміщенню торгівельного комплексу.

Зазначеним рішенням затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки площею 0,0602 га та вирішено передати її в оренду позивачу.

Рішенням Дніпропетровської міської ради №256/29 від 13.07.2005 внесено зміни до рішення №139/4 від 06.11.2002, затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки площею 0,0584 га та вирішено передати її в оренду позивачу строком до 06.11.2017.

09.09.2005 на підставі зазначених вище рішень, між позивачем (Орендарем) та відповідачем-2 (Орендодавцем) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0584 га, яка знаходиться за адресою: пр. К.Маркса, 60-Д, і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:422:0080. Державну реєстрацію договору проведено 20.10.2005 за №40.

Відповідно до п.3.1. названого договору, строк його дії встановлено до 06.11.2017.

18.04.2017 позивач звернувся до міської ради з клопотання про поновлення договору оренди землі, до якого надав пакет документів, у тому числі проект додаткової угоди до договору оренди.

За дорученням міського голови, клопотання позивача від 18.04.2017 було розглянуто департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, про що надано відповідь 21.02.2019 за №7/13-473 в якій департамент повідомив, що під час візування проекту рішення про поновлення договору оренди землі, були висунуті зауваження стосовно необхідності врегулювання питання щодо пайової участі ТОВ "ДІАС" у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі", в редакції, яка була чинна на дату закінчення строку дії спірного договору (06.11.2017), регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини перша - п`ята означеної статті), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина шоста цієї статті).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина пята статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Частиною шостою статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині восьмій статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах першій - п`ятій і частині шостій статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 18.04.2017, тобто в межах строку, визначеного частиною другою статті 33 Закону України "Про оренду землі", позивач повідомив відповідача-2 про намір на укладення договору оренди на новий строк із направленням проекту відповідної додаткової угоди.

Законодавцем у частині п`ятій статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:

1) розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону;

2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;

3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності);

4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зазначені положення слід розуміти таким чином, що орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця з дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення в задоволенні заяви орендаря.

Натомість, як вірно встановив суд першої інстанції, повідомлення про розгляд клопотання позивача від 18.04.2017, яким відповідач відмовив у поновленні договору оренди землі на підставі частини п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі", було складено лише 21.02.2019, а отже, відповідач порушив місячний термін для повідомлення орендаря про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало позивачеві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі".

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права у спосіб, визначений частиною другою названої статті.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження №12-304гс18).

Як уже вказувалось, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З цього випливає обов`язок орендодавця передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на новий строк. Відповідно до частини восьмої статті 33 названого Закону таке передання здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі. Зазначена додаткова угода відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З наведеного вбачається, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

При цьому, сама собою вимога про визнання договору оренди землі поновленим, по суті, є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача.

За викладених вище обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що звертаючись із вимогою про визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди землі від 09.09.2005, позивач у даному випадку обрав невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, що зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні такої вимоги незалежно від інших, встановлених судом обставин.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання міську раду прийняти рішення про передачу земельної ділянки в оренди ТОВ "ДІАС", судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно визнано такі вимоги безпідставними, оскільки укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у випадках передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", здійснюється без прийняття рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про поновлення договору.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що вимога ТОВ "ДІАС" про зобов`язання Дніпровську міську раду укласти з позивачем додаткову угоду до договору оренди землі в редакції, зміст якої наведено в пункті 3 прохальній частини позову, не підлягає задоволенню з огляду на те, що в силу приписів частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі", за правилами зазначеної норми договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тоді як запропонована позивачем редакція додаткової угоди, містить інші, змінені істотні умови договору, порівняно з тими, які були визначені під час його укладення 09.09.2005.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції, вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому судова колегія зазначає, що позивач може укласти з Дніпровською міською радою новий договір в загальному порядку як власник нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 10215,00грн. на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАС" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2021 у справі №904/4669/21 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІАС".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 10.12.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна