ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м.Дніпро Справа № 923/454/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.,

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

за участі секретаря судового засідання: Грачов А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021р., ухвалене суддею Панною С.П. , повний текст якого складений 26.08.2021р. у справі № 923/454/21

за позовом Нікопольської міської Ради Дніпропетровської області, 53200, м.Нікополь, вул.Електрометалургів, буд.3,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19", 73000, м.Херсон, вул.Кольцова, буд.57,

про стягнення безпідставно збережені кошти на суму 1 487 198,32грн.,

ВСТАНОВИВ:

Нікопольська міська Рада Дніпропетровської області звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19", як фактичного користувача земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 1 487 198грн.32 коп., які товариство мало заплатити за користування нею власнику земельної ділянки - Нікопольській міській раді.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 року позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- на момент винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції було відомо про існування адміністративної справи, результат розгляду якої безпосередньо впливає на предмет розгляду у даній справі, а саме: відповідачем подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту-Рішення № 40-28/V (справа №160/12859/21);

- суд не вжив заходів до з`ясування обставин прийняття Рішення №40-28/V, яким затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки і застосував до спірних правовідносин, незважаючи на наявність адміністративної справи, що безпосередньо пов`язана з даною справою;

Відповідач просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Крім того, просить зупинити розгляд справи №923/454/21 до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі №160/12859/21.

30.09.2021 року до апеляційного суду надійшли заперечення позивача щодо зупинення провадження у даній справі, посилаючись на те, що клопотання про зупинення є фактичним затягуванням розгляду даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі 923/454/21. Розгляд справи призначений у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 03.02.2021, на вулиці Першотравнева, будинок 6/1 в місті Нікополі Дніпропетровської області знаходиться об`єкт нерухомого майна «Виставковий центр з торгівельними площами та спорудами» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 116), власником якого в частці 1/1 з 17.01.2019 по теперішній час є ТОВ «ПМК № 19».

Земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул. Першотравнева,6/1 є сформованою, має кадастровий номер :03:018:0031, площу 1.4925 га, а також нормативну грошову оцінку 24313869,75 грн.

ТОВ «ПМК № 19», як власник нерухомості не оформив відповідні речові права на земельну ділянку, чим було порушено права Нікопольської міської ради як власника земель комунальної власності міста, зокрема в частині отримання доходів у вигляді орендної плати.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у місті Нікополі за 2017-2021 роки становить 2,315.

Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 30.03.2018р. № 266 було затверджено акт комісії з визначення суми заборгованості ТОВ "ПМК № 19" за земельну ділянку по вул.Першотравневій, 6/1 (кадастровий номер :03:018:0031) за період з 01.05.2015р. по 30.09.2017р. у розмірі 1433494,28грн. За заявою ТОВ "ПМК № 19" сплата вказаної заборгованості була розстрочені на 24 місяці (рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 18.06.2018р. № 442) та сплачена за графіком.

З врахуванням нормативної грошової оцінки 24 313 869,75 грн., сума орендної плати за 1 рік складає 729 416,09грн. (24 313 869,75грн. х 3 %), за 1 місяць складає 60 784,67грн. (729 416,09грн. / 12 місяців), за 1 день складає 2 026,16грн. (60 784,67грн. / 30 днів)

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданою ГУ Держгеокадастром у Дніпропетровській області міськрайонним управлінням у Нікопольському районі та м.Нікополі за №2335 від 18.02.2019р., Нікопольською міською радою було нараховано орендну плату за користування земельною ділянкою площею 1.4925 га за період з 17.01.2019р. по 31.01.2021р. на загальну суму 1 487 198,32грн., з яких:

- у розмірі 28 366,24грн., яка нарахована за 14 днів за січень 2019р. (2 026,16грн. х 14 днів);

- у розмірі 1 458 832,08грн., яка нарахована за 24 місяця, за період з лютого 2019р. по січень 2021р. (60 784,67грн. х 24 місяця)

Нікопольська міська рада на адресу відповідача направляла претензію від 15.02.2021р. № 45/21 щодо необхідності сплати заборгованості у розмірі 1487198,32грн., яка була отримана відповідачем 18.02.2021р.

Вказана сума заборгованості відповідачем сплачена не була, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з пунктом "д" частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Наведені висновки щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

З урахуванням положень статей 120, 125 Земельного кодексу України та статті 1212 Цивільного кодексу України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі №922/4073/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18), Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 922/3617/19.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.

В даному випадку, відповідачем доказів оформлення та реєстрування речових прав на спірну земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул. Першотравнева,6/1, кадастровий номер :03:018:0031, площею 1.4925 га в матеріали справи не представлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що оскільки речові права відповідача на спірну земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, тому використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав. І Нікопольська міська рада, як власник спірної земельної ділянки, мала обґрунтовані сподівання на отримання орендної плати за використання спірної земельної ділянки, однак не змогла їх реалізувати внаслідок неоформлення між сторонами відносин щодо її використання в порядку, встановленому законом.

Позивачем була нарахована та заявлена до стягнення сума боргу за користування відповідачем земельною ділянкою в сумі 28 366,24грн., яка нарахована за 14 днів за січень 2019р. та в сумі 1 458 832,08грн. за період з лютого 2019р. по січень 2021р.

Вказані нарахування перевірені колегією суддів та визнані арифметично правильними.

Враховуючи наведене, позовні правильно задоволені господарським судом.

Підстави для скасування оскаржуваного рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про те, що ним подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту-Рішення № 40-28/V «Про затвердження технічної документації з коригування грошової одиниці земель у м. Нікополь» (справа №160/12859/21), до уваги колегією суддів не приймаються.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пунктом 4 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте, які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/13545/17 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясовувати як пов`язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Колегія суддів зазначає, що рішення у справі №160/12859/21 про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту-Рішення № 40-28/V «Про затвердження технічної документації з коригування грошової одиниці земель у м. Нікополь» може відбутись і не на користь позивача, відтак посилання відповідача на його незаконність, протиправність і нечинність є декларативними, носять характер припущень.

Відтак, оскільки на час розгляду даної справи судовим рішенням не встановлено інакшого, рішення Нікопольської міської ради № 40-28/V «Про затвердження технічної документації з коригування грошової одиниці земель у м. Нікополь» в силу приписів ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є обов`язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

При цьому, у випадку, якщо рішенням у справі №160/12859/21 будуть встановлені істотні для господарської справи № 923/454/21 обставини, що не були і не могли бути відомі сторонам під час розгляду даної господарської справи, то сторони не позбавлені можливості звернутися до господарського суду із відповідною заявою про перегляд даного рішення за нововиявленими обставинами.

З цих же підстав і апеляційний суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи до набрання законної сили рішенням суду у справі №160/12859/21.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

За наведених обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

Витрати з судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована колона №19" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021р. у справі № 923/454/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14.12.2021

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна