ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа№ 910/5258/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 13.12.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "ФЮЧЕР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021, повний текст якого складено 07.06.2021

у справі №910/5258/21 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САНДОРА САНДЕРІАНА"

до Приватного підприємства "ФЮЧЕР"

про стягнення 576 518, 93 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНДОРА САНДЕРІАНА» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ФЮЧЕР» (надалі - відповідач) про стягнення 576 518, 93 грн заборгованості, з яких: 425 985,00 грн борг по орендній платі, 116 998,61 грн відшкодування вартості комунальних послуг, пеня у сумі 33 535,32 грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору суборенди від 26.07.2019 в частині своєчасного внесення плати за користування об`єктом оренди та комунальними послугами, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої просить позивач.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/5258/21 позов задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства "ФЮЧЕР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНДОРА САНДЕРІАНА" 425 985, 00 грн заборгованості по орендній платі, 116 998, 61 грн заборгованості по відшкодуванню вартості спожитих комунальних послуг, 32 993, 10 грн пені та 8 639, 66 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог у задоволеній частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "ФЮЧЕР" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/5258/21 скасувати і відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5258/21 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/5258/21, про що скеровано до суду першої інстанції запит про направлення матеріалів справи та копію ухвали суду від 06.07.2021.

12.07.2021 матеріали справи №910/5258/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2891/21 від 19.07.2021, у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5258/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Ходаківська І.П., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ФЮЧЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/5258/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 18.08.2021 о 14:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 11.08.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 11.08.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

В подальшому склад колегії суддів змінювався та розгляд справи відкладався.

Зокрема, на підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5258/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду та повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021, апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "ФЮЧЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/5258/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О. Розгляд справи постановлено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 17.11.2021 о 14:40 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 розгляд справи відкладено на 13.12.2021 о 15 год. 40 хв.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 13.12.2021 з`явився представник позивача.

Відповідач (скаржник) до судового засідання не з`явився. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 13.12.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

26.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «САНДОРАСАНДЕРІАНА» (суборендодавець) та Приватним підприємством «ФЮЧЕР» (суборендар) був укладений договір суборенди (далі - Договір), за умовами якого суборендодавець передає, а суборендар приймає в строкове платне користування гуртожиток профкурсів площею 2 975,7 кв.м., який знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Собранецька, 150 (п. 1.1).

Згідно п. 3.2 Договору, об`єкт оренди вважається переданим в суборенду з моменту підписання цього Договору.

Пунктами 5.1-5.4 Договору передбачено, що за оренду об`єкта оренди суборендар сплачує суборендодавцю щомісячно орендну плату у розмірі 121 710,00 грн.

Вартість комунальних послуг (водо-, електропостачання, каналізація, тощо) не входять до складу орендної плати.

Суборендар зобов`язується самостійно укладати договори на комунальні послуги (водо-, електропостачання, каналізація), обслуговувати внутрішні мережі.

Зняття показників лічильника за споживання комунальних послуг здійснюється разом представниками суборендодавця та суборендаря.

Орендна плата сплачується суборендарем помісячно в порядку попередньої оплати не пізніше, ніж за 5 календарних днів до початку кожного наступного місяця, за який здійснюється оплата. Комунальні послуги сплачуються на підставі пред`явленого суборендодавцем до оплати рахунку на підставі розрахунку. Сплата орендної плати здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок суборендодавця.

Орендна плата нараховується та сплачується з дати підписання договору (п. 5.6 Договору).

Відповідно до п. 7.1 договору, суборендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі, а також всякого роду платежі, що виникли в результаті експлуатації об`єкту за спожиті комунальні послуги.

У п. 8.1 Договору встановлено, що за прострочення виконання суборендарем грошових зобов`язань у встановлений цим Договором строк суборендар сплачує на користь суборендодавця пеню в розмірі 1 % від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення відповідно до діючого законодавства.

Згідно п. 4.1 Договору, він набирає чинності з дати підписання сторонами та діє протягом 5 років.

З наведеним кореспондуються положення п. 9.1 Договору, за якими Договір припиняється по закінченню строку його дії.

Водночас пунктом 7.2 Договору визначено, що суборендар має право відмовитись від виконання умов цього договору, попередивши суборендодавця письмово за три місяці до розірвання договору в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 9.4 Договору, договір суборенди може бути розірваний в односторонньому порядку на вимогу суборендаря при умові, що останній повідомить суборендодавця письмово рекомендованим листом (за наявності квитанції органу зв`язку та реєстру поштових вкладень), цінним листом або вручить особисто суборендодавцю не менш, ніж за три місяці до дати такого розірвання. В такому випадку орендна плата через три місяці з моменту такого надіслання або вручення не нараховується та не сплачується, а цей Договір вважається розірваним через три календарних місяці з моменту надіслання або вручення суборендарем письмового повідомлення про розірвання цього Договору або іншої дати.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «САНДОРА САНДЕРІАНА» зверталось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ФЮЧЕР» про стягнення заборгованості в сумі 600 755,17 грн, з якої: заборгованість з орендної плати у сумі 243 430,00 грн (за період листопад 2019 у розмірі 10,00 грн, за грудень 2019 р. - у сумі 121 710,00 грн, за січень 2020 р. - у сумі 121 710,00 грн), заборгованість з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг у сумі 169 902,57 грн (за жовтень 2019 року в сумі 41 728,22 грн, за листопад 2019 року в сумі 52 980,86 грн, за грудень 2019 року в сумі 75 193,49 грн) та пеню у сумі 187 442,60 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі № 910/739/20 позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого стягнуто з Приватного підприємства «Фючер» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора Сандеріана» заборгованість по орендній платі у сумі 243 430, 00 грн та пеню у сумі 7 825,49 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2020 у справі № 910/739/20 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора Сандеріана» задоволено частково, внаслідок чого резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі № 910/739/20 викладено в новій редакції та стягнуто з Приватного підприємства «Фючер» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора Сандеріана» заборгованість по орендній платі у сумі 243 430,00 грн, 169 902,57 грн заборгованості по відшкодуванню вартості спожитих комунальних послуг та 7 847,34 грн пені.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судовим рішенням в справі № 910/739/20 встановлено, що листом № 22/2 від 20.01.2020 відповідач повідомив суборендодавця про односторонню відмову від договору суборенди та його розірвання відповідно до п. 7.2, 9.4 Договору. Повідомлення було направлено рекомендованим листом 14.02.2020, а відтак договір суборенди від 26.07.2019 - є розірваним у односторонньому порядку з 15.05.2020 (через три місяці від дати направлення листа про розірвання).

Звертаючись до суду з даним позовом, заявник вказує, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за Договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати та відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за період з лютого 2020 року по 15 травня 2020 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

За встановленими обставинами справи, відповідач, підписавши Договір, прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Собранецька, 150.

Прийняття майна в суборенду зумовлює виникнення обов`язку зі сплати орендних платежів та вартості спожитих комунальних послуг.

Суд враховує, що відповідач скористався своїм правом, наданим йому законом та договором, щодо односторонньої відмови від договору суборенди у визначеному сторонами порядку, а відтак договір суборенди від 26.07.2019 - є розірваним у односторонньому порядку з 15.05.2020 (через три місяці від дати направлення листа про розірвання).

У той же час, суд зауважує, що вказана обставина не впливає на обов`язок відповідача оплатити орендні платежі за період, поки договір був діючим.

Позивачем, як суборендодавцем приміщення, виставлялись рахунки-фактури на внесення орендної плати № СФ-0000004 від 28.01.2020 на суму 121 710, 00 грн за лютий 2020 року, № СФ-0000006 від 26.02.2020 на суму 121 710, 00 грн за березень 2020 року, № СФ-0000007 від 26.03.2020 на суму 121 710, 00 грн за квітень 2020 року, № СФ-0000009 від 27.04.2020 на суму 60 855, 00 грн за травень 2020 року.

Доказів їх оплати матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, суд встановив, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати орендних платежів за період з лютого 2020 по 15 травня 2020 року, що свідчить про наявність у нього перед позивачем заборгованості в розмірі 425 985,00 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи вважає обґрунтованим висновок суду першої інстнції, що у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 425 985,00 грн (за період з лютого 2020 по 15 травня 2020 року), строк оплати наданих позивачем послуг по договору настав в розумінні як умов договору, так і приписів закону, проте, зобов`язання зі сплати якої відповідачем порушено, що суперечить ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Таким чином, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують наявність у відповідача перед позивачем непогашеної заборгованості в сумі 425 985,00 грн за договором суборенди оренди, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 425 985,00 грн орендної плати - є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що правомірно задоволена судом.

Аналогічним чином, виставлялись рахунки на оплату комунальних послуг №СФ-0000005 від 10.02.2020 на суму 88 974,83 грн та № СФ-0000008 від 26.03.2020 на суму 28 023,78 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Суд правомірно відхилив доводи відповідача щодо непідтвердження заявленої до стягнення суми комунальних послуг, оскільки за умовами Договору зняття показників лічильника за споживання комунальних послуг здійснюється разом представниками суборендодавця та суборендаря. Таким чином, твердження відповідача, без надання доказів необґрунтованості нарахованих сум у вищенаведених рахунках є безпідставними.

Аргументи відповідача про те, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити з посиланням на те, що відповідно до п. 5.2 договору вартість комунальних послуг (водо-, електропостачання, каналізація, тощо) входять до складу орендної плати, а тому умовами договору сторони погодили, що до складу орендної плати (121 710,00 грн.) вже включена вартість комунальних послуг, що свідчить про безпідставне нарахування комунальних платежів, заявлених у позові, не знайшли свого підтвердження. Так, в матеріалах справи наявна копія договору суборенди від 26.07.2019, укладеного між позивачем та відповідачем, в якому пункт 5.2 містить умову, що вартість комунальних послуг (водо-, електропостачання, каналізація, тощо) не входять до складу орендної плати.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції враховуючи умови пункту 5.4 договору, в якому узгоджено що комунальні послуги сплачуються відповідачем на підставі відповідного рахунку, враховуючи умову пункту 5.2 договору, що вартість комунальних послуг (водо-, електропостачання, каналізація, тощо) не входять до складу орендної плати, з урахуванням відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України припинення у встановленому законом та/або договором порядку користування відповідачем об`єктом оренди по договору у спірний період щодо заявлених комунальних послуг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг у сумі 116 998,61 грн за період з січня по лютий 2020 року.

Враховуючи встановлення факту неналежного виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати та вартості спожитих комунальних послуг за Договором суборенди від 26.07.2019 та факту наявності боргу, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 425 985, 00 грн та вартості спожитих комунальних послуг в розмірі 116 998, 61 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 35 535,32 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати наданих послуг, розрахунок якої здійснено з огляду на п. 8.1 договору, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ у відповідний період.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню.

Так, за змістом п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач здійснював розрахунок пені з 26.03.2020, тобто виходячи із дати підписання позову 26.03.2021, натомість, позовну заяву було здано до відділення поштового зв`язку для відправки лише 29.03.2021, а відтак, розрахунок пені слід проводити з 29.03.2020 з урахуванням річного строку позовної давності для таких вимог.

У зв`язку з викладеним вимоги в цій частин підлягають задоволенню в сумі 32 993,10 грн.

Заперечення скаржника з приводу того, що суд формально послався на те, що договір розірвано з 15.05.2020, але фактично студенти проживали в орендованому приміщенні до 15.12.2019, суд апеляційної інстанції оцінює критично та не приймає до уваги. Суд зауважує, що обставини розірвання договору суборенди (від 26.07.2019) з 15.05.2020 встановлено судовим рішенням в справі № 910/739/20, яке набуло законної сили. Даний факт в силу положень ст. 75 ГПК України не підлягає повторному доказуванню. Доказів протилежного відповідач не подав.

Доводи ПП «Фючер» щодо заперечення розміру основного боргу з сплати орендної плати, оскільки за його твердженням, приміщення у спірний період ним не використовувалось, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки не були доведені відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що доказом фактичного проживання студентів до 15, 25 грудня 2019 року є заяви свідків та їх договори оренди, є безпідставним та необґрунтованим. Суд зауважує, що як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи відповідачем не подано будь-яких заяв свідків (студентів), які спростовують в установленому порядку обов`язок відповідача перед позивачем щодо сплати орендних платежів по договору за період з лютого 2020 по 15 травня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/5258/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 14.12.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков