номер провадження справи 35/152/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 Справа № 908/2773/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (юридична адреса - вул. Кольорова, б. 7, м. Запоріжжя, 69084; поштова адреса - а/с 4802, м. Запоріжжя, 69014, ідентифікаційний код юридичної особи 39380838)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, б. 133, ідентифікаційний код 19355964)

про стягнення коштів

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором поставки №462(1)20УК/53-121-01-20-09985 від 04.12.2020 в сумі 4 863 798,06 грн, інфляційні збитки в сумі 195 634,15 грн, 3% річних в сумі 83 481,82 грн.

24.09.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/2773/21, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 29.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2773/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку письмового позовного провадження без виклику представників сторін.

19.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідно до п.3.2 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту поставки повного обсягу товару, визначеного п.1.1 Договору, на склад покупця шляхом перерахування грошових коштів на поточних рахунок постачальника.

З огляду на п.3.3 Договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Сторонами за Договором чітко розмежовано порядок оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ та ціни товару.

Слово «після» за текстом пункту 3.3 Договору вказує на період у часі, початком якого є певний момент (в даному випадку момент реєстрації постачальником податкової накладної) без вказівки на момент його закінчення.

З огляду на те, що Договором строк (термін) виконання Відповідачем обов`язку з оплати частини вартості товару у розмірі ПДВ не встановлений, в даному випадку має бути виконана саме ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Таким чином, ТОВ «Елтранс Україна» неправильно визначивши строк оплати частини вартості поставленого товару у розмірі суми ПДВ, дійшло неправильного висновку про порушення ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати суми ПДВ в розмірі 810 633,01 грн.

Також зазначає, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми виконання відповідачем грошового зобов`язання, окремо за сумою ПДВ та сумою без ПДВ. Позивачем не враховано, що обов`язок ВП ЗАЕС з оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не є простроченим.

Отже, ТОВ «Елтранс Україна» при здійсненні розрахунку 3% річних та індексу інфляції за видатковими накладними №201 від 21.12.2020 та №209 від 24.12.2020 на суму ПДВ, не враховано того, що строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не настав. Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснюється окремо за кожною видатковою накладною, що є невірним та суперечить п.3.2 Договору за яким зазначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту постачання повного обсягу товару.

Також у відзиві відповідачем викладено заперечення проти стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн, оскільки сума витрат є неспівмірною, необґрунтованою та непропорційною до предмета спору.

01.11.2021 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки №462(1)20УК/53-121-08-21-09985 від 04.12.2020 у сумі 4 863 798,06 грн, інфляційні втрати у сумі 193 279,66 грн, 3% річних у сумі 83 091,17 грн.

Заява не суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України, судом приймається, розглядаються уточнені позовні вимоги.

01.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що позивачем виконано всі умови договору: і поставка товару і реєстрація податкових накладних. З врахуванням п. 3.3. договору, дата реєстрації податкових накладних і є подією, яка настала, а таму і підлягає виконанню з настанням цієї події.

Щодо судових витрат зазначає, що подаючи до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідач зазначив, що визначений представником позивача розмір адвокатських витрат є завищеним, неспівмірним з цією справою, та позивачем не надано належних доказів па підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а саме доказів на підтвердження викопаних послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг, і тому це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, доводи ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача, поряд з цим, відповідачем не наведено контррозрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката.

Звертає увагу на Постанову ВГСУ від 22 листопада 2017 року у справі № 914/434/17, в якій зроблено висновок, що коли справа не потребує великого обсягу юридичної і технічної роботи, розмір компенсації витрат на правову допомогу адвоката нарівні 10 % від ціни позову є обґрунтованим та справедливим.

Ціна позову у справі 5 142 914 грн. 03 кой. Таким чином розмір витрат на правову допомогу у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гри. 00 кой. становить 0.39% від ціни позову. Отже, розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим та справедливим.

09.11.2021 від відповідача надійшли заперечення, в яких зазначає, що ототожнення позивачем податкових зобов`язань з господарськими зобов`язаннями та застосування до правовідносин між суб`єктами господарювання (що врегульовані положеннями укладеного між ними договору) закону, який регулює відносини у сфері справляння податків, є безпідставними. Також зазначає, що позивач помилково не розділяє строки оплати вартості товару та суми ПДВ. Крім того, строк оплати ПДВ не настав.

09.11.2021 від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кабінет Міністрів України та Державне підприємство «Гарантований покупець». Також просить призначити колегіальний розгляд справи « 908/2778/21.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що за умовами ПСО ДП «НАЕК «Енергоатом» має продавати ДП «Гарантований покупець» за граничними цінами (566,7 грн за МВт-год, без ПДВ) 85% прогнозного обсягу електроенергії. Зазначений напрям продажу є основним джерелом надходження грошових коштів для державного підприємства. ДП «Гарантований покупець» порушує терміни оплати за електроенергію ДП «НАЕК «Енергоатом», встановлені укладеним договором, що призвело до накопичення боргу. Станом на 1 листопада 2021 року, борг ДП «Гарантований покупець» за відпущену електричну енергію перед ДП «НАЕК «Енергоатом» складає 4,7 млрд грн.

Вищенаведене свідчить про те, що неможливість ДП «НАЕК «Енергоатом» виконувати договірні зобов`язання, в тому числі і за договором №494(1 )20УК/53-121-08-21-10041 від 12.01.2021, є наслідком невиконання зобов`язань ДП «Гарантований покупець». Зазначене дає підстави стверджувати, що рішення з даного господарського спору між ВП ЗАЕС та ТОВ «Елтранс Україна» може вплинути на обов`язки Державного підприємства «Гарантований покупець» щодо здійснення розрахунків з ДП «НАЕК «Енергоатом», отже існує необхідність залучення Державного підприємства «Гарантований покупець» до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Відповідно до Розпорядження КМУ №50-р від 20.01.2021 ДП «НАЕК «Енергоатом» є державним підприємством, функції з управління яким здійснює Кабінет Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, ВП ЗАЕС вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2773/21 може вплинути на обов`язки Кабінету Міністрів України, як представника власника, отже існує необхідність залучення Кабінету Міністрів України до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

17.11.2021 від позивача надійшли пояснення по суті спору, в яких зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 19.08.2014 по справі 925/1332/3( 3-78сг14) дійшов висновку, що зі змісту ст.. 692 ЦК України вбачається, що загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм була висловлена у постанові Верховного суду у справі 911/915/15.

Сторони погодили дві вимоги для оплати отриманого товару, а саме:

1. Оплата протягом 60 календарних днів з моменту поставки;

2. реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Як вбачається з матеріалів справи дані умови були виконані позивачем, а отже у відповідача виник обов`язок зі сплати. Таким чином, враховуючи приписи ст.692 ЦК України та умови договору, обов`язок сплати в частині вартості продукції в розмірі ПДВ наступає з моменту реєстрації податкової накладної.

Також вважає, що твердження відповідача про невірність визначення строку оплати суми ПДВ є помилковим, оскільки пунктом 3.2. договору визначено, що оплата здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару. Пунктом 3.3. договору сторони погодили, що оплата частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється у строк, визначений п. 3.2. договору.

17.11.2021 від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про залучення третіх осіб. В обґрунтування заперечень посилається на те, що для залучення у справі як третьої особи яка не заявляє самостійних вимог, особа мас перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість в результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права па позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.

Враховуючи предмет спору у даній справі та вищезазначені договірні відносини, відсутність юридичного інтересу у третьої особи, та у зв`язку з тим, що у разі прийняття судового рішення з даної справи Кабінет Міністрів України та ДП «Гарантований покупець» не буде наділено новими правами чи покладено нових обов`язків щодо однієї із сторін, або змінено наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Доказів протилежного у заяві відповідачем не зазначено, а отже заява відповідача про залучення до участі у справі на стороні відповідача третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору безпідставною та такою яка не підлягає задоволенню.

18.11.2021 від ДП «Гарантований покупець» надійшли заперечення на заяву відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, в яких зазначає, що предметом даної справи є стягнення заборгованості за договором поставки, що укладений між Позивачем та Відповідачем від 12.01.2021 № 494(1 )20УК/53-121-08-21-10041.При цьому, Гарантований покупець не є стороною Договору, а задоволення позовних вимог чи відмова суду у задоволенні позову жодним чином не вплине на права та обов`язки Гарантованого покупця.

Більш того, Гарантований покупець взагалі не має і не мав жодних фінансово-господарських відносин з ВП «Запорізька атомна електрична станція». Будь-які зобов`язання щодо ВП «Запорізька атомна електрична станція» не покладені на Гарантованого покупця і Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 05.06.2019 № 483, тобто Гарантований покупець взагалі не має будь-якого відношення до ВП «Запорізька атомна електрична станція».

Крім того, згідно із ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

В свою чергу, Гарантований покупець не є учасником спірних відносин, сама лише наявність господарських відносин з Відповідачем у зв`язку з діяльністю на ринку електричної енергії не може бути підставою для залучення підприємства до участі у справі, так як ці правовідносини жодним чином не пов`язані з відносинами між позивачем та відповідачем за договором.

Крім того, звертає увагу суду на те, що вчинення відповідачем дій, пов`язаних із завідомо безпідставним залученням третіх осіб до участі у справі має ознаки зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб.

Дослідивши подане відповідачем клопотання та заперечення позивача і ДП «Гарантований покупець», судом не вбачається підстав для його задоволення, відтак в задоволенні клопотання ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кабінет Міністрів України та ДП «Гарантований покупець» судом відмовляється.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 28.10.2021 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 29.11.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

04.12.2020 між ТОВ «Елтранс Україна» - постачальник та ВП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» - покупець укладено договір поставки товару №462(1)20УК/53-121-08-21-09985 (від 17.12.2020) (далі за текстом - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар на загальну суму 4 863,798,06 грн з ПДВ.

Строк поставки товару: грудень 2020 року.

Пунктом 4.2. договору визначено, що поставка товару відбувається в строк згідно п. 1.2. договору.

Згідно п. 3.2. договору, розрахунок за товар, поставлений відповідно до п.1.1 договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту постачання повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1. договору, на склад покупця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 3.3 договору обумовлено, що оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється у строки, визначені пунктом 3.2 цього договору, за умови реєстрації постачальником на лежним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових наклад них (ЄРПН).

Відповідно до п. 4.5. договору, постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог законів України «Про електронні докуме нти та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адреса покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

Відповідно до п. 12.1 договору, договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладення.

Позивачем поставлено відповідачеві обумовлений товар за видатковими накладними №201 від 21.12.2020 на суму 4 808 357,94 грн та №209 від 24.12.2020 на суму 55 440,12 грн. Про отримання відповідачем товару свідчить підпис уповноваженої особи на накладній та печатка підприємства.

Позивачем складено податкові накладні №51 від 21.12.2020 та зареєстровано в ЄРПН, що підтверджується квитанцією №1 від 22.01.2021 та №33 від 24.12.2021, що підтверджується квитанцією №1 від 15.01.2021.

Відповідачем отриманий товар не оплачено, у зв`язку з чим позивачем надіслано на його адресу претензію №1/462 від 12.04.2021 про сплачу заборгованості.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати товару на суму 4863798,06 грн стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач отримання від позивача продукції не заперечив.

Як вже зазначалося, відповідно до п. 3.3. договору, оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється у строки, визначені пунктом 3.2 цього договору, за умови реєстрації постачальником на лежним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових наклад них (ЄРПН).

Тобто, оплата товару в розмірі суми ПДВ має здійснена протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару за умови реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Товар поставлено за видатковими накладними від 21.12.2020 та 24.12.2020. Податкові накладні по даним операціям в ЄРПН зареєстровані.

Відповідно до абз. 6 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 60-ти календарних днів з дати поставки товару.

Верховний Суд України у постанові від 19.08.2014 по справі 925/1332/3( 3-78сг14) дійшов висновку, що зі змісту ст. 692 ЦК України вбачається, що загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм була висловлена у постанові Верховного суду у справі 911/915/15.

Судом враховано, що пунктом 3.2. договору сторони обумовили, що оплата здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту постачання повного обсягу товару, визначеного п. 1.1. договору.

Відповідачем доказів оплати поставленого товару на суму 4 863 798,06 грн не надано.

За викладених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товару у розмірі 4 863 798,06 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 83 091,17 грн, інфляційні втрати у розмірі 193 279,66 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порядок здійснення оплати за товар сторонами узгоджено в розділі 3 договору, а саме в п. 3.2, яким передбачено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника з відстрочкою - 60-ть календарних днів з дати поставки повного обсягу товару.

Враховуючи, що повний обсяг товару був поставлений 24.12.2020, товар мав бути оплачений у строк до 22.02.2021, тобто прострочення має місце з 23.02.2021.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи "ЗАКОНОДАВСТВО" заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних та періоди їх нарахування, судом встановлено, що вимоги підлягають частковому задоволенню: інфляційні втрати у сумі 187 090,01 грн, 3% річних у розмірі 80 352,61 грн, оскільки позивачем невірно визначено дату початку прострочення виконання зобов`язання (позивачем розмежовано строки оплати за накладними від 21.12.2020 та 24.12.2020, що суперечить п. 3.2. договору).

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та досліджені судом, а також встановлені судом обставини справи свідчать про безпідставність заперечень відповідача та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Позивачем надано необхідні докази, які підтверджують обставини на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Відповідач доказів оплати отриманого товару суду не надав. Всі заперечення відповідача по суті позовних вимог спростовуються вищевикладеними нормами законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин, позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, позивачем було уточнено позовні вимоги (зменшено), відтак судовий збір має бути сплачений у розмірі 77 102,53 грн (за подання первісних позовних вимог сплачено судовий збір у розмірі 77 143,72 грн), тому зайво сплачена сума судового збору у розмірі 41,19 грн підлягає поверненню позивачеві після звернення з відповідною заявою.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 200000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Так, згідно з позовною заявою позивач, відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України зазначав про попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні положення містяться у ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Між ТОВ «Елтранс Україна» та Адвокатським об`єднанням «Хілько» було підписано договір про надання правової допомоги №21 від 09.09.2021, відповідно до якого, клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу, пов`язану із захистом його прав і законних інтересів в судах всіх інстанцій що діють в системі судоустрою України, на підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності незалежно від підпорядкування у справі про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за Договором поставки №462(1)20УК/53-121-08-21-09985 від 04.12.2020, укладеним між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» та ТОВ «Елтранс Україна».

Договір підписаний з боку обох сторін та мітить всі суттєві умови, передбачені для даного виду договору.

На виконання умов договору сторонами складено та підписано попередній опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат, виконаних адвокатом, відповідно до якого: збір та ознайомлення з доказами у справі вартує 1500,00 грн, підготовка правової позиції та узгодження її з клієнтом - 1500,00 грн, підготовка претензії - 2000,00 грн, підготовка позовної заяви з додатками - 6000,00 грн, відповідь на відзив - 3000,00 грн, участь у підготовчому засіданні - 3000,00 грн, участь у судовому засіданні - 3000,00 грн, а всього на суму 20000,00 грн.

Для оплати адвокатом А.С. Хілько виставлено рахунок-фактуру №2101 від 09.09.2021 на суму 20000,00 грн.

ТОВ «Елтранс Україна» надані послуги оплачено платіжним дорученням №256 від 21.09.2021 на суму 20000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, позов, уточнення до позову, відповідь на відзив, а також пояснення по суті спору підписано представником позивача - адвокатом А.С. Хілько, на підставі ордеру серії АР № 1062372, виданим 09.09.2021.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічну правову позиції викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Як вже зазначалося, до попереднього опису робіт адвокатом включено наступні послуги та роботи: збір та ознайомлення з доказами у справі, підготовка правової позиції та узгодження її з клієнтом, підготовка претензії, підготовка позовної заяви з додатками, відповідь на відзив, участь у підготовчому засіданні, участь у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом претензія не готувалася та не подавалася (претензія, яка міститься в матеріалах справи, складена задовго до підписання договору про надання правової допомоги). Крім того, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, тобто підготовче та судове засідання не проводилися (20000,00 грн - 1500,00 грн - 3000,00 грн - 3000,00 грн = 12500,00 грн).

Крім того, за умовами п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати (зокрема, витрати на правову допомогу) у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, суд частково задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 478,30 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, б. 133, ідентифікаційний код юридичної особи 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (юридична адреса - вул. Кольорова, б. 7, м. Запоріжжя, 69084; поштова адреса - а/с 4802, м. Запоріжжя, 69014, ідентифікаційний код юридичної особи 39380838) заборгованість за договором поставки №462(1)20УК/53-121-08-21-09985 від 04.12.2020 у сумі 4 863 798,06 грн (чотири мільйони вісімсот шістдесят три тисячі сімсот дев`яносто вісім гривень 06 коп.), інфляційні втрати у сумі 187 090,01 грн (сто вісімдесят сім тисяч дев`яносто гривень 01 коп.), 3% річних у сумі 80 352,61 грн (вісімдесят тисяч триста п`ятдесят дві гривні 61 коп.), судовий збір у розмірі 76 968,61 грн (сімдесят шість дев`ятсот шістдесят вісім гривень 61коп.), витрати на правову допомогу у розмірі 12 478,30 грн (дванадцять тисяч чотириста сімдесят вісім гривень 30 коп).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09 грудня 2021 року.

Суддя О.А. Топчій