ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" грудня 2021 р.Справа № 922/4303/21

Господарський суд Харківської області у складі:

суддя Жигалкін І.П.

розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 8 603,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2021 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (Позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 8603,93 грн (де: - 7606,85грн вартість спожитої теплової енергії по договору постачання теплової енергії №3117 від 01.02.2002, що утворилась з грудня 2018 року по березень 2020 року; - 235,45 грн 3% річних за період з 01.08.2020 по 08.10.2021; - 761,63 грн. інфляційних витрат за період з 01.08.2020 по 08.10.2021), а також судовий збір.

Судом постановлено ухвалу від 01.11.2021, згідно з якої вбачається про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриттям провадження у справі №922/4303/21 розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

До суду було надано відзив (вх. № 26612 від 11.11.2021) за підписом ОСОБА_2, де зазначено, що позовні вимоги не визнаються, оскільки ОСОБА_1 помер 2019 році. Разом з відзивом було надано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 16.08.2019.

Суд зазначає, що в ході ознайомлення з матеріалами наданими разом з відзивом було встановлено, що є тільки сканована чорно-біла копія свідоцтва про смерть ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка не має жодних ознак підтвердження дійсності (згідно з оригіналом), відсутня будь-яка інформація щодо особи яка надала це свідоцтво до суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Враховуючи наявні матеріали справи та надані докази, дослідивши їх, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 ЦК України). Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Водночас законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець, а лише встановлює, що фізична особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у власності фізичної особи (зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №920/50/19).

Про нероздільність майна, прав та обов`язків фізичної особи, набутих як у зв`язку із підприємницькою діяльністю та і поза нею, додатково свідчить те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17); господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18).

Це свідчить про те, що права вимоги за договором, у якому кредитором є фізична особа - підприємець, можуть успадковуватись незалежно від наявності у спадкоємця правового статусу підприємця.

Так, згідно з матеріалам справи предметом позову у справі є стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію по договору постачання теплової енергії №3117 від 01.02.2002 (де споживачем визначено "ПП ОСОБА_1"), що утворилась з грудня 2018 року по березень 2020 року, крім того заявлено щодо стягнення неустойки у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання по сплаті по договору, а саме 3% річних за період з 01.08.2020 по 08.10.2021; інфляційних втрат за період з 01.08.2020 по 08.10.2021.

Суд зазначає, що спір виник саме з господарської діяльності, а позовні вимоги заявлено про стягнення по господарському договору, укладеного суб`єктами господарювання.

У Господарському процесуальному кодексі України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин та впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Господарський суд Харківської області вважає за доцільне висловити позицію Великою Палати Верховного Суду викладеної у постанові 03 листопада 2020 року по справі № 916/617/17 (Провадження № 12-48гс20): "80. Щодо можливості заміни боржника - фізичної особи - підприємця на його правонаступника - фізичну особу, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

81. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

82. Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

83. Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно із частиною восьмою статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

84. Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 920/50/19 (провадження № 12-129гс19).

85. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном як фізична особа.

86. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

87. Звідси наявність у спадкодавця статусу фізичної особи - підприємця не впливає на можливість заміни боржника (як сторони у справі, так і сторони виконавчого провадження) його правонаступником - фізичною особою.

88. Щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядку задоволення цих вимог Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.

89. Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

90. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України).

91. Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

92. За частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

93. Частиною першою статті 1297 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

94. Звідси при вирішенні питання про заміну учасника справи та заміну сторони виконавчого провадження судам необхідно встановити коло всіх спадкоємців померлого боржника, які прийняли спадщину (за законом або за заповітом).

95. Згідно із частиною першою статті 1281 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

96. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частини друга та третя статті 1281 Цивільного кодексу України). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті 1281 Кодексу).

97. Відповідно до положень статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

98. За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 Цивільного кодексу України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

99. Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 Цивільного кодексу України. Стаття 1281 Цивільного кодексу України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження 14-397цс19)).

100. Звідси сплив строків, визначених частиною четвертою статті 1281 Цивільного кодексу України, має своїм наслідком і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

101. За таких обставин при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником в порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України та заміни сторони виконавчого провадження в порядку статті 334 цього ж Кодексу у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника.".

Так, суду не відомо щодо набуття права та обов`язків на нежитлові приміщення, які є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця та спадкоємцем, що можуть розцінюватись як не є припиненими у зв`язку зі смертю відповідної особи.

Також, до суду не надано жодного доказу, хто використовував нежитлове приміщення в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, 49/8 та з якого періоду.

В матеріалах справи відсутні докази та правові підстави займання відповідачем приміщення до якого здійснювалось постачання теплової енергії, як до нежитлового приміщення в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, 49/8 (колишня адреса: проспект 50-річчя ВЛКСМ) на спірний період. Також відсутні будь-які докази щодо набуття спадщини за цим приміщенням, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, якщо такі права входили до складу спадщини права та обов`язки особи як кредитора або боржника.

У такому разі особа, яка успадкувала ці права, набуває прав процесуального правонаступника незалежно від наявності в неї статусу ФОП. Адже на момент звернення позивача з позовом, наявні лише докази постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, які займав відповідач, що мав відповідний статус (ФОП) і відносини допускають правонаступництво.

Стаття 1230 розміщена главі 84 "Загальні положення про спадкування" книги шостої "Спадкове право" ЦК України, що свідчить про її матеріально-правовий характер (природу).

Крім того, Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 471/162/14-ц навела висновок про те, що у разі смерті боржника, до якого у кредитора існує грошове зобов`язання, за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 Цивільного кодексу України. Відповідний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 676/1958/16-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 49/157-06.

Процесуальне правонаступництво регулюється нормами ГПК, відповідно до ч.1 ст.52 якого у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу (зазначене положення кореспондує положенню ч.1 ст.25 ГПК України у редакції, чинній на момент смерті позивача та подання заяви про його заміну).

Стаття 52 розміщена у параграфі 1 "Учасники справи" глави 4 "Учасники судового процесу" ГПК України, що свідчить про її процесуальний характер (природу).

Таким чином, перед судом постало питання процесуального характеру щодо заміни особи, яка померла її правонаступником на підставі ст. 52 ГПК України.

Питання стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію по договору постачання теплової енергії, неустойки, розміру такої неустойки та можливості її спадкування є питаннями матеріально-правового характеру, які встановлюються судом під час вирішення справи по суті.

Згідно з Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» смерть фізичної особи підприємця є підставою для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

В даному випадку до суду не надано доказів припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 Л.В., а з наданого позивачем безкоштовного запиту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відмітки щодо припинення діяльності (а.с. 8).

Статус фізичної особи підприємця це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, як вже зазначалося, права та обов`язки фізичної особи (в т.ч. підприємця) щодо прав та обов`язків можуть бути успадковані його спадкоємцями.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обставин, визначених ч. 1 ст. 227 ЦК України, які зумовлюють обов`язок суду зупинити провадження у даній справі, а саме смерть фізичної особи, яка була стороною у справі за наявності спірних правовідносин які допускають правонаступництво.

Разом з тим, частиною 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до п. 1, 2, 4, 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до норм ГПК України щодо надання доказів, витребування додаткових доказів, здійснення інших дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, а також обов`язок учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Таким чином, в разі набуття спадкоємцями померлого ОСОБА_1 права на спадщину, виникне необхідність в залученні цих спадкоємців до участі в справі як правонаступників ФОП ОСОБА_1 Л.В.

З урахуванням викладеного, та необхідністю виконання судом завдання господарського судочинства, суд вважає за необхідне зупинити розгляд справи №922/4303/21 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 227 ГПК України до моменту отримання судом інформації стосовно прийняття спадщини спадкоємцями ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 42, 46, 52, 177, 181, 182, 227-229, 231 - 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі зупинити №922/4303/21 до моменту отримання судом інформації стосовно прийняття спадщини спадкоємцями ОСОБА_1 (ФОП).

Зобов`язати учасників судового процесу надати суду докази наявності відкриття або підстав, які надають змогу відкрити спадкову справу нотаріусом з наданням інформації про осіб, які прийняли спадщину ОСОБА_1 протягом 10 днів після сплину шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, або докази поновлення права на вступ у спадщину та надати суду відповідні докази наявності зазначених обставин.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею (ст. 235 ГПК України) та може бути оскаржена в строки та порядку, передбаченому ст. ст. 254-257 ГПК України з урахуванням п. 4 Прикінцевих положень ГПК України та п. 17.5 перехідних положень ГПК України.

Повна ухвала підписана 13 грудня 2021 року.

Суддя І.П. Жигалкін