УХВАЛА

14 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 923/1094/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Колос І.Б. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник позивача - Орел С.С., адвокат (довіреність від 09.04.2020 № 14-115),

відповідач - акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль",

представник відповідача - Колганова Юлія Михайлівна, адвокат (ордер від 22.09.2021 № 1018325),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Херсонської області від 08.04.2021 (головуючий суддя Сулімовська М.Б.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 (головуючий Діброва Г.І., судді: Принцевська Н.М. і Ярош А.І.)

у справі № 923/1094/20

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі- Компанія)

до акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (далі- Товариство)

про стягнення 100 677 321,95 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Компанія звернулась до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства про стягнення 100 677 321,95 грн, з яких 83 843 439,63 грн основної заборгованості, 9 482 172,54 грн пені, 4 150 360,66 грн 3% річних, 3 201 349,12 грн інфляційних витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання Товариством взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу від 24.10.2018 № 1637/18-ТЕ-33 (далі - Договір) у частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого Компанією природного газу, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 08.04.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Компанії 83 843 439,63 грн основної заборгованості, 4 741 086,27 грн пені, 4 150 360,66 грн 3% річних, 3 179 186,44 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду попередньої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконання Товариством взятих на себе зобов`язань за Договором у нього виникла перед Компанією заборгованість, на яку остання правомірно нарахувала пеню, 3% річних та інфляційні втрати. При цьому, здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку про невірність такого розрахунку, а тому задовольнив позовні вимоги частково. Крім того, з огляду на матеріальний стан Товариства, неспівмірність заявленої до стягнення пені, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, а також те, що нарахування та стягнення з Товариства 3% річних та інфляційних втрат компенсує Компанії негативні наслідки, пов`язані з порушенням Товариством умов Договору, місцевий господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання Товариства, викладеного у відзиві на позовну заяву, та зменшення загальної суми заявленої до стягнення пені на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) на 50 %.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 рішення господарського суду Херсонської області від 08.04.2021 змінено, шляхом викладення його резолютивної частини у такій редакції:

"Позовні вимоги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м. Херсон про стягнення 83 843 439,63 грн основної заборгованості, 9 482 172,54 грн пені, 4 150 360,66 грн 3% річних, 3 201 349,12 грн інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (73036, м.Херсон, Бериславське шосе, буд.1, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 83 843 439,63 грн основної заборгованості, 4 741 086, 27 грн пені, 4 150 360,66 грн 3 % річних, 3 201 349,12 грн інфляційних втрат, 735 700,00 грн судового збору.

В іншій частині рішення господарського суду Херсонської області від 08.04.2021 у справі № 923/1094/20 залишити без змін".

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що:

- суд першої не здійснив перерахунку "інфляційних втрат" з урахуванням того, що нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється саме з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, та не врахував правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладений у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, а тому розрахунок зроблений судом є помилковим;

- розрахунок інфляційних втрат, зроблений Компанією є арифметично вірним та відповідає вимогам до нарахування інфляційних втрат з урахуванням висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладений у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19;

- судом першої інстанції було помилково визначено розмір судового збору, який належить до стягнення з Товариства відповідно до задоволених позовних вимог, оскільки при зменшенні судом розміру правомірно нарахованої пені, судовий збір, сплачений Компанією, відшкодовується у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій у частині зменшення розміру пені, Компанія звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на те, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у інших справах, у частині застосування статті 233 ГК України, статей 549-552, 599, 625 ЦК України, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким у цій частині задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові, яка прийнята у справі № 908/1453/14, у частині застосування статті 233 ГК України, статей 549-552, 599, 625 ЦК України у подібних правовідносинах.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Компанія у касаційній скарзі посилається на те що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові, які прийнята у справі № 908/1453/14, у частині застосування статті 233 ГК України, статей 549-552, 599, 625 ЦК України у подібних правовідносинах.

При цьому під час підготовки справи до розгляду Верховним Судом було проаналізовано зміст судових рішень прийнятих у справі № 908/1453/14 та встановлено, що у вказаній справі були прийняті рішення відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин на підставі поданих сторонами доказів.

Тобто у зазначеній справі судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Що ж до визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду (справи № 305/1180/15-ц, № 922/2383/16, № 757/31606/15-ц).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Отже, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин.

Також Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Водночас самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

Що ж до посилань Компанії у касаційній скарзі на постанову Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 902/1568/14, то таким посилання Верховним Судом не надається правова оцінка, оскільки відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Тобто процесуальним законодавством передбачено неврахування судом висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові саме Верховного Суду, а не Вищого господарського суду України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Керуючись статтею 234 та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Херсонської області від 08.04.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 923/1094/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос

Суддя Б. Львов