ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. Справа№ 910/17658/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 02.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 (повний текст складено 07.07.2020)

у справі №910/17658/19 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-сервіс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерного товариства «К.Енерго»

про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (далі - ТОВ «Водоканал-Сервіс», відповідач), в якому просило, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача 1 863 936,52 грн заборгованості за договором №521030 від 13.04.2012 купівлі-продажу теплової енергії, з яких 1 731 423,34 грн - сума основного боргу за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з жовтня 2016 року по квітень 2018 року, 84 839,74 грн - інфляційні втрати та 47 673,44 грн - 3% річних, розрахованих з грудня 2017 року по листопад 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог КП «Київтеплоенерго» вказує, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за договором купівлі-продажу теплової енергії №521030 від 13.04.2012, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед ПАТ «Київенерго». Позивач зазначає, що у подальшому до нього внаслідок укладення з ПАТ «Київенерго» договору цесії від 11.10.2018 №601-18 перейшло право вимоги до відповідача з оплати спожитої теплової енергії у розмірі 1731423,34 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову, відповідач у своєму відзиві зазначив про недоведеність обсягу споживання теплової енергії у гарячій воді і відповідно розміру зобов`язань відповідача перед позивачем. Також відповідач зазначав про сплив строку позовної давності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «К.Енерго».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» документально не підтверджені з огляду на відсутність в матеріалах справи первинних документів, складених ПАТ «Київенерго», а тому встановити кількість спожитої ТОВ «Водоканал-Сервіс» теплової енергії та її вартість у період з вересня 2013 року по травень 2018 року не можливо.

Суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження наявності у відповідача означеної заборгованості позивачем подано документи, які складені СП «Енергозбут №1» Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Проте, у відповідності до положень ст. 517 Цивільного кодексу України Публічне акціонерне товариство «Київенерго», як кредитор зобов`язане було передати позивачу, як новому кредитору документи, які засвідчують права на наявний у відповідача борг. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного документа, складеного Публічним акціонерним товариством «Київенерго», які підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем у спірний період, тобто з вересня 2013 року по травень 2018 року теплової енергії, а також її вартість, оскільки корінці нарядів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на включення та відключення опалення у період 2016 - 2018 років, які з боку споживача підписані частково, такими документами не є.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 у справі №910/17658/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про часткове задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт постачання теплової енергії відповідачу підтверджений договором №521030, а також іншими доказами, які були додані до позовної заяви, при чому в ході розгляду справи відповідач підтвердив факт отримання теплової енергії якості від ПАТ «Київенерго», а тому, на думку позивача, в силу ст. 75 Господарського процесуального кодексу України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що ПАТ «Київенерго» передало позивачу програмний комплекс - базу даних «Уніван-Термал», до якого здійснювалось ПАТ «Київенерго» внесення даних щодо нарахування спожитої відповідачем теплової енергії за договором, що підтверджується актом №23 приймання-передавання фізичного носія/пристою зберігання інформації, на якому записана резервна копія бази даних ПК «Унівал-Термал» станом на 01.10.2018. Крім того, апелянт вказує, що відповідач заперечень проти вимог позивача щодо прийнятого права вимоги заборгованості за договором цесії не висунув, що свідчить про визнання відповідачем суми заборгованості та зобов`язання по її сплаті.

Позивач стверджує, що за наявності фактичного споживання теплової енергії відповідачем без приладу обліку на потреби опалення та гарячого водопостачання та розрахунку їх обсягів відповідно до формули, наведеної у договорі, суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Водоканал-Сервіс» заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях позивача, а рішення місцевого господарського суду від 02.07.2020 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач вважає, що позивачем належним чином не підтверджено період та розмір заборгованості, та зазначає про те, що акт №23, на який посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, не підписаний сторонами, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність факту передання позивачу первісним кредитором права вимоги за договором №521030.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/17658/19 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 1 731 423,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 84 839,74 грн, 3% річних у розмірі 47 673,44 грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 27 959,05 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 41 938,58 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відключення від теплопостачання житлових будинків, зазначених в додатках до договору №521030 від 13.04.2012, а тому дійшов висновку про те, що у відповідача існує обов`язок з відшкодування вартості спожитої теплової енергії. Також, судом апеляційної інстанції враховано, що відповідачем здійснювались часткові оплати за теплову енергію, поставлену на підставі договору №521030 від 13.04.2012.

Північним апеляційним господарським судом зазначено, що надані позивачем облікові картки є паперовим відображенням баз даних білінгових систем ПК «БіТек» та ПУ «Уніван-Термал», які були передані ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» на виконання умов договору цесії №601-18.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що відповідачем не спростовано належними та достатніми доказами поставлені ним під сумнів обсяги спожитої теплової енергії та розрахунок позовних вимог, не надано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається у своїх запереченнях, а тому суд дійшов висновку про те, що заперечення відповідача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Постановою Верховного Суду від 14.06.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що у цій справі позивач мав, окрім іншого, довести обґрунтованість заявленого ним обсягу поставленої та несплаченої теплової енергії, наявність заборгованості, її розмір та обґрунтованість розрахунку, довести період (час), за який стягується заборгованість.

Верховний Суд звернув увагу на те, що облікові картки (табуляграми) можуть бути подані позивачем на підтвердження доводів позовних вимог з якими він звернувся до суду та є доказом у справі, адже підпадають під визначення доказів у розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України, проте такий доказ підлягає перевірці на належність, допустимість та достовірність у загальному порядку, передбаченому статтею 86 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з висновками Верховного Суду у вказаній постанові, суд апеляційної інстанції не надав оцінки акту №23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації на якому записані файли баз даних білінгових систем ПК «БіТек» та ПУ «Уніван-Термал», та електронному доказу, який передається відповідно до названого акта, вказавши лише про те, що облікові картки є паперовим відображенням баз даних білінгових систем ПК «БіТек» та ПУ «Уніван-Термал». Суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав оцінки тому, чи є такі докази (акт №23 та облікові картки (табуляграми)) достатніми, належними та допустимими для належного обґрунтування поданої позовної вимоги у контексті встановлення обсягу поставленої та неоплаченої теплової енергії, наявності заборгованості і її розміру, періоду за який виникла заборгованість тощо. У цьому спорі належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розміру, обсягу спожитої та неоплаченої теплової енергії є документи (їх копії), що вимагаються законом та використовуються для бухгалтерського та фінансового обліку. При цьому, такі докази мають бути отримані у законний спосіб.

18.06.2021 матеріали справи відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/17658/19 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Алданова С.О. Розгляд справи призначено на 29.07.2021.

Розпорядженням в. о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Алданової С.О., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.07.2021 у справі №910/17658/19, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Алданової С.О., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 справу №910/17658/19 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 прийнято до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Шапран В.В., розгляд справи призначено на 14.09.2021.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-07/489/21 від 13.09.2021, у зв`язку з відставкою судді Поляк О.І., відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити повторний автоматизований розподіл справи №910/17658/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 у справі №910/17658/19 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1, Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 справу №910/17658/19 прийнято до провадження визначеним складом суду, справу призначено до розгляду на 28.10.2021.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №910/17658/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 справу №910/17658/19 прийнято до провадження визначеним складом суду, справу призначено до розгляду на 02.12.2021.

У судове засідання 02.12.2021 з`явився представник позивача. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 02.12.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги відповідач та третя особа повідомлялися належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників що не з`явились у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 02.12.2021 надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та перевірено судом апеляційної інстанції, ПАТ «Київенерго» (найменування змінене на АТ «К.Енерго») як постачальником та ТОВ «Водоканал-Сервіс» як споживачем 13.04.2012 укладений договір №521030 купівлі-продажу теплової енергії (договір), на умовах якого постачальник зобов`язався протягом строку дії договору забезпечувати безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами, визначеними у додатку № 1 до договору, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов договору (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2 договору перелік будинків та потреби у тепловій енергії будинків (якісні та кількісні), до яких здійснюється постачання теплової енергії, наведено в додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.1 договору якість теплової енергії на вході в теплову мережу споживача визначається сукупністю нормованих термодинамічних, гідравлічних показників та кількісних параметрів теплоносія, наведених у додатку № 1 до цього договору, для кожного окремого будинку.

Пунктом 3.2.1 договору сторонами погоджено, що постачальник зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в цьому договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв) до точки купівлі-продажу, підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіку теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених цим договором відповідно до заявлених споживачем у додатку №1 до договору величин приєднаного теплового навантаження по кожному будинку.

За змістом ч. 2, 3 пункту 4.1 договору обсяги купівлі-продажу теплової енергії визначаються на підставі показів приладів комерційного обліку споживання теплової енергії згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. За умови відсутності приладів комерційного обліку, обсяг купівлі-продажу теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного в договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах постачальника, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовувального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно із пунктом 5.1 договору розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються щомісячно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ПАТ «Київенерго», а саме:

якщо теплові вводи систем теплоспоживання обладнанні приладами комерційного обліку, вартість спожитої у розрахунковому періоді теплової енергії сплачується споживачем щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (пунктом 5.1.1 в редакції додаткової угоди від 04.03.2016);

якщо теплові вводи систем теплоспоживання не обладнанні приладами комерційного обліку: вартість теплової енергії, спожитої у розрахунковому періоді для потреб центрального опалення та гарячого водопостачання, сплачується споживачем щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за рахунковим (пункт 5.1.2 в редакції додаткової угоди від 04.03.2016).

Відповідно до пункту 5.2 договору у разі коли обсяг постачання теплової енергії менший, ніж зазначений в цьому договорі, постачальник повинен зменшити плату шляхом проведення перерахунку за фактично спожиту теплову енергію відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 6.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2013. Відповідно до положень частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України дія цього договору поширюється на правовідносини між сторонами, що виникли з 01.03.2012.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією зі сторін про його припинення (пункт 6.3 договору).

Крім того, між сторонами договору підписані додатки до цього договору та додаткові угоди. Зокрема, у додатках №1, у відповідних редакціях додаткових угод, сторони погодили перелік об`єктів теплопостачання, вимоги до теплової енергії та обсяги постачання теплової енергії, в додатках №2, 2-а, 2-б визначено схеми межі поділу теплової мережі; в додатках №3, №4 підписано акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, в додатку №3-а відображено технічні характеристики теплових мереж та систем.

В обліковій картці з обліковим записом №521030 постачальник вів облік споживання теплової енергії в розрізі споживача за договором купівлі-продажу теплової енергії (договір) від 13.04.2012 №521030, формував відповідні рахунки згідно з затвердженим тарифом на теплоенергію, що діяв у певний час.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (найменування змінене на АТ «К.Енерго») як кредитором та КП «Київтеплоенерго» як новим кредитором укладений договір № 601-18 про відступлення права вимоги (договір цесії) на умовах якого кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів (пункт 1.1 договору цесії).

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору (пункт 1.2 договору відступлення).

З укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором (пункт 1.3 договору цесії).

В рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497 554 936,91 грн, новий кредитор прийняв 497 554 936,91 грн боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18 (пункт 2.1 договору цесії).

Згідно із додатком №1 до договору цесії позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 1 731 423,34 грн за договором № 521030.

Листом від 08.04.2019 №1/5-521030 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги за договором № 601-18 про відступлення права вимоги від 11.10.2018 та просив сплати наявний борг у сумі 1 731 423,34 грн.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості КП «Київтеплоенерго» подано суду: облікові картки ТОВ «Водоканал-Сервіс» за договором від 13.04.2012 № 521030 за період з травня 2015 до травня 2018, та корінці нарядів ПАТ «Київенерго» на включення та відключення опалення у період 2016 - 2018 років, які з боку споживача підписані частково; рахунок-фактуру від 30.09.2019 №521030/2019-9 на суму 1 731 423,34 грн; акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2019 на суму 1 731 423,34 грн, підписаний з боку позивача; реєстр оплат за договором від 13.04.2012 № 521030 та інформацію про порядок нарахування та розрахунків за спожиту теплову енергію за договором від 13.04.2012 №521030; довідки про стан розрахунків за договором від 13.04.2012 № 521030.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи не містять жодного документа, складеного Публічним акціонерним товариством «Київенерго», які підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем у спірний період, тобто з вересня 2013 року по травень 2018 року теплової енергії, а також її вартість, оскільки корінці нарядів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на включення та відключення опалення у період 2016 - 2018 років, які з боку споживача підписані частково, такими документами не є.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав на відсутність оцінки тому, чи є подані позивачем докази (акт №23 та облікові картки (табуляграми) достатніми, належними та допустимими для належного обґрунтування поданої позовної вимоги у контексті встановлення обсягу поставленої та неоплаченої теплової енергії, наявності заборгованості і її розміру, періоду за який виникла заборгованість.

Дослідивши вказані докази, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла таких висновків.

Відповідно до п. 3.1.1 договору цесії від 11.10.2018 №601-18 сторони підтверджують, що на дату підписання додатку №1 за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що актом №23, укладеним на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №601-18, ПАТ «Київенерго» передало, а КП «Київтеплоенерго» прийняло:

- фізичний носій/пристрій зберігання інформації (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «БіТек» станом на 01.10.2018;

- фізичний носій/пристрій зберігання інформації (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «Уніван-Термал» станом на 01.10.2018.

В апеляційній скарзі КП «Київтеплоенерго» стверджує, що зазначеним актом ПАТ «Київенерго» передало позивачу програмний комплекс (базу даних), до якого ПАТ «Київенерго» здійснювалось внесення даних до даного програмного комплексу щодо нарахування спожитої відповідачем теплової енергії за спірним договором.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження того, що надані позивачем облікові картки є паперовим відображенням саме тих баз даних, які були передані ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» на виконання умов договору цесії №601-18. До того ж, облікові картки не містять жодних посилань на спірний договір №521030 від 13.04.2012 купівлі-продажу теплової енергії.

Також, позивачем на підтвердження позовних вимог надано корінці нарядів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на включення та відключення опалення у період 2016 - 2018 років, які, як вірно встановлено судом першої інстанції, з боку споживача підписані частково. При цьому позивач стверджує, що оскільки відповідачем не заперечується факт споживання ним теплової енергії за спірним договором, відповідач є таким, що визнає позовні вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши надані позивачем корінці нарядів, судова колегія вважає, що вказані докази не підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем у спірний період, тобто з вересня 2013 року по травень 2018 року теплової енергії, а також її вартість.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, не заперечивши проти факту споживання ним теплової енергії у спірний період, фактично визнав позовні вимоги, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи заяви про визнання позовних вимог не містить, та спір у справи виник не з приводу самого факту надання чи ненадання теплової енергії відповідачу. Предметом доказування у даній справі є встановлення обсягу поставленої та неоплаченої теплової енергії, наявності заборгованості ТОВ «Водоканал-Сервіс», її розміру та періоду, за який виникла заборгованість.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, облікові картки, які додані до позовної заяви, не підтверджують наявність, період та розмір заборгованості ТОВ «Водоканал-Сервіс», оскільки не містять посилань ні на акт №23, складений ПАТ «Київенерго» та КП «Кивїтеплоенерго» до договору цесії від 11.10.2018 №601-18, ні на договір №521030 від 13.04.2012 купівлі-продажу теплової енергії, до того ж, зі змісту облікових карток не вбачається, що вони є паперовим відображенням саме тих баз даних, які були передані ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» на виконання умов договору цесії №601-18.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено обсяг поставленої та неоплаченої ТОВ «Водоканал-Скрвіс» теплової енергії, наявність заборгованості за договором « 521030 від 13.04.2012 купівлі-продажу теплової енергії і її розмір, а також період за який виникла заборгованість, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідачем не було висунуто заперечень проти вимог позивача щодо прийнятого права вимоги заборгованості за договором цесії, судова колегія зазначає, що зазначене не свідчить про визнання відповідачем заявленої до стягнення суми заборгованості та зобов`язання по її сплаті, а також не спростовує обов`язку позивача надати належні докази на підтвердження обставин, на які він посилається у позовній заяві, встановленого ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено належними та допустимими доказами наявності, розміру та періоду заборгованості ТОВ «Водоканал-Сервіс».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2020, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/17658/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/17658/19 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

4. Матеріали справи №910/17658/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 13.12.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік