ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Справа № 918/769/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача: Янко М.І., адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 03.09.2021 Серія АІ №1148679

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЯЖ" на ухвалу господарського суду Рівненської області, постановлену 21.10.21р. суддею Качур А.М. у м.Рівному, повний текст складено 22.10.21р. у справі №918/769/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЯЖ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОМТРАНС"

про стягнення в сумі 69 598,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.10.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вояж" про стягнення судових витрат залишено без задоволення. У прийнятті додаткового рішення у справі №918/769/21 відмовлено.

В обґрунтування ухвали, суд з посиланням на ст.ст. 12, 42, 80, 123, 124, 126, 129, 244, 247, 252 ГПК України, вказав, що звертаючись з позовом до суду позивачем не було долучено до матеріалів позовної заяви доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги № 35/14-07-21 від 14 липня 2021 року, акт прийому - передачі виконаних робіт від 29 вересня 2021 року та платіжне доручення від 16 липня 2021 року). Водночас аналізуючи надану позивачем заяву суд заважує, що як договір про надання правової допомоги так і доказ сплати послуг був наявний у позивача на час пред`явлення позову, оскільки вказані докази датовані у часі раніше подання позивачем позовної заяви до суду (подачу позову підприємству, що надає послуги поштового зв`язку для здійснення відправки). Крім того, зазначив, що позивачем в судовому засіданні не зроблено будь-яких заяв чи клопотань щодо того, що докази понесення судових витрат будуть подані після прийняття рішення суду, а тому суд не прийняв до розгляду докази, не подані у встановлений законом або судом строк, відповідно, відмовив в прийнятті додаткового рішення у справі №918/769/21.

Не погодившись із постановленою ухвалою, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення від 21.10.2021 та задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЯЖ про розподіл та відшкодування судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу та винесення додаткового рішення по справі №918/769/21 щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи та стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю ГРОМТРАНС витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень нуль копійок).

Так, з посиланням на постанову Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №922/376/20 вказує на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при винесенні оскарженої ухвали.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить апеляційну скаргу задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся заздалегідь та належним чином, однак від нього повернувся поштовий конверт із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, як убачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГРОМТРАНС" (ТОВ "ГРОМТРАНС") зареєстроване за адресою: 33016, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Фабрична , будинок 4 Б, офіс 3. Іншої адреси, ні електронної ні поштової матеріали справи не містять.

Крім того, ухвала суду про відкриття апеляційного провадження та призначення до розгляду скарги від 01.12.2021, міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто у відкритому доступі.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженої ухвали, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вояж" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Громтранс" про стягнення в сумі 69 598,21 грн., з яких: 61 386,00 грн. заборгованості, 4 749,43 грн. пені, 2 489,01 грн. інфляційні втрати та 973,77 грн. 3 відсотки річних.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року позов задоволено частково, вирішено стягнути з ТОВ "Громтранс" на користь ТОВ "Вояж" 61 386 грн. 00 коп. заборгованості, 85 грн. 77 коп. три відсотки річних та 2 004 грн. 95 коп. судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 4 749,43 грн. пені, 2 489,01 грн. інфляційних втрат та 888,00 грн. трьох відсотків річних відмовлено, судові витрати в сумі 265,05 грн. судового збору покладено на позивача.

11 жовтня 2021 року позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вказаної заяви заявник просить суд стягнути з відповідача 15 000,00 грн. судових витрат понесених у зв`язку з отриманням правничої допомоги.

Як зазначалося вище, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.10.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вояж" про стягнення судових витрат залишено без задоволення. У прийнятті додаткового рішення у справі №918/769/21 відмовлено.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, як убачається із матеріалів справи, розгляд справи здійснювався господарським судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як убачається із позовної заяви позивачем було вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на надання правової допомоги складає 15 000,00 грн, та вказав, що позивач може понести також інші витрати, які станом на момент подачі позову не передбачені в орієнтовному розрахунку.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

При цьому, інша сума судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, може бути як більшою за попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат так і меншою (ч. 6, ч. 7 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи викладені вимоги ГПК України, суд апеляційної інстанції вказує, що оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції у справі ухвалено 05.10.2021, а заява позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15 000,00 грн подана до суду першої інстанції 08.10.2021 (відповідно до даних на поштовому конверті), тобто в межах встановленого строку на її подання.

У зв`язку з викладеним суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат по суті.

До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у своїй постанові від 06.10.2020 у справі №922/376/20.

Так розглянувши подану заяву про розподіл судових витрат колегія суддів зауважує таке.

Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, слід вказати, відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано: копію договору про надання правової допомоги №35/14-07-21 від 14.07.2021, копію акту прийому-передачі №01/29-09-21 від 29.08.2021 на суму 15 000,00 грн, копію платіжного доручення №1050 від 16.07.2021 на суму 15 000,00 грн .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що надані докази в їх сукупності підтверджують факт понесення позивачем судових витрат на оплату послуг адвоката в суді першої інстанції на суму 15000 грн.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, та відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку, що витрати позивача на правову допомогу в сумі 15 000 грн є обґрунтованими та покладаються на ТОВ "Громтранс".

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права.

За викладених обставин, заява позивача про розподіл судових витрат підлягає задоволенню, а тому, відповідно, апеляційна скарга позивача на ухвалу місцевого господарського суду - підлягає задоволенню, а відповідна ухвала - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЯЖ" задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 21.10.21 у справі № 918/769/21 скасувати. Прийняти нове рішення:

"Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЯЖ» про розподіл та відшкодування судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу по справі №918/769/21 задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Громтранс" (33016, Рівненська область, місто Рівне, вул. Фабрична 4Б, офіс 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вояж" (04071, м. Київ, вул. Введенська 29/58, ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи в місцевому господарському суді у розмірі 15 000,00 грн."

3. Доручити господарському суду Рівненської області видати наказ на виконання цієї постанови.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу №918/769/21 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "15" грудня 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.