ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Київ

"02" грудня 2021 р. Справа № 911/3039/19

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., розглянувши

Скаргу Приватного акціонерного товариства «Факел» б/н від 17.11.2021 на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233

у справі № 911/3039/19

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ»

до Приватного акціонерного товариства «Факел»

про стягнення 10 092 556,66 грн.

За зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Факел»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ»

про визнання недійсним договору

Учасники судового процесу:

представник стягувача: Гуменник І.П.;

представник скаржника: Архіпов О.Ю.;

представник приватного виконавця: Шморгун Р.М.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2020 року у справі № 911/3039/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» до Приватного акціонерного товариства «Факел» про стягнення 10 092 556,66 грн. відмовлено повністю, зустрічні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Факел» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» про визнання недійсними договору задоволено, визнано недійсним договір поставки № 05/02-2019 від 05.02.2019, укладений між Приватним акціонерним товариством «Факел» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ», стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» на користь Приватного акціонерного товариства «Факел» 2 102,00 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі № 911/3039/19 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 у справі № 911/3039/19 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19 рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі № 911/3039/19 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» до Приватного акціонерного товариства «Факел» про стягнення 10 092 556,66 грн. задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Факел» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» 10 092 556,66 грн., у задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «Факел» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» про визнання недійсним договору відмовлено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Факел» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» судові витрати у розмірі 151 388,35 грн. судового збору за подання позовної заяви, 230 235,53 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 306 980,70 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

11.10.2021 Верховним Судом видано відповідний наказ про примусове виконання зазначеної постанови.

17.11.2021 від Приватного акціонерного товариства «Факел» до суду надійшла скарга на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233 щодо примусового виконання постанови Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19.

Враховуючи те, що суддя Ярема В.А. знаходився на навчанні у школі суддів, то згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями зазначена скарга була передана для розгляду судді Сокуренко Л.В..

Ухвалою суду від 18.11.2021 прийнято справу № 911/3039/19 для розгляду скаргу Приватного акціонерного товариства «Факел» б/н від 17.11.2021 на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233 та призначено розгляд скарги на 25.11.2021 о 15:40.

25.11.2021 до канцелярії суду від приватного виконавця Ніколаєва С.В. надійшло пояснення на скаргу.

25.11.2021 в судове засідання прибули представники позивача, відповідача та приватного виконавця та надали усні пояснення щодо скарги. Ухвалою суду від 25.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд скарги Приватного акціонерного товариства «Факел» б/н від 17.11.2021 на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233 на 02.12.2021.

02.12.2021 до канцелярії суду Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» надійшло заперечення на скаргу.

02.12.2021 в судове засідання прибули представники сторін та надали усні пояснення щодо скарги.

02.12.2021 в судовому засіданні представник Приватного акціонерного товариства «Факел» підтримав, подану раніше, скаргу Приватного акціонерного товариства «Факел» б/н від 17.11.2021 на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233.

В обґрунтування поданої скарги, Приватне акціонерне товариство «Факел» посилається на те, що рішення приватного виконавця Ніколаєва С.В., оформлене відповіддю № 1435 від 03.11.2021 про відмову у задоволенні вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октант» про зупинення вчинення виконавчих дій, є неправомірним.

Зазначені обставини і свідчать, на думку скаржника, про неправомірну бездіяльність приватного виконавця округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича, яка полягає у невиконанні обов`язку винести постанову про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 67174233.

В свою чергу, представник приватного виконавця проти задоволення скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні посилаючись на наступне.

Як стверджує приватний виконавець, заява від 02.11.2021 про зупинення виконавчого провадження була подана особою, ТОВ «Фінансова компанія «Октант», що не є стороною виконавчого провадження № 67174233. Крім того, приватний виконавець зазначає, що сторони виконавчого провадження не зверталися до приватного виконавця із заявою про зупинення виконання за виконавчим документом. У зв`язку із цим, на думку приватного виконавця, ним не було порушено права скаржника ПрАТ «Факел».

02.11.2021 у судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» також заперечував щодо задоволення скарги на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233.

На думку Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ», скарга ПрАТ «Факел» не містить в собі відомостей про те, які саме права ПрАТ «Факел» порушені бездіяльністю приватного виконавця Ніколаєва С.В. та в чому саме полягають такі порушення прав. За ствердженням ТОВ «НВП АСУ», звернення ТОВ «ФК «Октант» до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 67174233 з ТОВ «НВП АСУ» на ТОВ «ФК «Октант» у зв`язку із тим, що внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог відбулася заміна кредитора у зобов`язанні за договором поставки № 71-2019 від 06.08.2019, який був укладений між ПрАТ «Факел» та ТОВ «НВП АСУ», не може бути підставою для зупинення вчинення виконавчих дій приватним виконавцем, оскільки вибуття сторони у виконавчому провадженні не відбулося.

Дослідивши матеріали поданої скарги, господарський суд вважає за необхідне відмовити повністю у задоволенні поданої скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст. 18, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 471/283/17-ц від 22.08.2018 частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» викладено права та обов`язки сторін та інших учасників у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа також про зміну місця роботи.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;

2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;

4) відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);

5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

7) якщо вони вчиняються до оптового постачальника електричної енергії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії»;

8) затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) якщо стягувач включений до плану санації;

9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

10) включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

12) включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації;

13) наявності підстав, передбачених статтею 2-1 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку»;

14) наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств»;

15) якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу;

16) якщо рішенням, на підставі якого видано виконавчий документ, зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільних систем економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Відповідно до ч. 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій за виконавчим документом у разі настання однієї, з вищенаведених обставин.

Крім того, для сторін виконавчого провадження законодавцем встановлений обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, звернутися до виконавця з письмовим повідомленням, зокрема, про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ», боржником є Приватне акціонерне товариство «Факел», тобто ТОВ «НВП АСУ» і ПрАТ «Факел» є сторонами виконавчого провадження № 67174233.

Судом встановлено, що ні Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ», ні Приватне акціонерне товариство «Факел» до приватного виконавця Ніколаєва С.В. з заявою про зупинення виконавчого провадження не звертались.

Проте, судом також встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октант» звернулося із заявою вх. № б/н від 02.11.2021 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва С.В. про зупинення виконавчого провадження у зв`язку зі зверненням ТОВ «Фінансова компанія «Октант» до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідь на вищезазначену заяву, приватний виконавець Ніколаєв С.В. листом № 1435 від 03.11.2021 відмовив ТОВ «Фінансова компанія «Октант» у зупиненні виконавчого провадження. Приватний виконавець у листі зазначив, що в матеріалах виконавчого провадження № 67174233 відсутні відомості про вибуття сторони виконавчого провадження стягувача ТОВ «НВП АСУ». Приватний виконавець звернув увагу на те, що а ні заінтересованою особою (ТОВ «ФК «Октант»), а ні стягувачем не надано жодних доказів вибуття стягувача у виконавчому провадженні № 67174233, а тому відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Октант».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд долучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Як було зазначено судом вище, відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересованої особи мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа також про зміну місця роботи.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разу, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні докази звернення Приватного акціонерного товариства «Факел», що є стороною виконавчого провадження № 67174233, до приватного виконавця Ніколаєва С.В. із письмовим повідомленням останнього про обставини, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій. Протилежного суду не доведено, доказів звернення скаржника із письмовими повідомленням до приватного виконавця про обставини, що обумовлюють обов`язкове зупинення виконавчих дій суду не надано.

Крім того, в матеріалах скарги відсутні належні та допустимі докази, що свідчили б про вибуття сторони, а саме стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ», виконавчого провадження № 67174233, відкритому за наказом Верховного Суду від 11.10.2021 у справі № 911/3039/19 про стягнення з ПрАТ «Факел» на користь ТОВ «НВП АСУ» боргу за договором поставки № 05/02-2019 від 05.02.2019.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октант», що звернулося до приватного виконавця Ніколаєва С.В. із заявою про зупинення виконавчого провадження, не є а ні стороною виконавчого провадження № 67174233, а ні заінтересованою стороною у такому провадженні.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст. 18, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України , за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд вважає, що Приватним акціонерним товариством «Факел» не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували, що його право порушено рішенням та бездіяльністю приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233.

За таких обставин, господарський суд зазначає, що права скаржника ПрАТ «Факел» не були порушені приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєвим С.В. та правомірно відмовлено у зупиненні вчинення виконавчих дій згідно вимоги заяви ТОВ «Фінансова компанія «Октант» про зупинення виконавчого провадження № 67174233.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд вважає відмову приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233 зупинити виконання за виконавчим документом на вимогу заяви ТОВ «Фінансова компанія «Октант» правомірною, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факел» на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (Seryavin, others v. Ukraine) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, органи влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до аб. 2 ч. 6 ст. 233 ГПК України, складання повного тексту ухвали залежно від складності справи може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Керуючись ч. 3 ст. 343, ст. ст. 233, 234, 236, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Факел» б/н від 17.11.2021 на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ніколаєва С.В. у виконавчому провадженні № 67174233 відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п. п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Київської області протягом 10 днів з дня підписання останньої.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.12.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко