УХВАЛА

м. Київ

09.12.2021Справа № 910/19481/21
Суддя Мудрий С.М., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" про забезпечення позову у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс"

до комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про визнання недійсним одностороннього розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" до комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про визнання недійсним одностороннього розірвання договору, а саме: визнати недійсним односторонній правочин комунального підприємства "Київтранспарксервіс" по достроковому розірванні договору №ДНП-2017-1233 про надання на експлуатацію фіксованих місць паркування транспортних засобів від 01.12.2017 року, викладений у листі №053/05-370 від 13.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

07.12.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд:

- заборонити КП «Київтранспарксервіс» до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії щодо обмеження чи унеможливлення користування товариством з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" 154 місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 17 спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчиках для паркування за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, майданчик № 1 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) та майданчик № 2 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) в межах III територіальної зони паркування м. Києва;

- заборонити КП «Київтранспарксервіс» до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу третім особам права на організацію та в експлуатацію 154 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 17 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчиках для паркування за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, майданчик № 1 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) та майданчик № 2 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

08.12.2021 до канцелярії суду позивачем подано уточнення до позовної заяви про визнання недійсним одностороннього розірвання договору, в якому просить суд винести рішення, яким визнати недійсним односторонній правочин комунального підприємства "Київтранспарксервіс" по достроковому розірванні договору №ДНП-2017-1233 про надання на експлуатацію фіксованих місць паркування транспортних засобів від 01.12.2017 року, викладений в листах №053/05-4005 від 06.09.2021 та №053/05-3463 від 04.08.2021.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявником зазначено, що незважаючи на належне виконання умов договору позивачем, 06.09.2021 відповідач направив на адресу позивача лист №053/05-4005, в якому зазначив, що ним прийняте рішення про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 01.09.2021р. та вимагав звільнити «фіксовані місця для паркування» протягом 30-ти днів з моменту розірвання договору.

Позивачу стало відомо, що відповідачем вчиняються дії по підготовці передачі права на експлуатацію паркувального майданчику третім особам, який є предметом даного судового спору.

Так, передача третім особам вищевказаного права на організацію та експлуатацію паркомісць на Майданчику для паркування значно ускладнить виконання рішення суду в разі задоволення позову та зумовить необхідність позивача в подальшому звертатися до суду з новим позовом про визнання недійсним договору між відповідачем та третіми особами стосовно організації місць для паркування на майданчику паркування та усунення перешкод у користуванні майном.

А тому, на думку позивача, на даний час існує необхідність у забезпеченні позову.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд зазначає, що заборона щодо вжиття заходів забезпечення позову, передбачена частиною 12 статті 137 ГПК України, не поширюється на заявлені заходи забезпечення позову, оскільки вона стосується випадків втручання у проведення публічних процедур за умови прийняття рішення про проведення торгів і початку процедури їх проведення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.10.2020 у справі № 915/113/20.

Також, суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.09.2019 у справі № 917/137/19.

Судом взято до уваги, що вжиття заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач, зберігає баланс інтересів сторін а також, наявний прямий зв`язок між обраними заявником заходом забезпечення позову і предметом позову, а саме обраний захід забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до позову документів, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, враховуючи доказову обґрунтованість тверджень заявника, суд вважає за можливе задовольнити заяву товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" про забезпечення позову задовольнити.

2. Заборони комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" (01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, будинок 6, ) до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії щодо обмеження чи унеможливлення користування товариством з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" (02099, місто Київ, вул. Сормовська, будинок 13, ) 154 місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 17 спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчиках для паркування за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, майданчик № 1 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) та майданчик № 2 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) в межах III територіальної зони паркування м. Києва

3. Заборонити комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" (01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, будинок 6, ) до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу третім особам права на організацію та в експлуатацію 154 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 17 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчиках для паркування за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, майданчик № 1 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) та майданчик № 2 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

4. Стягувач за ухвалою суду: товариство з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" (02099, місто Київ, вул. Сормовська, будинок 13, ).

5. Боржник: комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, будинок 6, ).

6. Ухвала підлягає негайному виконанню, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України

Суддя Сергій Миколайович Мудрий