ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 908/737/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Грішина С. В. (адвокат),

відповідача-1 - не з`явилися,

відповідача-2 - не з`явилися,

відповідача-3 - не з`явилися,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021 (суддя Мірошниченко М. В.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 (судді: Чус О. В. - головуючий, Дармін М. О., Кощеєв І. М.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія", 3. державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича

про визнання недійсним договору, визнання незаконною та скасування реєстраційної дії.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інна" (далі - ТОВ "Інна") звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі - ТОВ "ОТП Факторинг Україна"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" (далі - ТОВ "Українська факторингова компанія"), державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича (далі - державний реєстратор Ільющенков С. О.), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про:

1) визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки наступної черги, укладеного 12.08.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Українська факторингова компанія", повністю з моменту укладення;

2) визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на нежиле приміщення Х під літ. "А-4", загальною площею 205,3 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірне нерухоме майно), проведену державним реєстратором Ільющенковим С. О. 04.11.2019 (реєстраційна справа № 101, індексний номер рішення: 49494838);

3) витребування спірного нерухомого майна з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ "Інна",

4) визнання недійсним договору іпотеки від 14.01.2020, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , повністю з моменту укладення.

2. Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ "Українська факторингова компанія" здійснило реєстрацію права власності на предмет іпотеки (спірне нерухоме майно) за договором іпотеки, який ще з 2008 розірвано за згодою сторін.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.05.2020, зокрема, закрито провадження у справі № 908/737/20 стосовно позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна і визнання недійсним договору іпотеки від 14.01.2020 повністю з моменту укладення.

4. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021, у задоволенні позову відмовлено.

5. Судові рішення мотивовано тим, що за змістом статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правомірність правочину презюмується, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача, однак доводи позивача, якими він обґрунтовував вимогу про визнання правочину недійсним, суди визнали безпідставними та необґрунтованими. Оскільки визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на спірне нежиле приміщення не породжує для позивача відповідних наслідків, які пов`язані зі спором про право власності на майно, оскільки на час розгляду справи відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав власником спірного майна зазначено фізичну особу ОСОБА_1 (договір купівлі-продажу від 22.11.2019), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" не забезпечує реального захисту порушеного права, оскільки у будь-якому випадку не призведе до поновлення його прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Інна" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанції не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.04.2017 у справі № 21-1458а16, від 21.11.2018 у справі № 367/7589/15, від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19, та суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), від 25.11.2020 у справі № 653/1713/19 (провадження № 61-3461св20) та від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц щодо застосування положень статей 35, 37 Закону України "Про іпотеку", роз`яснення Міністерства юстиції України "Щодо змін до Закону України "Про іпотеку", статей 15, 16 ЦК України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Скаржник наголошує, що оскільки на момент укладання Договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.08.2019, договір іпотеки наступної черги від 04.06.2008 № PM-SME200/261/2008 розірвано, то будь-які зобов`язання за таким договором відсутні, що свідчить про неможливість передання права вимоги за таким договором.

Враховуючи викладене, скаржник вважає необґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що в договорі відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.08.2019 йшла мова саме про договір іпотеки від 18.09.2008 № PM-SME200/412/2008, а зазначення інших даних є технічною помилкою, оскільки сторонами в подальшому додатковою угодою від 24.06.2020 були внесені зміни та викладено пункт 1 договору в іншій редакції із зазначенням договору іпотеки наступної черги (майнова порука) від 18.09.2008 № РМ-SME200/412/2008. Таким чином, скаржник наголошує на тому, що на час укладення договору про відступлення прав вимоги та передання вимоги, додаткової угоди не існувало, а передання здійснювалося відповідно до наявних на той час документів, зокрема розірваного договору іпотеки від 04.06.2008 № PM-SME200/261/2008.

Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що укладання додаткової угоди, яка змінює предмет договору, після його виконання є незаконним, до того ж додаткова угода до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.08.2019, укладена після проведення оскаржуваної реєстраційної дії та після звернення позивача до суду (24.06.2020), а поведінка ТОВ "Українська факторингова компанія" не відповідає доктрині заборони суперечливої поведінки.

Скаржник також вважає, що державним реєстратором порушено порядок проведення реєстрації права власності за ТОВ "Українська факторингова компанія" на нерухоме майно, що належить ТОВ "Інна", у зв`язку з чим, обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" призведе до поновлення його прав.

Крім того, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів. Судом апеляційної інстанції взагалі проігноровано клопотання про витребування оригіналу договору іпотеки, а також матеріалів реєстраційної справи, хоча згідно з нормами ГПК України апеляційний суд не позбавлений можливості повторно витребувати докази, однак зазначеного не було зроблено, а також наведене не відображено в постанові апеляційного суду, що є порушенням норм процесуального права, яке є підставою для скасування оскаржуваних рішень під час касаційного перегляду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

8. Відзиву на касаційну скаргу від відповідачів до суду не надійшло.

Розгляд справи Верховним Судом

9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.11.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Інна" на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі № 908/737/20 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 30.11.2021.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

10. 16.08.2005 між Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та ТОВ "Інна" (покупець) укладено договір № 124 купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності - спірного нерухомого майна (нежитлового приміщення).

11. 20.09.2005 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзен Банк Україна" (Банк) і ТОВ "Інна" (Позичальник) укладено кредитний договір № CM-200/072/2005, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 243 825,71 грн, а Позичальник приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як визначено у цьому договорі. Позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку суму кредиту не пізніше 19.09.2012 (пункти 1.1, 1.6.1 кредитного договору № CM-200/072/2005).

12. 04.06.2008 між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (далі - ЗАТ "ОТП Банк") як банком і громадянкою ОСОБА_3 як позичальником укладено кредитний договір № СМ-SМЕ200/261/2008, що складається із частин №№ 1, 2, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 100 000,00 швейцарських франків, а позичальник приймає його на умовах повернення та сплати процентів. Дата остаточного повернення кредиту - 03.06.2023 (пункт 2 частини № 1, пункт 1.1 частини № 2 договору).

13. 04.06.2008 між ЗАТ "ОТП Банк" (іпотекодержатель) і ТОВ "Інна" укладено договір іпотеки наступної черги № РМ-SМЕ200/261/2008 (майнова порука), предметом іпотеки за яким є спірне нерухоме майно (пункти 3.1, 3.2).

14. Відповідно до розділу договору іпотеки "Визначення термінів" та підпункту 2.1.1 пункту 2.1, іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником та/або іпотекодавцем кожного і всіх їх платіжних зобов`язань за кредитними договорами від 20.09.2005 № СМ-200/072/2005 та від 04.06.2008 № СМ-SМЕ200/261/2008.

15. 18.09.2008 між зазначеними сторонами укладено договір про розірвання договору іпотеки наступної черги № РМ-SМЕ200/261/2008 (майнова порука), відповідно до якого сторони дійшли згоди припинити дію договору іпотеки наступної черги від 04.06.2008 № РМ-SМЕ200/261/2008 (майнова порука).

16. 18.09.2008 між ЗАТ "ОТП Банк" (банк) та громадянкою ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № СМ-SМЕ200/412/2008, що складається із частин № 1, № 2, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 40 000 доларів США, а позичальник приймає його на умовах повернення та сплати процентів. Дата остаточного повернення кредиту - 03.06.2023 (пункт 2 частини № 1, пункт 1.1 частини № 2 договору).

17. 18.09.2008 між ЗАТ "ОТП Банк" (іпотекодержатель) та ТОВ "Інна" укладено договір іпотеки наступної черги № РМ-SМЕ200/412/2008 (майнова порука), за умовами якого:

- предметом іпотеки є спірне нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності від 16.08.2005 № 124 (пункти 3.1, 3.2);

- іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником та/або іпотекодавцем кожного і всіх їх платіжних зобов`язань за кредитними договорами від 20.09.2005 № СМ-200/072/2005, від 04.06.2008 № СМ-SМЕ200/261/2008, від 18.09.2008 № СМ-SМЕ200/412/2008 (розділ "Визначення термінів" та підпункт 2.1.1 пункт 2.1);

- за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: а) всі боргові зобов`язання, не сплачені боржником та/або іпотекодавцем, і б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим договором (пункт 6.1);

- іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати боржником та/або іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитних договорах; б) порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобов`язань за статтею 5 цього договору; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитними договорами та цим договором (пункт 6.2);

- відступлення прав за цим договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця з одночасним відступленням права вимоги за кредитними договорами (пункт 9.7).

18. Цей договір 18.09.2008 посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим № 6808 та накладено заборону відчуження нерухомого майна, яку зареєстровано в реєстрі заборон за № 6809.

19. 18.03.2011 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" як покупцем та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (далі - ПАТ "ОТП Банк") як продавцем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, предметом якого є продаж (переуступлення) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, перелік яких міститься у додатку 1 (пункт 3.1). Згідно з додатком 1 до цього договору у перелік кредитних договорів увійшли, зокрема, кредитні договори: від 20.09.2005 № СМ-200/072/2005 (боржник ТОВ "Інна"), від 04.06.2008 № СМ-SМЕ200/261/2008 (боржник ОСОБА_3 ), від 18.09.2008 № СМ- SМЕ200/412/2008 (боржник ОСОБА_3 ). Відповідно до пункту 3.3 договору покупець набуває всі права вимоги за кредитними договорами, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, права вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій.

20. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.07.2019 у справі № 908/696/19, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ТОВ "Інна" про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірне нерухоме майно, що належить ТОВ "Інна" на праві приватної власності, в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ "ОТП Факторинг Україна" за кредитними договорами від 20.09.2005 № CM-200/072/2005, від 04.06.2008 № CM-SME200/261/2008, від 18.09.2008 № CM-SME200/412/2008 у сумі 1 968 236,60 грн, та застосування способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною в сумі 787 868,00 грн, відмовлено у зв`язку із застосуванням строків позовної давності.

21. Зазначеним рішенням було встановлено, що 18.03.2011 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (фактор) та ПАТ "ОТП Банк" (клієнт) укладено договір про відступлення права вимоги, за змістом пунктів 1.1, 1.1.1 якого у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 18.03.2011 між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами згідно з переліком (додаток № 1 до цього договору), що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/застави, перелік яких міститься у додатку № 1 до цього договору, укладеними між клієнтом та боржниками/третіми особами, сторони домовились, що клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно.

Відповідно до пункту 1.2 за цим договором до фактора переходять всі права клієнта як сторони, що іменується "іпотепкодержатель"/"заставодержатель" у зобов`язаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави).

Договір про відступлення права вимоги 18.03.2011 посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1677.

22. 31.07.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (клієнт) і ТОВ "Українська факторингова компанія" (фактор) укладено договір факторингу № б/н, за умовами якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами: від 20.09.2005 № СМ-200/072/2005, від 04.06.2008 № СМ-SМЕ200/261/2008, від 18.09.2008 № СМ- SМЕ200/412/2008, що укладені між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та боржниками (ТОВ "Інна", ОСОБА_3 ), у розмірі заборгованості за кредитними договорами (пункт 1.1, розділ 2 договору).

23. 12.08.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "Українська факторингова компанія" (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки (далі - оскаржуваний договір), який посвідчений 12.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 620, за умовами якого:

- у зв`язку з укладенням між сторонами договору факторингу б/н від 31.07.2019, первісний іпотекодержатель передає та відступає новому іпотекодержателю всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором забезпечення (договір іпотеки наступної черги (майнова порука) від 04.06.2008 № РМ-SМЕ200/261/2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Турченко О. М. 04.06.2008, за реєстровим № 1665, який було укладено ТОВ "Інна", відповідно до якого в іпотеку передане спірне нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці ТОВ "ОТП Факторинг Україна", право вимоги за якими набуто на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 28.06.2010, укладеного з ПАТ "ОТП Банк", та договором відступлення права вимоги від 18.03.2011, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 1677), включаючи, але не обмежуючись, правом звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета обтяження іпотекою (пункт 1.1 розділу 1 "Предмет договору");

- новому іпотекодержателю переходять всі права первісного іпотекодержателя як сторони за договорами забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором та відповідно до норм чинного законодавства (пункт 1.2);

- первісний іпотекодержатель протягом 5 банківських днів з дня набуття чинності цим договором зобов`язується передати новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняти шляхом оформлення відповідного акта прийому-передачі оригінали договорів забезпечення разом з усіма змінами та доповненнями до них, а також документи, які засвідчують права, що передаються, дійсність переданих новому іпотекодержателю прав та іншої інформації, необхідної новому іпотекодержателю для реалізації прав за договорами забезпечення, набутих на підставі цього договору (пункт 2.1);

- договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення (пункт 3.1).

24. Між сторонами зазначеного договору підписано додаток 1 - акт приймання-передачі документації від 12.08.2019, за яким первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв документацію: оригінал договору іпотеки наступної черги (майнова порука) від 04.06.2008 № РМ-SМЕ200/261/2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Турченко О. М. 04.06.2008, за реєстровим номером 1665.

25. 08.10.2019 ТОВ "Українська факторингова компанія" звернулося до державного реєстратора Ільющенкова С. О. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) (справа № 101) стосовно об`єкта спірного нерухомого майна.

26. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2019 № 187317920 державним реєстратором Ільющенковим С. О. 08.10.2019 проведено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт спірного нерухомого майна за ТОВ "Українська факторингова компанія", номер запису про право власності: 33975896 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49494838, Ільющенков Сергій Олександрович, Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області). Підставою виникнення права власності зазначено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.08.2019 № 620, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М. А., договір іпотеки наступної черги від 18.09.2008 № РМ-SМЕ200/412/2008, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Н. В., № 6808.

27. 24.06.2020 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (первісний іпотекодержатель) і ТОВ "Українська факторингова компанія" (новий іпотекодержатель) укладено додаткову угоду № 1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.08.2019 за реєстровим № 620, яку від імені ТОВ "ОТП Факторинг Україна" підписано представником Цокол Дариною Ібрагімівною на підставі довіреності, посвідченої 12.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О. П. за реєстровим № 138.

28. За змістом зазначеної додаткової угоди сторони виклали пункт 1 договору у такій редакції: у зв`язку з укладенням між сторонами договору факторингу б/н від 31.07.2019, предметом якого є права вимоги за кредитними договорами: від 20.09.2005 № СМ-200/072/2005, який було укладено між Акціонерним комерційним банком "Райффайзен Банк Україна" та ТОВ "Інна" (ідентифікаційний код 23847466), від 04.06.2008 № СМ-SМЕ200/261/2008, який було укладено між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), від 18.09.2008 № СМ-SМЕ200/412/2008, який було укладено між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), виконання зобов`язань за якими забезпечено іпотекою згідно з договором іпотеки наступної черги (майнова порука) від 18.09.2008 № РМ-SМЕ200/412/2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В. 18.09.2008 за реєстровим № 6808, який було укладено з ТОВ "Інна" () (іпотекодавець), відповідно до якого в іпотеку передане спірне нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Право вимоги за якими набуто на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 28.06.2010, укладеного з ПАТ "ОТП Банк", та договору відступлення права вимоги від 18.03.2011, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за реєстровим № 1677. У пункті 2.1 договору сторони виправили технічну помилку, а саме: замість "акту прийому-передачі" зазначити "Акту приймання-передачі документації".

Додаткову угоду посвідчено 24.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. за реєстровим № 479.

29. Між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та "Українська факторингова компанія" також складено та підписано акт приймання-передачі документації від 12.08.2019, за змістом якого первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв документацію: оригінал договору іпотеки наступної черги (майнова порука) від 18.09.2008 № РМ-SМЕ200/412/2008, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В. 18.09.2008 за реєстровим № 6808.

30. Також у матеріалах справи наявна копія договору від 12.08.2019 щодо відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. 12.08.2019 за реєстровим № 620, з внесеними виправленнями щодо того, що від імені ТОВ "ОТП Факторинг Україна" діє представник Цокол Дарина Ібрагімівна на підставі довіреності, посвідченої 16.05.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О. П. за реєстровим № 257. Зазначене виправлення застережене нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію.

Позиція Верховного Суду

31. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

33. Скаржник у касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 35, 37 Закону України "Про іпотеку", роз`яснення Міністерства юстиції України "Щодо змін до Закону України "Про іпотеку", статей 15, 16 ЦК України, статті 13 Конвенції без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та Верховного Суду України.

34. Стаття 2 ГПК України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

35. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.

36. Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

37. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

38. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки від порушення його прав.

39. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

40. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

41. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19, від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.

42. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

43. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), на які посилається скаржник у касаційній скарзі, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

44. Таким чином, застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20).

45. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), неодноразово аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland", заява № 30210/96, § 158), 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" ("Garnaga v. Ukraine", заява № 20390/07, § 29).

46. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ("Chahal v. the United Kingdom", заява № 22414/93, п. 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

47. Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02, п. 75)).

48. Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

49. У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

50. Як наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

51. У рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

52. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ акцентував на тому, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

53. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

54. Про це зазначається, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

55. Конституційний Суд України в пункті 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

56. Звідси ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

57. Предметом спору у цій справі є визнання частково недійсними договорів та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

58. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях зазначили, що правомірність правочину презюмується, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача, однак доводи позивача, якими він обґрунтовував вимогу про визнання правочину недійсним, на думку судів, є безпідставними та необґрунтованими.

59. Суди попередніх інстанцій також дійшли висновку, що оскільки визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на спірне нежиле приміщення не породжує для позивача відповідних наслідків, які пов`язані зі спором про право власності на майно, оскільки на час розгляду справи відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав власником спірного майна зазначено фізичну особу ОСОБА_1 (договір купівлі-продажу від 22.11.2019), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" не забезпечує реального захисту порушеного права, оскільки у будь-якому випадку не призведе до поновлення його прав.

60. Суд касаційної інстанції зазначає, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

61. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

62. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, провадження № 12-135гс19).

63. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

64. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

65. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.

66. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

67. Суди попередніх інстанцій встановили, що оскаржувана реєстрація права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на спірне приміщення вже припинена у зв`язку з переходом права власності на приміщення від ТОВ "Українська факторингова компанія" до ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2019.

68. Позивач звернувся з цим позовом до Господарського суду Запорізької області 17.03.2020.

69. Тобто на момент звернення ТОВ "Інна" до суду з позовом спірне майно було відчужене ТОВ "Українська факторингова компанія" третій особі.

70. За таких обставин визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки наступної черги, укладеного 12.08.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Українська факторингова компанія", та визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на спірне нерухоме майно не є ефективним способом захисту порушеного права, адже не призведе до переходу права власності на майно до ТОВ "Інна". Задоволення позову не відновить право власності позивача на спірне майно, за захистом права власності на яке останній звернувся до суду.

71. Ефективним способом захисту у спірних правовідносинах є вимога позивача про витребування майна від третьої особи.

Схожий правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 922/4248/20 зі спору, що виник з подібних правовідносин, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення частини 4 статті 300 ГПК України та вийти за межі доводів касаційної скарги з метою врахування зазначеного висновку, оскільки наведену постанову офіційно оприлюднено 20.11.2021, тобто після подання касаційної скарги у цій справі (25.08.2021).

72. Викладеним спростовуються доводи ТОВ "Інна", що були наведені у касаційній скарзі.

73. Виходячи зі змісту частини 2 статті 16 ЦК України, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (такий правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

74. Звідси колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що позов про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки наступної черги, укладеного 12.08.2019 між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Українська факторингова компанія", визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Українська факторингова компанія" на спірне нерухоме майно не підлягає задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним.

75. Щодо інших доводів касаційної скарзи ТОВ "Інна" суд касаційної інстанції зазначає таке.

76. ЄСПЛ у рішенні від 10.05.2011 у справі "Серявін та інші проти України" ("Seryavin and Others v. Ukraine", заява № 4909/04) зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

77. ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" ("Trofimchuk v. Ukraine", заява № 4241/03).

78. Отже, оскільки ТОВ "Інна", звертаючись до суду з позовом, обрало спосіб захисту, який не призведе до реального захисту і поновлення порушених прав позивача, що є достатньою підставою для відмови в позові, то оцінка іншим доводам касаційної скарги ТОВ "Інна" не надається.

79. Наведене вище свідчить про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги шляхом зміни мотивувальної частини оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

80. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

81. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

82. Відповідно до частин 1, 4 статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

83. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи скаржника отримали часткове підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення необхідно змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Розподіл судових витрат

84. Зважаючи на висновок Верховного Суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, лише зі зміною мотивувальної частини рішень судів попередніх інстанцій, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інна" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі № 908/737/20 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

У решті рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у цій справі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай