ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. Справа№ 910/7643/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу"

на рішення Господарського міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу"

до Акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ"

про стягнення 1200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення 1200,00 грн збитків у вигляді отриманої банком плати за березень-травень 2021 за неякісно надані банківські послуги по договору №148910-СА/Р/2020 від 20.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у період з березня по травень 2021 позивачем відповідно до укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг подано до виконання платіжні документи щодо виплати заробітної плати та податків і зборів з неї (ПДФО, ЄСВ, військовий збір), частина яких вибірково залишена банком без виконання із безпідставним вимаганням від товариства додаткових документів, зміни призначення платежів, намагання позивача через офіційне листування здійснити врегулювання взаємовідносин залишені без задоволення, водночас банком за вказаний період отримано плату за надані послуги, яку позивач, посилаючись на вказані обставини, вважає безпідставно отриманою, та стверджує про понесення ним у зв`язку із списанням банком плати за неякісно надані послуги збитків у розмірі цієї плати, які просить стягнути з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі 910/7643/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, неповно дослідив докази у справі, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Хрипун О.О.

Суддя Станік С.Р. 02.08.2021 перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду. Зобов`язано Господарський суд міста Києва надіслати матеріали справи №910/7643/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

25.06.2021 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7643/21.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 у зв`язку перебуванням суддів Хрипуна О.О. та Станіка С.Р. у відпустці, які не є головуючими суддями (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/7643/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 для розгляду справи №910/7643/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21.

Роз`яснити учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

09.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просить залишити без змін.

16.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.08.2020 між ТОВ "Сейф Харбор Ескроу" (клієнт) та АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" (банк) був укладений договір банківського рахунку №148910-С А/Р/2020, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний (і) рахунок (и) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у валюті (ах), визначених клієнтом у заяві (заявах) про відкриття рахунку і надає пов`язані з цим послуги.

У відповідності до положень п.1.3 договору, клієнт доручає банку здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку на умовах договору, включаючи: виконання платежів в межах залишку коштів на рахунку у відповідній валюті на момент подання в Банк належним чином оформлених розрахункових документів або на момент виконання відповідного розрахункового документа, якщо іншого не передбачено окремим договором; виконання продажу / купівлі / обміну іноземної валюти в межах залишку коштів на рахунку у відповідній валюті на дату виконання Банком відповідної заяви про продаж / купівлю / обмін іноземної валюти, якщо іншого не передбачено окремим договором; здійснення договірного списання з Рахунку, відкритого у Банку, у тому числі, договірне списання коштів з Рахунку, в якості платника податків відповідно до законодавства певної держави із зазначенням реєстраційного номеру платника податків, зокрема, інформація про статус Податкового резидента США відповідно до вимог; виконання інших операцій, передбачених чинним законодавством України.

В пункті 1.4 договору сторонами узгоджено, що в цілях договору, розрахунковий документ означає документ на паперовому носії або у формі електронних даних, складений відповідно до вимог чинного законодавства України та внутрішніх положень Банку, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок одержувача.

Як визначено умовами розділу 4 договору, що вартість наданих Банком за договором послуг та відшкодування понесених Банком у зв`язку з виконанням умов договору витрат розраховується у відповідності до Тарифів, затверджених Банком та чинних тарифів на дату проведення оплати, якщо інше не передбачено умовами договорів, укладених між Клієнтом та Банком. З чинними Тарифами та/або змінами до Тарифів Клієнт може ознайомитися в Банку та/чи отримати їх за запитом. Тарифи, чинні на відповідну дату, є невід`ємною частиною цього договору (п.4.1); оплата вартості наданих Банком послуг здійснюється Клієнтом шляхом безготівкового перерахування, внесення готівки в касу Банку або шляхом договірного списання (п.4.2); оплата (включаючи шляхом договірного списання) наданих Банком за Договором послуг за поточний місяць має бути здійснена не пізніше останнього банківського дня такого поточного місяця якщо інші строки не передбачені Тарифами Банку або додатковою домовленістю сторін (п.4.3 договору).

Матеріали справи містять примірники платіжних доручень, які надані позивачем (а.с. 17-32).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що із поданих ним до виконання банку платіжних доручень щодо виплати заробітної плати та податків і зборів з неї (ПДФО, ЄСВ, військовий збір) 08.02.2021 за №№27-30 усі були виконані банком, хоча платіж за платіжним документом № 30 відповідач затримав і здійснив його виконання лише після пояснень позивача; із поданих 05.03.2021 платіжних доручень №9-11,14, платіжний документ № 14 залишено без виконання із вимогами банку надання додаткових документів, зміни призначення платежу; із поданих 13.04.2021 платіжних доручень № 22-25, банком знову залишено без виконання платіжне доручення №25, із поданих 06.05.2021 платіжних доручень №№33-36 банком не виконано №33.

З матеріалів справи слідує, що листом за вих.№ 4 від 08.02.2021, претензіями № 5 від 09.03.2021, №7 від 26.03.2021, № 9 від 15.04.2021 позивач звертався до банку із вимогами врегулювання ситуації, надання ґрунтовних пояснень щодо невиконання платіжних документів всупереч ч. 1 п.3.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою НБУ №22 від 21.01.2014.

У відповідь на вказані звернення-вимоги клієнта АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" листами № 3202/40 від 01.03.2021, № 3261/40 від 08.04.2021, №3284/40 від 29.04.2021, з посиланням на ч. 1 п.3.9 Інструкції №22, ст. 168 Податкового кодексу України пояснив, що платіжні документи від 08.02.2021, не містили необхідної вказівки на період, за який було нараховано заробітну плату, з тих самих причин платіжні доручення № 12, № 30 що призвело до необхідності уточнення банком інформації та їх відхилення.

Відповідно до наданих позивачем банківських виписок з його рахунку, 26.02.2021, 29.03.2021, 27.04.2021 банком здійснено списання з рахунку клієнта плати за ведення поточного рахунку згідно тарифів банку та договору банківського рахунку №148910-СА/Р/2020, всього на суму 1200,00 грн.

Посилаючись на неякісне надання банком послуг по договору, протиправну відмову у виконання платіжних доручень про сплату заробітної плати протягом березня-травня 2021, водночас одностороннє списання банком з банківського рахунку клієнта плати за ці послуги з розрахунку 400,00 грн за 1 календарний місяць, позивач вважає, що списана банком плата у загальному розмірі 1200,00 грн є збитками, які просить стягнути з банку відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов до наступних висновків з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України).

У відповідності до статей 224, 225 ГК для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Беручи до уваги положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17).

Проте, всупереч вказаних вимог позивачем не доведено наявності усіх елементів цивільного правопорушення, що було б підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків, зокрема факту понесення позивачем збитків у заявленому розмірі, наявності причинного зв`язку між діями банку та понесеною шкодою.

Беручи до уваги предмет та підстав заявлених вимог, фактично позивач просить повернути отриману банком плату за надані послуги за березень, квітень, травень 2021 у розмірі 1200,00 грн з підстав неякісного надання послуг у цей період, вказуючи, що ця плата є понесеними клієнтом збитками.

У відповідності до банківських виписок з рахунку позивача, кошти у сумі 1200,00 гн списані банком в рахунок оплати наданих послуг.

Факт надання цих послуг, у т.ч. зважаючи, що послуги у період березень-травень 2021 надавались клієнту банком наданими матеріалами не спростований та жодною із сторін не заперечується.

Аргументи позивача щодо понесення збитків зводяться до незгоди із вчиненням банком дій щодо відхилення поданих позивачем, як клієнтом, до виконання платіжних доручень у період, за який банк отримав плату за надані послуги.

З матеріалів справи слідує, що надані позивачем відповідачу до виконання платіжні доручення №14 від 05.03.2021, № 25 від 13.04.2021, № 33 від 06.05.2021 залишені банком без виконання із посиланням на незазначення у них суті і періоду виплати доходу.

У відповідності до ч. 1 п.3.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою НБУ №22 від 21.01.2014, визначено, що банк приймає розрахункові документи на виплату оподатковуваного доходу, визначеного розділом IV Податкового кодексу України, лише за умови одночасного подання податковим агентом розрахункового документа на перерахування до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб із суми доходу/розрахункового документа на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 Податкового кодексу, або документального підтвердження його сплати раніше.

Місцевим судом вірно зазначено, що відповідачем не доведено наявності підстав для невиконання зобов`язань щодо проведення вказаних платіжних доручень із зазначених ним підстав, не наведено конкретну норму закону, з якою пов`язано такі дії щодо необхідності зазначення періоду виплати доходу, у т.ч. враховуючи, що суть виплати було зазначено у призначенні платежу у цих платіжних документах.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, незгода клієнта із вчинення банком дій з перерахування коштів, невиконання розрахункових документів на виплату заробітної плати, оплати податків і зборів має наслідком розірвання договірних відносин, подання скарги до НБУ, захисту права шляхом подання позову про зобов`язання проведення розрахункової операції, доказів чого матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів та не доведено, що в результаті відхилення платіжних доручень ним було понесено збитки у заявленому розмірі, оскільки у спірних правовідносинах отримана банком плата на загальну суму 1200,00 грн не є збитками в розумінні норм чинного законодавства, а є оплатою за надані послуги у березні-травні 2021, право на отримання якої визначено положеннями статті 1068 Цивільного кодексу України, розділом 4 укладеного між сторонами договору.

Відповідальність банку за порушення строків виконання доручень клієнта на переказ коштів передбачена п.3.2 договору.

Отже, позивачем не надано доказів та не доведено належними засобами доказування обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги про стягнення збитків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції, а саме про відмову в задоволенні позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" на рішення Господарського міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" на рішення Господарського міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/7643/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/7643/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко