ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р. Справа №926/1300/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Матущак О.І.,

Якімець Г.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мокрицького Івана Георгійовича від 16.08.2021 (вх. суду від 26.08.2021 №01-05/2885/21)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.07.2021 (повний текст рішення складено 27.07.2021, суддя Гурин М.О. , м. Чернівці)

у справі № 926/1300/21

за позовом: Чернівецької міської ради, м. Чернівці,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Мокрицького Івана Георгійовича, м. Чернівці

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 107 581,33 грн (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У березні 2021 року Чернівецька міська рада звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ФОП Мокрицького І.Г. про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати сумі 129 097,72 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою вул. Шевченка,25-а у м.Чернівці, яка розміщена на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0006 площею 0,0179 га. Рішенням Чернівецької міської ради IV скликання від 27.09.2012 №617 припинено договір оренди землі від 20.04.2004 №1188, укладений позивачем та відповідачем на земельну ділянку за вул. Шевченка,25-а, у зв`язку з закінченням терміну оренди земельної ділянки та не укладенням додаткового договору про поновлення терміну дії. У зв`язку з чим позивач вказує, що відповідач використовував дану земельну ділянку без належних на те правових підстав, на якій цей об`єкт розміщений, тому на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 129 097,72 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за землю за період з 16.03.2018 по 15.03.2021.

01.07.2021 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій у зв`язку з проведеним перерахунком позовних вимог на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №735 від 16.06.2021 просив стягнути 107 581,33 грн.

Вказана заява прийнята судом ухвалою від 07.07.2021.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 20.07.2021 у справі № 926/1300/21 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 107 581,33 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за землю та 2 270,00 грн судового збору.

При прийнятті рішення суд першої інстанції встановив, що на підставі укладеного 20.04.2004 договору оренди позивач передав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 0,0179 га, розташовану за адресою вул. Шевченка,25-а у м.Чернівці, строк дії якого сторони продовжили до 01.02.2010. У липні 2007року відповідач зареєстрував право власності на нежитлову будівлю (центр медичних послуг) площею 599,7кв.м за адресою вул. Шевченка,25-а у м.Чернівці. Рішенням Чернівецької міської ради IV скликання від 27.09.2012 №617 припинено договір оренди землі від 20.04.2004 №1188, у зв`язку з закінченням терміну оренди земельної ділянки та не укладенням додаткового договору про поновлення терміну дії. Відтак суд вказав, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею за період з 16.03.2018 по 15.03.2021, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому суд відхилив доводи відповідача про те, що відповідно до ст. 344 ЦК України право власності міської ради на спірну земельну ділянку виникло лише з 07.06.2021 з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно, вказавши, що дана стаття визначає момент набуття права власності за договором, а в даному випадку земельна ділянка не переходила на праві власності по договору, а цивільні права на неї виникли з моменту її формування (ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 12.05.2004). Також суд відхилив твердження відповідача, що за даними з поземельної книги до 26.05.2021 ділянка перебувала в державній власності, вказавши про факт внесення змін 24.06.2021 до Поземельної книги в частині форми власності з державної власності на комунальну у зв`язку з допущеною помилкою, а також те, що підставою для реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0006 і її формування як об`єкту цивільних прав було саме рішення Чернівецької міської ради 20 сесії XXIV скликання від 02.04.2004 №416.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

ФОП Мокрицький І.Г. (відповідач) не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норма матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що право власності на центр медичний послуг було зареєстровано не за ФОП Мокрицьким І.Г., а за фізичною особою Мокрицьким І.Г., що свідчить про непідвідомчість даної справи господарському суду, однак суд безпідставно відмовив у клопотанні відповідача про закриття провадження у справі. Також скаржник вказує, що незважаючи на погоджений додатковою угодою від 14.02.2007 строк дії договору оренди до 01.02.2010, ФОП Мокрицький І.Г. протягом 2011 2013років сплачував орендну плату. Зазначає, що листування сторін щодо продовження орендних відносин стосувалась зміни розміру орендної плати, яка, на думку апелянта, необгрунтовано збільшена позивачем. Вказує, що в порушення вимог закону в односторонньому порядку без згоди орендаря, при триваючих договірних відносинах міська рада незаконно, не маючи повноважень скасовувати свої попередні рішення ненормативного характеру, рішенням №617 від 27.09.2012 визнала таким, що втратило чинність рішення від 02.04.2004 №416 в частині надання відповідачу в оренду спірної ділянки. Відтак оскільки позивач не звертався до суду з позовом про розірвання договору оренди, апелянт вважає помилковим застосування ст.1212 ЦК України до триваючих орендних правовідносин. Зазначає, що позивач не вправі звертатись з позовом до 26.05.2021 та вимагати стягнення коштів за період, протягом якого він не був законим власником земельної ділянки, оскільки до вказаної дати відсутні записи щодо речових прав міської ради на спірну земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Позивач вказує, що договір оренди земельної ділянки від 20.04.2004 припинив свою дію 01.02.2010 у зв`язку з закінченням терміну його дії, додаткового договору щодо його пролонгації сторони не уклали. Вказує, що земельна ділянка як об`єкт цивільних прав є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та її реєстрації у Державному земельному кадастрі і така реєстрація у даному випадку проведена 12.05.2004.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та ухвалено здійснити розгляд справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

02.04.2004 рішенням Чернівецької міської ради 20 сесії XXIV скликання №416 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну раніше прийнятих рішень та внесення змін в раніше прийняті рішення» затверджено проект відведення земельної ділянки і надано земельну ділянку в оренду Фізичній особі-підприємцю Мокрицькому Івану Георгійовичу за адресою вул. Шевченка,25-а, площею 0,0179 га для будівництва та обслуговування центру надання медичних послуг терміном до 01.12.2006 (п.9 додатку 4 до рішення) (а.с. 21-22).

20.04.2004 Чернівецька міська рада (орендодавець) та ФОП Мокрицький І.Г. (орендар) уклали договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Чернівецької міської ради 20 сесії XXIV скликання від 02.04.2004 №416 надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку площею 0,0179 га, яка розташована в м.Чернівці згідно з планом зовнішніх меж землекористування, що додається. Земельна ділянка площею надається в оренду терміном до 01.12.2006 для будівництва та обслуговування центру надання медичних послуг (п.п. 1.1., 1.2.договору) (а.с. 17-18).

Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення терміну, на який було укладено договір.

20.04.2004 сторони підписали акт прийому-передачі земельної ділянки на місцевості для будівництва та обслуговування центру медичних послуг.

25.01.2007 рішенням Чернівецької міської ради 12 сесії V скликання №220 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення» затверджено список землекористувачів, яким поновлюються договори оренди земельних ділянок, зокрема, пролонговано термін дії укладеного з відповідачем договору до 01.02.2010 (п.10 додатку №8 до рішення)(а.с. 24).

14.02.2007 сторони уклали додатковий договір до договору оренди земельної ділянки №1188 від 20.04.2004, яким внесено зміни до договору оренди, в тому числі в п.1.2. договору, який викладено в наступній редакції: Земельна ділянка надається в оренду терміном до 01.02.2010 для будівництва та обслуговування центру надання медичних послуг» (а.с. 23).

05.07.2007 Мокрицький І.Г. зареєстрував право власності на центр медичних послуг загальною площею 599,7 кв.м, розміщеного за адресою: Шевченка,25а в м.Чернівці, на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії №586430 від 03.07.2007, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, що підтверджується Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №240320777 від 13.01.2021.

За результатами переговорів сторін щодо пролонгації договору оренди сторони не дійшли згоди, додатковий договір не підписаний.

Рішенням Чернівецької міської ради 28 сесії VІ скликання №617 від 27.09.2012 «Про надання юридичним особам та підприємцям земельних ділянок в оренду та визнання такими, що втратили чинність, і внесення змін до окремих рішень з цих питань» (а.с. 19) визнано такими, що втратили чинність - пункт 9 додатка 4 до рішення міської ради ІV скликання від 02.04.2004 №416 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну раніше прийнятих рішень та внесення змін в раніше прийняті рішення», пункт 10 додатка 8 до рішення міської ради V скликання від 25.01.2007 №220 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання підприємцю Мокрицькому Івану Георгійовичу земельної ділянки за адресою вул. Шевченка,25а, площею 0,0179 га в оренду до 01.02.2010 для будівництва та обслуговування центру медичних послуг та визнано припиненим договір оренди землі від 20.04.2004 №1188, укладений між міською радою і Мокрицьким І.Г., у зв`язку з закінченням терміну оренди земельної ділянки та неукладенням додаткового договору про поновлення терміну дії.

У зв`язку з використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів позивач направив відповідачу вимогу від 29.09.2020 про сплату 129 129,21грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, у відповідь на яку відповідач повідомив, що за даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка перебуває у державній власності, а договір оренди був припинений не з його ініціативи.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 26.05.2021 земельна ділянка :02:002:0006 за адресою вул. Шевченка,25а, площею 0,0179 га належить до комунальної форми власності та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 12.05.2004 (а.с. 78).

Поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0006 відкрито 12.05.2004.

В розділі 1 Поземельної книги «Земельна ділянка. Загальні відомості» (сторінка 5) від 26.05.2021 №001 також зазначено, форма власності земельної ділянки - державна власність (а.с. 132).

В розділі 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування. Запис про виникнення права» (сторінка 18) від 26.05.2021 №003 зазначено, що власником земельної ділянки є Чернівецька міська рада, а форма власності - державна власність (а.с. 138 на звороті).

На підставі звернення заявника від 26.05.2021 до розділу 1 Поземельної книги «Земельна ділянка. Загальні відомості» (сторінка 22) внесено виправлення в частині форми власності та вказано-комунальна власність (а.с. 139-141), а на підставі отриманої інформації в порядку взаємодії 24.06.2021 до розділу 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування. Запис про виникнення права» (сторінка 35) внесено зміни у визначені форми власності на комунальну, в графі «суть змін» зазначено виправлення помилок.

Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №735 від 16.06.2021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0006 за адресою вул. Шевченка,25а, площею 0,0179 га становить 820053,00 грн (а.с. 176).

На підставі вказаного витягу позивач здійснив розрахунок позовних вимог та просив стягнути з відповідача 107 581,33грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 16.03.2018 по 15.03.2021.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій розміщене нерухоме майно.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15).

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Наведену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

За аналізу змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України та положень статті 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.

Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення Чернівецької міської ради від 02.04.2004 №416 сторони уклали 20.04.2004 договір оренди, за умовами якого позивач передав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 0,0179 га, розташовану за адресою вул. Шевченка,25-а у м.Чернівці, для будівництва та обслуговування центру надання медичних послуг, строк дії якого сторони додатковою угодою від 14.02.2007 продовжили до 01.02.2010.

Упродовж дії договору 05.07.2007 відповідач зареєстрував право власності на нежитлову будівлю (центр медичних послуг) площею 599,7кв.м за адресою вул. Шевченка,25-а у м.Чернівці.

Рішенням Чернівецької міської ради IV скликання від 27.09.2012 №617 визнано такими, що втратили чинність - пункт 9 додатка 4 до рішення міської ради ІV скликання від 02.04.2004 №416 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну раніше прийнятих рішень та внесення змін в раніше прийняті рішення», пункт 10 додатка 8 до рішення міської ради V скликання від 25.01.2007 №220 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання підприємцю Мокрицькому Івану Георгійовичу земельної ділянки за адресою вул. Шевченка,25а, площею 0,0179 га в оренду до 01.02.2010 для будівництва та обслуговування центру медичних послуг та визнано припиненим договір оренди землі від 20.04.2004 №1188, укладений міською радою і Мокрицьким І.Г., у зв`язку з закінченням терміну оренди земельної ділянки та неукладенням додаткового договору про поновлення терміну дії.

Частиною 1 статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В матеріалах справи відсутні, сторонами не подано доказів на підтвердження визнання зазначеного рішення від 27.09.2012 №617 протиправним, відтак таке рішення є чинним і породжує відповідні правові наслідки, а саме підтверджує факт припинення укладеного сторонами договору оренди від 20.04.2004 у зв`язку з закінченням 01.02.2010 терміну, на який він був укладений. У зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про триваючі орендні договірні відносини сторін.

В апеляційній скарзі скаржник стверджує також, що спірна земельна ділянка до 26.05.2021 належала до земель державної власності, а відтак міська рада не вправі була звертатись до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів за період з 16.03.2018 по 15.03.2021.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка як об`єкт цивільних прав є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає такі доводи скаржника безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 26.05.2021 та поземельною книгою земельна ділянка комунальної форми власності за кадастровим номером :02:002:0006 за адресою вул.Шевченка,25а, площею 0,0179 га зареєстрована у Державному земельному кадастрі 12.05.2004, поземельну книгу відкрито 12.05.2004.

В розділі 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування. Запис про виникнення права» (сторінка 18) від 26.05.2021 №003 зазначено, що власником земельної ділянки є Чернівецька міська рада, а форма власності - державна власність. В розділі 1 Поземельної книги «Земельна ділянка. Загальні відомості» (сторінка 5) від 26.05.2021 №001 також зазначено, форма власності земельної ділянки - державна власність.

Пунктом 1 статті 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

З відомостей Поземельної книги вбачається, що в подальшому на підставі звернення заявника та обміну отриманою інформацією до розділів 1 Поземельної книги «Земельна ділянка. Загальні відомості» (сторінка 22) та розділу 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування. Запис про виникнення права» (сторінка 35) внесено зміни у визначені форми власності на комунальну, в графі «суть змін» зазначено виправлення помилок.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка не володіє жодною з ознак, передбачених Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», для визначення її приналежності до земель державної власності (зокрема, землі розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу, а також земель, які відповідно до закону віднесені до комунальної власності.

Крім того, підставою для надання відповідачу в оренду спірної ділянки та укладення відповідного договору було саме рішення Чернівецької міської ради від 02.04.2004 року №416 «Про надання в оренду та користування земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками, відміну раніше прийнятих рішень та внесення змін в раніше прийняті рішення». Доказів належності спірної ділянки на праві власності іншої особи чи наявності спору щодо визнання такого права за іншою особою сторонами не надано, в матеріалах справи відсутні.

Відтак апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок місцевого суду, що єдиним власником земельної ділянки з моменту її формування є саме територіальна громада м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради.

Щодо тверджень апелянта про те, що право власності на нерухоме майно набуто Мокрицьким І.Г. як фізичною особою, а відтак про непідвідомчість даної справи господарському суду, апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки з матеріалів даної справи вбачається, що Мокрицький І.Г. володіє статусом фізичної особи-підприємця, основним видом діяльності якого відповідно до даних є ЄДРЮОФОПГФ є здача в оренду власного нерухомого майна. На земельній ділянці, спір щодо якої виник у даній справі, розташований центр медичних послуг, тобто є комерційним приміщенням, цільовим призначенням ділянки згідно з даними з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку визначено будівництво та обслуговування будівель торгівлі.

Апеляційний суд не надає оцінки посиланням апелянта на те, що він протягом 2011-2013років сплачував орендну плату, оскільки предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів за користування ділянкою за період з 16.03.2018 по 15.03.2021. Крім того, докази на підтвердження здійснення відповідних оплат в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що ФОП Мокрицький І.Г. як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею за період з 16.03.2018 по 15.03.2021, а відтак зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Перевіривши проведений позивачем на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.06.2021 року №735 розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати на загальну суму 107 581,33грн, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про його відповідність положенням статті 79-1 Земельного кодексу України та статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель».

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.07.2021 у справі № 926/1300/21 про стягнення з відповідача на користь позивача 107 581,33 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мокрицького Івана Георгійовича від 16.08.2021 (вх. суду від 26.08.2021 №01-05/2885/21) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.07.2021 у справі № 926/1300/21 -залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя О.І. Матущак

суддя Г.Г. Якімець