ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2021 р. Справа№ 910/4082/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021

у справі №910/4082/21

за позовом Приватного підприємства «Транс Логістик»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 169 332, 71 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Транс Логістик» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 169 332, 71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.07.2020 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілz марки «MAN» д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Дане ДТП сталось в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «MAN» ОСОБА_1 16.07.2019 між ПП «Транс Логістик» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043. Відповідно до умов вказаного договору, позивач надав відповідачу рахунок №DNZ_TEF-200440 від 03.12.2020 на оплату вартості ремонту автомобіля після ДТП у розмірі 169 332, 71 грн. Водночас, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 169 332, 71 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного підприємства «Транс Логістик» суму страхового відшкодування у розмірі 169 332, 71 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270, 00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного підприємства «Транс Логістик» виплати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000, 00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням та додатковим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/4082/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. А також, скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/4082/21 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Так, апелянт зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що визначення в договорі страхування страхової суми свідчить про проведення страховиком огляду транспортного засобу, і відповідно, про відсутність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування - суперечить нормам ст. 19 Конституції України, ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про страхування», Правилам страхування, умовам договору страхування.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Ткаченко Б.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 залишено без руху апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» у справі № 910/4082/21. Роз`яснено апелянту, що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 404,98 грн.

06.08.2021 Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" подано заяву на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, до якої долучено оригінал платіжного доручення від 03.08.2021 № 63, як доказ сплати судового збору, та оформлено апеляційну скаргу відповідно статті 258 Господарського процесуального кодексу України.

20.08.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо судової практики в аналогічних справах. Так, відповідач зазначив, що Північним апеляційним господарським судом прийнято рішення на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у справах № 910/133/21, № 910/4296/21, № 910/5726/21, № 910/4224/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

13.09.2021 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі № 910/4082/21 залишити без змін. Представник позивача зазначив, що акт огляду транспортного засобу не є документом, який страхувальник має подати для виплати страхового відшкодування. Акт огляду складається самим страховиком після надання страхувальником для огляду відповідного транспортного засобу при укладенні договору страхування. В матеріалах справи відсутні докази, що ПП «Транс Логістик» протягом 2020 року унеможливило, не надало або відмовило ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в огляді автомобіля.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021, у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці, замінено склад колегії суддів у справі №910/4082/21 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М. та Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 справу №910/4082/21 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М. та Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд виправив описки допущені в ухвалах від 26.07.2021 та 04.10.2021, своєю ухвалою від 06.12.2021.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021, у зв`язку із перебуванням судді Ходаківської І.П. на лікарняному, замінено склад колегії суддів у справі №910/4082/21 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М. та Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 справу №910/4082/21 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М. та Гаврилюк О.М.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 підлягають залишенню без змін, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.07.2019 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (страховик, відповідач) та ПП «Транс Логістик» (страхувальник, відповідач) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 відповідно до умов якого, предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у частині І договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (п. 3.1 договору).

Застрахованими є транспортні засоби, зазначені у додатку №1 до цього договору (п. 5 договору).

Згідно з умовами вищевказаного договору, а також додатку №62 від 01.06.2020 до нього, були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки MAN, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 .

Вищевказаний автомобіль MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ПП «Транс Логістик» згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

У розділі 7 ч. І договору та п. 4.1.1. ч. ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) встановлено, що застрахованим є зокрема, ризик пошкодження та/або знищення чи втрата визначеного транспортного засобу (ТЗ) внаслідок ДТП (дорожньо-транспортної пригоди).

Згідно з п. 5.1 договору страховий випадок - передбачена договором подія (ризик, визначений страхувальником в ч. І договору), що відбулася в період дії договору, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику/вигодонабувачу на умовах договору.

Страховик в межах страхової суми компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані з компенсацією за втрату або за відновлювальний ремонт ТЗ/ДО, шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов договору (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 7.3 ч. ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) лімітом відшкодування по КАСКО та/або ДО за кожним ТЗ є страхова сума за кожним ТЗ, зазначена у додатку до договору страхування. Страхова сума є агрегатним лімітом відшкодування страховика по всіх страхових випадках, що відбулись під час дії договору. Договір вважається виконаним і припиняє свою дію з моменту виплати сумарного страхового відшкодування в розмірі, еквівалентному розміру страхової суми за мінусом франшизи по всіх страхових випадках, що сталися за договором. Договір діє до кінця обумовленого в частині І терміну в межах різниці між страховою сумою і розміром виплачених страхових відшкодувань, тобто страхова сума зменшується на розмір виплачених відшкодувань. Страхова сума може бути відновлена до початкового розміру шляхом внесення відповідних змін до договору та сплати додаткового страхового платежу.

Пунктом 6 додатку № 62 до договору сторони визначили, що страхова сума вищевказаного транспортного засобу складає 2 000 000,00 грн., страховий тариф для цього автомобіля становить 1,65 % від вказаної суми, який складає 33 000,00 грн. Крім того, сторонами було встановлено строки сплати страхового платежу, а саме: 12 червня 2020 року - 8 250,00 грн., 12 вересня 2020 року - 8 250,00 грн., 12 грудня 2020 року - 8 250,00 грн., 12 березня 2021 року - 8 250,00 грн., у зв`язку з чим строк дії спірного правочину для вказаного транспортного засобу було встановлено: з 12 червня 2020 року по 11 червня 2021 року.

Згідно з п. 8.1-8.3 договір укладається на строк, визначений в частині І договору. Строк дії може поділятися на періоди. Період страхування (період дії договору) - частина строку, протягом якого діє договір. Договір набирає чинності з моменту, вказаного як початок строку дії договору, але не раніше 00 годин 00 хвилин дня наступного за днем надходження страхового платежу (першого платежу) в повному розмірі на поточний рахунок або в касу страховика чи його представника або через інші платіжні системи, дозволені законодавством України і які запроваджені у страховика, якщо інше не погоджено письмово сторонами.

Відповідно до пункту 10 частини І договору загальний строк його дії: з 18 липня 2019 року по 17 липня 2020 року.

02.07.2020 року на 729 км + 857 м автодороги М-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "MAN", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи вказаним автомобілем "MAN", не врахував дорожньої обстановки, не витримав безпечного бокового інтервалу, здійснив наїзд на огородження мосту та відбійне огородження, чим порушив пункти 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.08.2020 року в справі № 390/901/20, якою водія автомобіля "MAN", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У вищевказаній постанові Кіровоградського районного суду Кіровоградської області також встановлено, що ОСОБА_1 працював водієм ПП «Транс Логістик».

З матеріалів справи вбачається, що 06.0.2020 позивач звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою-повідомленням про настання події №1456, що має ознаки страхового випадку.

Листом №1953 від 22.12.2020 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» керуючись п.п. 11.3.7 п. 11.3 договору страхування, та на підставі п.п. 16.1.11 п. 16.1 вказаного договору відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу, зазначивши при цьому, що страхувальник при укладенні договору страхування не виконав свого обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , для огляду та фотографування з метою оцінки страхового ризику, у зв`язку з чим відсутній акт огляду цього транспортного засобу.

За умовами п. 12.5 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) страхувальник повинен здійснювати відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ лише на СТО, що погоджена з страховиком. Сторони домовились, що за цим договором погодженими з страховиком вважаються СТО, на яких відповідно до вимог заводу-виробника ремонтуватимуться застраховані ТЗ після страхових випадків. Дана умова діє тільки для ТЗ, що знаходяться на обслуговування сервісного дилеру MAN, SCANIA.

Позивач відповідно до п. 12.5 договору надав відповідачу рахунок-фактуру №DNZ_TEF-200440 від 03.12.2020 на суму 169 332, 71 грн., який був наданий офіційним сервіс-партнером MAN в Україні ТОВ «Технофрум» , що є офіційним дилером автомобільної марки MAN в якій визначена вартість ремонту автомобіля у розмірі 169 332,71 грн.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України «Про страхування» визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

За змістом ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до Правил страхування.

Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про страхування»).

Колегією суддів встановлено, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» були розроблені та зареєстровані в установленому законом порядку Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), розміщені на офіційному сайті відповідача за посиланням: https://upsk.com.ua/dbs.8.files/upload/file/214_final.pdf.

У п. 1.1 частини ІІ договору зазначено, що цей договір укладено відповідно до чинного законодавства України на умовах "Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)", затверджених Головою правління АТ "УПСК" 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за реєстраційним №0690302 (далі - Правила страхування).

Положеннями п. 11.2.1 частини ІІ договору на страхувальника покладений обов`язок при укладення цього договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну умов експлуатації, зберігання тощо, що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо ТЗ, не пізніше 3 робочих днів після виникнення таких факторів.

Відповідно до п. 8.3 Правил страхування при страхуванні ТЗ, перед укладанням, оновленням чи зміною умов договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.

Згідно з п. 9.2.18 Правил страхування страхувальник зобов`язаний надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або експертного дослідження страховику під час укладання договору страхування, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту, та в інших випадках на вимогу страховика протягом дії договору страхування.

Поряд з наведеним за умовами договору страховику надано право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених в розділі 16 цього договору та Правилах страхування (п. 11.3.7 частини ІІ договору).

Пунктом 16.1.11 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) передбачено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ.

Обґрунтовуючи необхідність складення акту огляду транспортного засобу на момент укладення договору, страхування відповідач вказав, що складення такого документу має істотне значення для здійснення індивідуальної оцінки страхового ризику, оскільки саме під час такого огляду страховик у акті огляду фіксує показники одометра транспортного засобу (чи експлуатувався раніше ТЗ), наявність/відсутність пошкоджень транспортного засобу на момент страхування тощо.

Таким чином, згідно з поясненнями відповідача оцінка страхових ризиків та транспортного засобу, як предмету майбутнього договору страхування, здійснюється страховиком саме під час складення акту огляду транспортного засобу на момент укладення договору страхування.

Поряд з наведеним суд зазначає, що встановлені ним фактичні обставини справи свідчать про визначення відповідачем, як страховиком, страхової суми для транспортного засобу MAN д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 2000000 грн і погодження такого розміру страхової суми позивачем, що підтверджується додатком №62 від 01.06.2020 до договору страхування, підписаним представниками обох сторін та засвідченим їх печатками.

Отже, попри твердження відповідача про невиконання позивачем обов`язку надати автомобіль MAN д.н.з. НОМЕР_1 , для огляду та складення відповідного акту під час укладення договору страхування, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач все ж визначив страхову суму для вказаного автомобіля.

Крім того, колегія суддів зазначає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Однак, це не означає, що право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення умов договору (у даному випадку - відсутність акту огляду транспортного засобу перед укладенням договору) є абсолютним та безумовним, оскільки стаття 13 ЦК України встановлює межі здійснення цивільних прав, зокрема, частина третя цієї статті визначає, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, страхова компанія за умовами договору мала право на відмову, проте така відмова повинна мати розумне пояснення, мотиви, оскільки інакше - застосування умови договору, що дозволяє одній стороні діяти на шкоду іншій, хоча обидві сторони діяли необачно та не склали акт огляду транспортного засобу, що мав передувати укладанню та виконання договору, не відповідатиме принципам добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому орієнтиром для дотримання межі здійснення цивільного права для суду є мета, для якої страхова компанія наділялася таким правом, - захист від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення договору. Відмова здійснювати страхове відшкодування взагалі (лише з причини відсутності акту) не співмірна з цією метою, оскільки страховик, сплачуючи страхові платежі протягом тривалого часу, має також законне право очікувати на отримання виплати при настанні страхового випадку, і суд не може це не брати до уваги.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 30.11.2021 року у справі № 910/4224/21.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 18 Закону України "Про страхування" при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Страховик перед укладенням договору цим правом не скористався, не запросив відповідні документи (акти огляду), і на власний ризик уклав договір, незважаючи на те, що за Правилами страхування огляд транспортного засобу має здійснюватися перед укладенням договору. Після укладення договору страховик отримував страхові платежі, і не звертався з вимогою до страхувальника надати для огляду застраховані транспортні засоби після укладення договору. Тоді як діючи добросовісно і розумно, страхова компанія мала би направити повідомлення про необхідність проходження огляду застрахованого транспортного засобу чи відмовитися від отримання страхових платежів.

У матеріалах справи відсутні докази, і такі обставини не були встановлені судами, що акт не був складений внаслідок ухилення страхувальника від здійснення огляду транспортного засобу чи вчинення інших дій, які перешкоджали проведенню такого огляду страховою компанією перед укладанням договору.

Отже, з одного боку, у страховика наявне право відмови у виплаті страхового відшкодування з підстави, що прямо обумовлена у договорі, а з іншого, має місце недобросовісне та нерозумне здійснення страховою компанією свого права щодо укладення договору страхування та отримання страхових платежів за відсутності акту огляду транспортного засобу, що мав складатися при укладанні договору.

Страхова компанія свої заперечення ґрунтує на припущенні, що застрахований транспортний засіб міг мати пошкодження до укладення договору, що унеможливлює визначення розміру страхового відшкодування, оскільки відповідно до пункту 6.3 договору страховик не відшкодовує витрати на усунення пошкоджень транспортного засобу, які мали місце в момент укладення цього договору та були зазначені в акті огляду. У такий спосіб ставить під сумніви добросовісність дій підприємства.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку страховик мав право залучити до розслідування обставин страхового випадку аварійного комісара, а згідно з підпунктом 11.4.7 страховик зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого транспортного засобу та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи.

Страхова компанія не довела і не надала жодних доказів, які б підтверджували, що механічні пошкодження застрахованого транспортного засобу викликані не страховим випадком. Докази огляду пошкодженого транспортного засобу та/або вжиття заходів для проведення незалежної експертизи з метою з`ясування причин та характеру пошкоджень також відсутні в матеріалах справи. Фактично всі заперечення ґрунтуються на припущеннях наявності пошкоджень до настання страхового випадку.

Окрім того, як зазначалось вище, складання такого акту мало передувати укладанню договору, тому страховик мав всі підстави не укладати договір до складання акту, але не зробив цього, й приймав страхові платежі без зауважень. Тому така (відсутність акту огляду перед укладанням договору) обставина справи не може бути визнана безумовною та автоматичною підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Положеннями ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Колегією суддів встановлено, що за умовами частини І договору франшиза за страховим випадком ДТП становить 0 грн.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 169 332, 71 грн.

Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021, то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У позовній заяві, позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат пов`язаних з розглядом скарги становить 15 000,00 грн.

Згідно із поданою до матеріалів справи заяви про вирішення питання щодо стягнення судових витрат, позивач просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Так, ПП «Транс Логістик» на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової (правничої) допомоги №08/02-19/5 від 08.02.2019 року, додаткову угоду від 26.02.2021 до договору про надання правової допомоги № 08/02-19/5 від 08.02.2019, рахунок-фактуру № 16/06/21 від 16.06.2021, акт здачі-приймання послуг від 16.06.2021 на суму 10 000, 00 грн., платіжне доручення № 22340 від 17.06.2021 про оплату послуг згідно договору №08/02-19/5 від 08.02.2019 року на суму 10 000, 00 грн., детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної (правничої) допомоги від 16.06.2021.

Відповідно до акту про виконання договору про надання правової допомоги від 16.06.2021 року зазначено, що адвокат належним чином, якісно надав, а клієнт прийняв виконання правової допомоги, передбаченої договором про надання правової допомоги № 08/02-19/5 від 08.02.2019 та додаткової угоди від 26.02.2021 до договору в повному обсязі. Вартість наданих послуг становить 10 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року №910/906/18.

Водночас, апеляційним судом встановлено, що апелянт не надавав заперечення на заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення стосовно невідповідності критеріям співмірності витрат заявлених відповідачем до стягнення до суду першої інстанції.

Доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність та/або нерозумність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвокатів до цієї справи апелянтом не надано.

Судом враховано, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, колегія суддів вважає, що для належного представлення інтересів позивача у даній справі заявлені витрати в повній мірі відповідають критеріям реальності та розумності.

Тож, перевіривши співрозмірність заявлених витрат за послуги адвоката на відповідність зазначеним критеріям, врахувавши ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатами послуг, суд першої інстанції правомірно встановив, що заявлені відповідачем витрати на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірними із предметом позову та доведеними належними доказами у розмірі 10 000 ,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/4082/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/4082/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/4082/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк