УХВАЛА

30 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 910/13572/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Савченко О. О.,

відповідача - Ткаченко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу АЛРОС Холдинг Лімітед (м. Нікосія, Республіка Кіпр)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 (судді: Скрипка І. М. - головуючий, Михальська Ю. Б., Тищенко А. І.) та рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 (суддя Гумега О. В.) у справі

за первісним позовом АЛРОС Холдинг Лімітед

до Приватного акціонерного товариства "Фабрика технічних тканин "Технофільтр"

про стягнення 1 000 000,00 доларів США,

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Фабрика технічних тканин "Технофільтр"

до АЛРОС Холдинг Лімітед

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

1. У вересні 2020 року АЛРОС Холдинг Лімітед (м. Нікосія, Республіка Кіпр) (далі - АЛРОС Холдинг Лімітед) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" (далі - ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр"; фабрика) про стягнення 1 000 000,00 доларів США штрафу на підставі пункту 10.2 інвестиційного договору з будівництва житлового комплексу від 18.10.2018, укладеного між сторонами (далі - інвестиційний договір, договір), обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням відповідачем умов договору та порушенням гарантій за договором щодо наявності належно оформлених прав на користування земельною ділянкою, кадастровий номер :75:738:0003, що призвело до неможливості реалізації передбаченого інвестиційним договором проекту в обсягах та в строк, визначених цим договором.

2. У відзиві на позовну заяву ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" просило відмовити в її задоволенні, вказуючи на те, що відсутні будь-які порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, а посилання позивача не підтверджені належними доказами щодо наявності підстав для стягнення штрафу в заявленій до стягнення сумі.

3. У листопаді 2020 року ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" подало до Господарського суду міста Києва зустрічну позову заяву, в якій просило розірвати укладений 18.10.2018 між ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" та АЛРОС Холдинг Лімітед інвестиційний договір, посилаючись, зокрема, на положення статті 652 Цивільного кодексу України.

Зустрічний позов про розірвання інвестиційного договору обґрунтовано істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні, та недосягненні між сторонами згоди щодо розірвання цього договору. Позивач за зустрічним позовом зазначав, що погодився укласти інвестиційний договір із розрахунку здійснення будівництва житлового комплексу за передбаченими у договорі етапами та здійснення будівництва протягом 5 років. Однак основною причиною порушення стоків реалізації інвестиційного проекту є бездіяльність Київської міської ради та її органів, що полягає в порушенні строків розгляду проекту землеустрою, поданого товариством.

Так, через два роки після укладення інвестиційного договору позивач розраховував вже бути на етапі будівництва житлового комплексу. Натомість жодний з етапів інвестиційного проекту не реалізований та не зрозумілі терміни реалізації навіть першого етапу, оскільки Київська міська рада не дотримується норм діючого законодавства, а ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" не може вплинути на виконання Київською міською радою своїх повноважень.

Крім того, істотною обставиною є розповсюдження світової пандемії, викликаної коронавірусом COVID-19, у зв`язку з чим було запроваджено довготривалий карантин і зупинено роботу як державних, так і приватних підприємств. Через відтермінування реалізації інвестиційного проекту на невизначений час у зв`язку зі скрутним фінансовим положенням позивача, викликаним запровадженим карантином, та неможливістю проведення повноцінної господарської діяльності, участь у будівництві житлового комплексу згідно з умовами інвестиційного договору втрачає актуальність для позивача та може призвести до негативних наслідків, у тому числі до банкрутства.

4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 прийнято зустрічний позов ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/13572/20.

5. АЛРОС Холдинг Лімітед у відзиві на зустрічну позовну заяву просило відмовити в її задоволенні, вказуючи на відсутність підстав для розірвання договору, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України.

6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021, у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено, розірвано інвестиційний договір від 18.10.2018, укладений між АЛРОС Холдинг Лімітед та ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр".

Судові рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову аргументовано тим, що АЛРОС Холдинг Лімітед не доведено порушення ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" умов укладеного між сторонами інвестиційного договору, що є наслідком відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом про стягнення штрафу.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про доведення фабрикою наявності підстав для розірвання договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, вказавши, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують доводи позивача за зустрічним позовом про істотну зміну обставин, якими він керувався при укладенні спірного договору. Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що реалізація інвестиційного проекту перебуває на першому етапі - укладення договору оренди земельної ділянки з поточним цільовим призначенням (пункт 3.1.1 інвестиційного договору), який не завершено через обставини, які не залежать від фабрики, а є наслідком бездіяльності Київської міської ради та її органів. При цьому наявні в матеріалах справи докази підтверджують твердження позивача за зустрічним позовом, що, укладаючи у жовтні 2018 року інвестиційний договір, фабрика планувала свою господарську діяльність з урахуванням реалізації інвестиційного проекту протягом найближчих шести років в умовах звичайної ситуації в світі в цілому та в Україні зокрема, чому завадило розповсюдження пандемії коронавірусної хвороби 2019 (COVID-19), спричиненої SARS-CoV-2 (спалах захворювання розпочався у грудні 2019 у м. Ухані, провінція Хубей, КНР, та визнаний Всесвітньою організацією охорони здоров`я пандемією 11.03.2020), у зв`язку з чим на території України запроваджено карантин.

7. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021, АЛРОС Холдинг Лімітед у касаційній скарзі просить судові рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення - про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із неправильним застосуванням судами норм матеріального права та неврахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, скаржник вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини 2 статті 652 Цивільного кодексу Україні та неврахування правового висновку, вкладеного у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 910/8425/19 з посиланням на таке:

- у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво;

- суди не дослідили та не надали належної правової оцінки пункту 3.6 статті 3 інвестиційного договору щодо затримки реалізації проекту з причин, викликаних дією чи бездіяльністю будь-яких органів державної влади/місцевого самоврядування та пролонгації у зв`язку з цим проекту на час затримки;

- укладаючи інвестиційний договір, сторони розраховували на те, що при виконанні етапів реалізації проекту можлива наявність бездіяльності органу місцевого самоврядування і саме тому погодили, що строк реалізації проекту може бути продовжений, а затримка в отриманні документів, необхідних для будівництва об`єкта, не може порушувати права та інтереси сторін договору;

- інвестиційним договором передбачено, що загальний строк реалізації проекту не повинен перевищувати 5 років з часу отримання дозволу на будівництво, тобто, укладаючи договір, сторонам було відомо, що дозволу на будівництво станом на 18.10.2018 в інвестора не було, тому є хибним висновок про те, що сторони погодили п`ятирічний строк як мінімальний строк, за який можна реалізувати проект;

- суди дійшли помилкових висновків про наявність обмежувальних умов договору для фабрики, невідворотність збитків та існування першої умови для розірвання договору;

- матеріалами справи спростовується те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, та те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору (пункті 2, 3 частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України).

Заявник касаційної скарги також акцентує увагу на неврахуванні судами правових висновків, викладених Верховним Судом у справі № 927/763/17, яка кореспондується із позицією, викладеною у постановах № 927/764/17, № 910/21034/17 стосовно того, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу Україні, за істотної зміни обставин.

Проте розповсюдження світової пандемії, викликаної коронавірусом COVID-19, не вважається істотною обставиною для розірвання договору, оскільки є комерційним ризиком, який стосується обох сторін договору. Відсутність причинно-наслідкового зв`язку та безпосереднього впливу світової пандемії, викликаної коронавірусом COVID-19, на діяльність фабрики, інвестора та органів місцевого самоврядування свідчить про непідтвердження істотності даної обставини як підстави для розірвання договору.

Скаржник зауважує, що судами попередніх інстанцій не враховано правових висновків, викладених Верховним Судом у справах № 909/636/16 та № 910/15125/18 щодо регулювання інвестиційних відносин договором, і підстав стягнення штрафу через порушення зобов`язань та не застосовано статтю 611 Цивільного кодексу України і умови пункту 10.2 статті 10 інвестиційного договору.

Зокрема, скаржник зазначає, що факт укладення фабрикою з пов`язаними юридичними особами договорів позики та іпотеки підтверджують порушення пунктів 6.1 статті 6 та підпункту 8.1.4 пункту 8.1 статті 8 інвестиційного договору, оскільки на порушення умов договору іпотечний договір не було укладено між сторонами інвестиційного договору, у той час як інвестор виконав всі свої зобов`язання.

Крім того, заявник касаційної скарги вважає, що фабрика порушила гарантії щодо прав на землю, оскільки не оформила прав на землю, тобто не виконала умови підпунктів 3.1.1 та 3.1.2 пункту 3.1 статті 3 інвестиційного договору, а також ввела в оману інвестора, так як у підпункті 8.1.3 пункту 8.1 статті 8 договору фабрика задекларувала наявність зареєстрованого права користування землею, у той час як державного акта про право на землю фабрика не мала.

8. У відзиві на касаційну скаргу фабрика просила відмовити в її задоволенні, наголошуючи на тому, що суди попередніх інстанцій на підставі всіх доказів та доводів правильно застосували положення чинного законодавства, а доводи касаційної скарги є довільним трактуванням скаржником судових рішень та положень законодавства.

9. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання про застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

10. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, заперечення на неї, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.

11. Суди попередніх інстанцій установили, що 18.10.2018 між АЛРОС Холдинг Лімітед (юридична особа, що створена та існує за законодавством Республіки Кіпр; інвестор) та ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" (фабрика) укладено інвестиційний договір з будівництва житлового комплексу із зазначенням, що фабрика має право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 1,7591 га, кадастровий номер 8000.000000:75:738:0003, на якій розміщені об`єкти нерухомості, зазначені в додатку № 3 до цього договору, загальна площа яких становить 8 720,9 м2 (підпункт (А) преамбули інвестиційного договору). Сторони мають намір побудувати комплекс житлових будівель з вбудованими торговими, офісними, спортивними та іншими приміщеннями, а також вбудованим паркінгом (далі - об`єкт) на земельній ділянці (далі - проект), при цьому офісна будівля загальною площею 2 376,3 м2 позначена літерою "А", та будівля виробничого 2-х поверхового корпусу загальною площею 2 702,2 м2, позначена літерою "П", відповідно до плану земельної ділянки, наведеного у додатку № 1, залишаються у користуванні та розпорядженні фабрики, як передбачено умовами цього договору (підпункт (В) преамбули інвестиційного договору).

Сторони інвестиційного договору передбачили, зокрема, такі його умови:

- сторони домовилися співпрацювати одна з одною та спільно діяти без створення юридичної особи з метою будівництва об`єкта на земельній ділянці, включаючи здійснення будь-яких попередніх заходів, введення його в експлуатацію, реєстрації прав власності сторін на створені об`єкти нерухомості відповідно до умов цього договору та розподілу нерухомості. Сторони домовились, що отримають права власності на окремі приміщення об`єкта відповідно до часток в об`єкті (майнових прав на об`єкт) відповідно до умов цього договору (пункти 1.1, 1.2 статті 1 інвестиційного договору);

- сторони узгодили, що для досягнення цілей в рамках цього договору, інвестор забезпечить повне фінансування будівництва об`єкта, фінансування розробки, ухвалення та зміни відповідної проектної документації та будь-яких її змін, отримання всіх необхідних документів, даних та технічних умов, погоджень та затверджень від державних органів, залучення підрядників для виконання будівництва об`єкта, введення в експлуатацію об`єкта та вчинення будь-яких інших дій, які можуть бути необхідні для будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію згідно із законодавством України та цим договором, а фабрика, у свою чергу, надає інвестору всі необхідні права та повноваження для будівництва об`єкта згідно з умовами цього договору на земельній ділянці, передає інвестору частину прав, повноважень та функцій замовника, сприяє інвестору в отриманні погоджень, затверджень, технічних умов для будівництва в державних органах, бере участь у введенні об`єкта в експлуатацію та виконує будь-які інші функції, які можуть бути необхідні для завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію згідно з законодавством України та цим договором (пункти 1.3, 1.4 статті 1 інвестиційного договору);

- будівництво об`єкта буде відбуватись на земельній ділянці, як зазначено в підпунктах (А) та (В) преамбули цього договору. Будівництво об`єкта на земельній ділянці буде можливе лише за умови зміни її цільового призначення, як передбачено підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 статті 3 цього договору. Право оренди земельної ділянки внаслідок виконання цього договору та реалізації проекту виникає у фабрики та не переходить до інвестора. Інвестор має право використовувати земельну ділянку як будівельний майданчик для будівництва об`єкта відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 інвестиційного договору сторони погодили, що проект буде реалізовано в такій послідовності та відповідно до етапів:

3.1.1. укладення договору оренди земельної ділянки з поточним цільовим призначенням;

3.1.2. зміна поточного цільового призначення земельної ділянки на цільове призначення, що є достатнім та необхідним для реалізації проекту (здійснення житлового будівництва із вбудованими торговими, офісними, спортивними та іншими приміщеннями);

3.1.3. укладення договору з Комунальною організацією "Інститут Генерального плану м. Києва" на виконання містобудівельного розрахунку гранично допустимих параметрів забудови земельної ділянки, про її включення в проект Генерального плану м. Києва та детальний план території;

3.1.4. отримання рішення Київської міської ради про затвердження детального плану території та включення земельної ділянки в проект Генерального плану м. Києва;

3.1.5. укладення договору оренди (внесення змін до договору оренди) земельної ділянки з цільовим призначенням, зміненим відповідно до підпункту 3.1.2, зазначеним вище, з Київською міською радою строком не менше ніж на 5 (п`ять) років;

3.1.6 передачу частини прав, повноважень та функцій замовника інвестору або, виключно, на розсуд інвестора, пов`язаній особі інвестора, як визначено цим договором. Передача зазначених прав і повноважень пов`язаній особі інвестора не припиняє обов`язків інвестора за цим договором.

У пункті 3.2 статті 3 інвестиційного договору встановлено, що етапи, передбачені у підпунктах 3.1.3 та 3.1.4, повинні бути реалізовані протягом 1 (одного) року з моменту укладення договору оренди, як передбачено підпунктом 3.1.1 цього договору. При цьому у разі затримки реалізації етапів, передбачених підпунктами 3.1.3 та 3.1.4, з причин, що викликані діями та/або бездіяльністю будь-яких органів державної влади/місцевого самоврядування, строк, зазначений вище у цьому абзаці, переноситься на строк такої затримки.

За необхідності та залежно від обставин послідовність реалізації будь-якого з етапів реалізації проекту, як зазначено у пункті 3.1, може бути змінена сторонами, де це можливо (абзац 3 підпункту 3.3.2 інвестиційного договору).

У пункті 3.5 статті 3 інвестиційного договору сторони погодили, що будівництво об`єкта здійснюється на всій земельній ділянці, при цьому офісна будівля загальною площею 2 376,3 м2, позначена літерою "А", та будівля виробничого 2-х поверхового корпусу, загальною площею 2 702,2 м2, позначена літерою "П", відповідно до плану, наведеного у додатку 1 до цього договору, залишаються в користуванні та розпорядженні фабрики, як передбачено умовами цього договору.

Згідно з пунктом 3.6 статті 3 інвестиційного договору загальний строк реалізації проекту (будівництво об`єкта та його введення в експлуатацію) не повинен перевищувати 5 (п`яти) років з моменту отримання дозволу на будівництво та передачі земельної ділянки інвестору для здійснення будівництва. При цьому загальний строк реалізації проекту може бути продовжений на кількість днів, протягом яких будівництво не здійснювалося з підстав, передбачених у пункті 9.1 статті 9 договору, а також на кількість днів, протягом яких реалізація проекту на будь-якому етапі була неможливою у зв`язку з (І) затримкою в отриманні необхідних погоджень та дозволів від органів державної влади та/або місцевого самоврядування, (ІІ) діями/бездіяльністю державних органів, правоохоронних органів (МВС, прокуратури, СБУ, слідчих органів) з причин/обставин, що не залежали від волі сторін.

У пункті 5.3 статті 5 інвестиційного договору визначені обов`язки фабрики, зокрема:

- фабрика укладає з Київською міською радою договір оренди земельної ділянки з поточним цільовим призначенням (підпункт 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору);

- здійснює всі дії, необхідні для зміни цільового призначення земельної ділянки, як це передбачено у підпункті 3.1.2 цього договору (підпункт 5.3.4 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору);

- забезпечує видачу довіреності інвестору у належній формі, яка буде містити повний обсяг прав представництва інвестором інтересів фабрики для укладання договору з Комунальною організацією "Інститут Генерального плану м. Києва" на виконання містобудівельного розрахунку гранично допустимих параметрів забудови земельної ділянки про її включення в проект Генерального плану м. Києва та детальний план території (підпункт 5.3.5 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору);

- забезпечує видачу довіреності інвестору в належній формі, яка буде містити повний обсяг прав представництва інвестором інтересів фабрики для отримання рішення Київської міської ради про затвердження детального плану території та включення земельної ділянки в проект Генерального плану м. Києва (підпункт 5.3.6 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору);

- передає інвестору земельну ділянку (крім частин земельної ділянки, на яких знаходяться будівлі, позначені літерами "А" та "П" на схемі в додатку 1 цього договору) для будівництва, з одночасним наданням доступу до усіх наявних на ній інженерних комунікацій та споруд (включаючи ТП-2031 з масляним трансформатором 630/10-75у1 потужністю 630 кВт, газову котельню, що складається з двох водонагрівальних котлів НИИСТУ 5 (2 х 0,6 гал/год), що постачається міським газопроводом середнього тиску 57 мм), та знаходиться в експлуатації фабрики на момент підписання цього договору. Земельна ділянка під будівництво передається від фабрики інвестору за актом передачі протягом 10 днів з дати укладення договору оренди, передбаченого пунктом 4.4 цього договору (підпункт 5.3.8 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору);

- користується офісною будівлею загальною площею 2 376,3 м2, позначеною літерою "А", та виробничим 2-х поверховим корпусом загальною площею 2 702,2 м2, позначеним літерою "П", відповідно до плану земельної ділянки, що наводиться у додатку № 1, а саме: (І) передає в оренду третім особам та (ІІ) відчужує, передає у заставу чи іпотеку пов`язаним особам фабрики. У такому випадку фабрика та її пов`язані особи несуть солідарну відповідальність за виконання зобов`язанЬ згідно з договором. Відчуження фабрикою будівлі "А" та "П" згідно з додатком № 1 до цього договору третім особам (продаж, дарування тощо) та передача у заставу чи іпотеку третім особам можливе тільки після отримання письмового погодження інвестора (підпункт 5.3.11 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору).

Зі змісту інвестиційного договору також убачається, що згідно з пунктом 6.1 статті 6 з метою забезпечення виконання зобов`язань фабрикою за цим договором, зокрема зобов`язання, передбаченого пунктом 10.2 цього договору, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту оплати інвестором послуг Комунальної організації "Інститут Генерального плану м. Києва" з розробки проекту Генерального плану м. Києва та детального плану територій, та надання фабриці відповідної банківської виписки, сторони укладуть договір (договори) іпотеки у нотаріальній формі, відповідно до якого (яких) фабрика передає інвестору в іпотеку нерухоме майно, перелічене у зазначеному пункті договору.

Відповідно до підпункту 8.1.4 пункту 8.1 статті 8 інвестиційного договору фабрика надала інвестору заяви та гарантії, зокрема, заявляла інвестору, що, починаючи з дати укладення цього договору та протягом усього терміну його дії, земельна ділянка, будь-яке інше нерухоме майно та права, пов`язані з нею, крім випадків, передбачених цим договором, не підлягають ні повністю, ні частково, відчуженню чи передачі, не передані у заставу чи іпотеку, не обтяжені жодним іншим чином, не є предметом будь-яких судових спорів чи претензій, та не існує жодних обставин, що становлять чи можуть становити загрозу чи мати негативний вплив на права фабрики на земельну ділянку.

До інвестиційного договору сторонами підписано додаток № 1 - план земельної ділянки, додаток № 2 - протокол погодження витрат, додаток № 3 - перелік та вартість нерухомого майна на земельній ділянці.

Відповідно до пункту 1 додатку № 2 до інвестиційного договору витрати інвестора, пов`язані з розробкою та подальшим затвердженням детального плану території та включення земельної ділянки в проект Генерального плану м. Києва (як передбачено підпунктами 3.1.3 та 3.1.4 пункту 3.1 статті 3 інвестиційного договору), становлять 1 200 000,00 доларів США (або відповідний еквівалент у гривні згідно з курсом, встановленим Національним банком України на дату здійснення платежу) та 1 500 000,00 грн.

За змістом пунктів 10.1, 10.2 статті 10 інвестиційного договору сторони несуть матеріальну відповідальність та повинні будуть компенсувати збитки, заподіяні в результаті порушення однією із сторін відповідних зобов`язань за цим договором. У випадку відмови однієї із сторін від виконання умов цього договору, невиконання нею своїх обов`язків за цим договором, порушення стороною гарантій, або вчинення дій чи бездіяльності, яка призведе до неможливості реалізації проекту в повному обсязі та у погоджені строки, винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки, понесені нею в ході виконання умов цього договору, та додатково сплачує штраф у розмірі 1 000 000,00 доларів США (або відповідний еквівалент у гривні згідно з курсом, встановленим Національним банком України на дату здійснення платежу). Відшкодування збитків та сплата штрафу здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати направлення стороною відповідної вимоги іншій стороні.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 інвестиційного договору якщо сторони не зможуть досягти згоди шляхом мирних переговорів, тоді такі спори передаються на розгляд та вирішуються компетентними судами за місцем знаходження відповідача відповідно до матеріального та процесуального права України.

12. Предметом первісного позову у справі, що розглядається, була вимога АЛРОС Холдинг Лімітед про стягнення з ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" 1 000 000,00 доларів США штрафу на підставі пункту 10.2 статті 10 інвестиційного договору у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору та порушенням гарантій за договором щодо наявності належно оформлених прав на користування земельною ділянкою, що призвело до неможливості реалізації передбаченого інвестиційним договором проекту в обсягах та в строк, визначених цим договором.

13. У статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом статей 626- 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Штрафними санкціями за змістом статті 230 цього Кодексу визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

14. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АЛРОС Холдинг Лімітед за первісним позовом, установили обставини щодо недоведеності позивачем за первісним позовом наявності обставин, які визначені пунктом 10.2 статті 10 інвестиційного договору як підстави для сплати штрафу.

Так, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про безпідставність доводів АЛРОС Холдинг Лімітед стосовно того, що фабрика з моменту підписання інвестиційного договору не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання своїх обов`язків за договором, визначених, у тому числі, у пункті 5.3 статті 5 інвестиційного договору, оскільки матеріалами справи підтверджено такі обставини:

- фабрика подала до Київської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та згідно зі статтею 123 Земельного кодексу України уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інгер-Град" договір на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки;

- 14.03.2018 фабрика подала до Київської міської ради розроблений та погоджений проект землеустрою разом із заявою про його затвердження на надання такої земельної ділянки в оренду;

- відповідно до поданих документів було підготовлено та подано проект рішення "Про передачу земельної ділянки ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" для обслуговування та експлуатації адміністративної, виробничих та складських будівель і споруд на вул. Серповій, 11 у Святошинському районі м. Києва" (кадастрова справа Д-7080) до Київської міської ради, який за дорученням заступника міського голови - секретаря Київської міської ради від 23.04.2018 передано на розгляд постійних комісій Київської міської ради;

- проект рішення розглянутий постійною комісією Київської міської ради з питань торгівлі, підприємництва та регуляторної політики та відповідно до протоколу від 28.11.2018 № 18/77 відхилений. Згідно з регламентом Київської міської ради, затвердженим рішенням Київської міської ради від 07.07.2016 № 579/579 (далі - регламент Київської міської ради), проект рішення розглядався профільною постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування та відповідно до протоколу від 11.06.2019 № 10/99 також був відхилений на підставі рішення постійної комісії Київської міської ради з питань торгівлі, підприємництва та регуляторної політики та з урахуванням заяви Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якій останній просив виправити технічну помилку в проекті рішення, яку ним було допущено;

- 19.02.2020 фабрика звернулася до Київської міської ради з інформаційним запитом № 01/45 про надання інформації стосовно того, на якій стадії знаходиться розгляд та затвердження проекту землеустрою, з якої причини зазначений проект землеустрою не розглянутий та не затверджений, просила повідомити про конкретну дату, коли зазначений проект буде розглянутий та затверджений, у відповіді на який Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (лист від 26.02.2020 № 0570202/2-3989) повідомив, що порядок розгляду проектів рішень врегульовано регламентом Київської міської ради;

- 06.03.2020 фабрика звернулася до Київської міської ради з інформаційним запитом № 01/68 з метою отримання інформації про те, на якій стадії знаходиться розгляд проекту землеустрою, на який отримано відповідь (лист від 12.03.2020 № 225-СК-1626), в якій Київська міська рада повідомила фабрику, що проект землеустрою підприємства було повторно подано з проектом рішення "Про передачу земельної ділянки Приватному акціонерному товариству "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" для обслуговування та експлуатації адміністративної, виробничих та складських будівель і споруд на вул. Серпова, 11 у Святошинському районі м. Києва" до Київської міської ради, який за дорученням заступника міського голови - секретаря Київської міської ради від 03.09.2019 передбачено розглянути на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування (профільна постійна комісія) та управління правового забезпечення діяльності Київської міської ради;

- у зв`язку з відсутністю рішення профільної комісії Київської міської ради фабрика подала до Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративний позов до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання вчинити дії, за яким згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/9298/20, однак рішення у справі не ухвалено.

15. Суди попередніх інстанцій дійшли також висновку щодо недоведеності доводів позивача за первісним позовом - АЛРОС Холдинг Лімітед про порушення фабрикою умов статті 6 інвестиційного договору, установивши обставини стосовно того, що між сторонами велись перемовини з укладення договору іпотеки (на виконання пункту 6.1 інвестиційного договору), проте згоди щодо його умов досягнуто не було. Так, в матеріалах справи наявні листи від 06.02.2020 № 01/33, від 19.02.2020 № 01/46, від 04.03.2020 № 01/64, від 09.04.2020 № 04/81, якими підтверджується неодноразове направлення фабрикою на розгляд та підписання інвестору проекту іпотечного договору в редакції, запропонованій фабрикою, а також звернення фабрики до інвестора з проханням, якщо такий проект не буде погоджено, направити протокол розбіжностей за результатами розгляду проекту іпотечного договору та повідомити у разі необхідності щодо розгляду такого протоколу розбіжностей про дату та місце для обговорення спірних пунктів договору. Суди установили, що матеріали справи містять докази про отримання представником інвестора зазначених листів фабрики та доданих до них документів, однак інвестор, одержавши проект іпотечного договору в редакції, запропонованій фабрикою, протокол розбіжностей не склав, докази щодо протилежного в матеріалах справи відсутні.

Суди попередніх інстанцій установили, що інвестиційним договором передбачена можливість зміни сторонами послідовності реалізації етапів інвестиційного проекту, але за необхідності та залежно від обставин, де це можливо. При цьому сторони не заперечували, що перший етап реалізації інвестиційного проекту не завершено, договір оренди земельної ділянки із поточним цільовим призначенням не укладено.

Крім того, суди зазначили, що інвестор змінив послідовність реалізації етапів інвестиційного проекту, а саме без реалізації перших двох етапів приступив до виконання третього етапу, тобто, уклав договір з Комунальною організацією "Інститут Генерального плану м. Києва" та оплатив послуги організації, а в подальшому звернувся до фабрики з вимогою укласти іпотечний договір.

При цьому інвестор не довів необхідності та наявності обставин, за яких ним було змінено послідовність етапів реалізації проекту, послідовність реалізації третього етапу була змінена інвестором одноосібно, а не змінена (узгоджена) сторонами, що свідчить про недотримання інвестором умов абзацу 3 підпункту 3.3.2 пункту 3.3 статті 3 інвестиційного договору при зміні послідовності реалізації третього етапу.

16. Щодо доводів АЛРОС Холдинг Лімітед про порушення фабрикою умов підпункту 4.1.4 статті 4 та пункту 8.1 статті 8 інвестиційного договору, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що зі змісту зазначеного підпункту договору вбачається, що фабрика надала інвестору заяви та гарантії, зокрема, заявляла інвестору, що, починаючи з дати укладення цього договору та протягом усього терміну його дії, земельна ділянка, будь-яке інше нерухоме майно та права, пов`язані з нею, крім випадків, передбачених цим договором, не підлягають ні повністю, ні частково, відчуженню чи передачі, не передані у заставу чи іпотеку, не обтяжені жодним іншим чином, не є предметом будь-яких судових спорів чи претензій, та не існує жодних обставин, що становлять чи можуть становити загрозу чи мати негативний вплив на права фабрики на земельну ділянку.

Згідно з підпунктом 5.3.8 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору фабрика передає інвестору земельну ділянку (крім частин земельної ділянки, на яких розташовані будівлі, позначені літерами "А" та "П" на схемі в додатку № 1 цього договору).

За змістом підпункту 5.3.11 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору фабрика користується офісною будівлею загальною площею 2 376,3 м2, позначеною літерою "А", та виробничим 2-х поверховим корпусом загальною площею 2 702,2 м2, позначеним літерою "П", відповідно до плану земельної ділянки, що наводиться у додатку № 1, а саме: (І) передає в оренду третім особам та (ІІ) відчужує, передає у заставу чи іпотеку пов`язаним особам фабрики. У такому випадку фабрика та її пов`язані особи несуть солідарну відповідальність за виконання зобов`язаннь згідно з цим договором. Відчуження фабрикою будівлі, позначеної літерами "А" та "П", згідно з додатком № 1 до цього договору третім особам (продаж, дарування, тощо) та передача у заставу чи іпотеку третім особам можливі тільки після отримання письмового погодження інвестора.

Суди попередніх інстанцій установили, що матеріалами справи підтверджено, що фабрика створила три нові юридичні особи, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕВІТ.КОМ", "УРБАН.КОМ", "УРБАН.УА", до статутного капіталу яких були передані зазначені будівлі, позначені літерами "А" та "П", та в подальшому відчужила корпоративні права новостворених товариств фізичним особам, які є акціонерами фабрики, членами Наглядової ради фабрики, що підтверджується протоколом чергових загальних зборів акціонерів ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр". Отже, зазначені будівлі, позначені літерами "А" та "П", фактично були передані пов`язаним особам фабрики, що не суперечить та передбачено умовами підпункту 5.3.11 пункту 5.3 статті 5 інвестиційного договору.

При цьому суди вказали, що, укладаючи інвестиційний договір, інвестор підтвердив, що йому відомі всі обставини, які мають істотне значення для укладення та виконання цього договору, в тому числі обставини оформлення прав на користування земельною ділянкою з наступною передачею такої земельної ділянки під будівництво, оскільки такі обставини мають істотне значення для укладення та виконання іпотечного договору. Інвестор не був позбавлений права отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у фабрики прав на користування земельною ділянкою, що, в свою чергу, спростовує твердження інвестора про порушення фабрикою наданих нею гарантій належно оформлених прав на користування земельною ділянкою.

17. Отже, суди попередніх інстанцій з огляду на положення статей 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України дійшли висновку, що АЛРОС Холдинг Лімітед не доведено наявності обставин, які визначені пунктом 10.2 статті 10 інвестиційного договору як підстави для сплати штрафу, що є підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

18. Доводи касаційної скарги стосовно того, що судами попередніх інстанцій не враховано правових висновків, викладених Верховним Судом у справах № 909/636/16 та № 910/15125/18 щодо регулювання інвестиційних відносин договором та підстав стягнення штрафу через порушення зобов`язань та незастосування судами статті 611 Цивільного кодексу України, не беруться до уваги з огляду на таке.

У справі № 909/636/16 (постанова Верховного Суду від 28.05.2020) за позовом Державного агентства резерву України до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" (далі - ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство аграрної політики та продовольства України про стягнення 31 000 000,00 грн. штрафних санкцій, Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, зазначив, що суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення матеріальних цінностей державного резерву, встановивши обставини скрутного фінансового становища відповідача у спірний період на підставі наданих відповідачем та досліджених судом у сукупності доказів, з урахуванням аналізу конкретної ситуації, визнав зазначені обставини винятковими та дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення належної до стягнення суми штрафу та пені на 50 %, а твердження скаржника про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення приписів статей 76, 79, 86, 209, 210 Господарського процесуального кодексу України, статті 550 Цивільного кодексу України, статей 230, 231, 233 Господарського кодексу України та статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", не знайшли підтвердження під час розгляду касаційної скарги Державного агентства резерву України.

У справі № 910/15125/18 (постанова Верховного Суду від 03.04.2020) за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Арт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання виконати умови інвестиційного договору шляхом стягнення 319 615,23 грн - суми витрат зі сплати земельного податку, Верховний Суд зазначив, що, надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами у справі, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

19. Отже, судові рішення у справах № 909/636/16, № 910/15125/18 та у справі, що розглядається, прийнято за різних установлених судами обставин на підставі дослідження всіх доказів в їх сукупності із наданням оцінки всім доказам у справі.

20. Предметом зустрічного позову у справі, що розглядається, була вимога ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" про розірвання укладеного 18.10.2018 з АЛРОС Холдинг Лімітед інвестиційного договору з посиланням на положення статті 652 Цивільного кодексу України.

21. Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Подібна позиція щодо суті істотної зміни обставин була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17.

Стаття 652 Цивільного кодексу України містить приписи для ситуацій, коли сторона об`єктивно може виконати зобов`язання, проте внаслідок зміни обставин таке виконання втрачає для неї сенс або кінцевий результат буде не тим, на який вона розраховувала на початку. В цьому разі виникає потреба у зміні умов зобов`язання (договору) відповідно до змінених суттєвим чином обставин.

Зазначеною нормою передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (пункти 64- 67 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

22. Суди попередніх інстанцій зазначили, що закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір, а саме: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

23. Суд апеляційної інстанції, здійснюючи судовий розгляд справи та залишаючи без змін рішення місцевого суду, дійшов висновку, що матеріали справи підтверджують доводи ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" про істотну зміну обставин, якими воно керувалося при укладенні спірного договору, установивши, зокрема, такі обставини:

- матеріалами справи підтверджується, що реалізація інвестиційного проекту знаходиться на першому етапі - укладення договору оренди земельної ділянки з поточним цільовим призначенням (підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 інвестиційного договору), який не завершено через обставини, які не залежать від фабрики, а є наслідком бездіяльності Київської міської ради та її органів;

- фабрика вчиняла дії, спрямовані на реалізацію першого етапу інвестиційного проекту - укладення договору оренди земельної ділянки з поточним цільовим призначенням), зокрема, 14.03.2018 до Київської міської ради надала розроблений та погоджений проект землеустрою разом із заявою про його затвердження на надання такої земельної ділянки в оренду, який не розглянутий та не затверджений Київською міською радою;

- фабрика неодноразово зверталася до Київської міської ради з інформаційними запитами про надання інформації щодо стадії розгляду та затвердження проекту землеустрою та причин, з яких зазначений проект землеустрою не розглянутий та не затверджений, а також подала до Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративний позов про зобов`язання Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити дії, за яким ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/9298/20, однак судове рішення не прийнято;

- наявні в матеріалах справи докази підтверджують твердження фабрики, що укладаючи у жовтні 2018 року інвестиційний договір, фабрика планувала свою господарську діяльність з урахуванням реалізації інвестиційного проекту протягом найближчих шести років в умовах звичайної ситуації в світі в цілому та в Україні зокрема (у той час, як зазначала фабрика, Всесвітньою організацією охорони здоров`я 11.03.2020 визнано пандемією коронавірусну хворобу у зв`язку з чим на території України встановлено карантин);

- подальше виконання інвестиційного договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить фабрику того, на що вона розраховувала при укладенні інвестиційного договору, оскільки відтермінування реалізації інвестиційного проекту на невизначений термін через бездіяльність Київської міської ради та її органів і введення карантину в Україні призводить до значних фінансових втрат фабрики та матеріальних збитків, оскільки через дію ряду обмежувальних умов, передбачених інвестиційним договором, фабрика не має змоги повноцінно проводити свою господарську діяльність через запровадження ряду заходів для подолання фінансової кризи, яка в майбутньому може призвести до вкрай тяжких наслідків для фабрики, складна фінансова ситуація якої підтверджена дослідженими місцевим судом доказами, а саме: довідкою від 01.10.2020 № 03/210 про стан кредиторської заборгованості фабрики; звітом про фінансовий стан; протоколом засідання наглядової ради ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" від 29.11.2020, яким підтверджено рішення наглядової ради про скорочення штату працівників товариства у зв`язку з перепрофілюванням товариства, пов`язаним з повним припиненням виробничої діяльності, та наказом від 30.11.2020 № 24 про скорочення штату працівників товариства через зупинення діяльності підприємства.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини підтверджують доводи ПрАТ "Фабрика технічних тканин "Технофільтр" про те, що подальше виконання фабрикою обов`язків за інвестиційним договором порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

24. Ураховуючи встановлені на підставі оцінки всіх доказів у справі з огляду на положення статей 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України обставини, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання інвестиційного договору у зв`язку з істотною зміною обставин за одночасної наявності умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України у цьому випадку.

25. АЛРОС Холдинг Лімітед, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень у справі на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказувало на неврахування судами правового висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 910/8425/19 та від 17.04.2018 у справі 927/763/17, який кореспондується з позицією, викладеною у постановах № 927/764/17, № 910/21034/17 стосовно того, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу Україні, за істотної зміни обставин.

26. У справі № 910/8425/19 (постанова Верховного Суду від 24.02.2021) за первісним позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" про стягнення штрафних санкцій у сумі 5 455 169, 31 грн та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" до Міністерства оборони України про внесення змін до державного контракту, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення та передаючи справу на новий розгляд, вказав, що зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається існування одночасно умов, які визначені частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, для зміни договору у зв`язку з істотною зміною обставин, а тому визнано висновки місцевого та апеляційного судів про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та відмови у задоволенні первісного позову, передчасними та такими, що зроблені без встановлення істотних обставин справи.

У справі № 927/763/17 (постанова Верховного Суду від 17.04.20218) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Носівський цукровий завод" до Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області про розірвання договору оренди землі, Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з огляду на встановлені судом обставини справи, визнав правильним висновок апеляційного суду про те, що фінансова криза в країні, суттєва зміна кон`юнктури ринку, девальвація гривні, на які посилається позивач для обґрунтування підстав розірвання договору оренди землі, є обставинами загального характеру, комерційними ризиками сторін та повною мірою стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору і виходили з того, що ці обставини не настануть. Отже, виконання договору порушило би співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому наведене не є підставами для розірвання спірного договору оренди землі в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України.

27. Ураховуючи викладене, судові рішення у справах № 910/8425/19, № 927/763/17 та у справі, що розглядається, прийнято за різних установлених судами обставин, оскільки суди попередніх інстанцій під час розгляду справи № 910/13572/20 установили обставини щодо наявності підстав для розірвання інвестиційного договору у зв`язку з істотною зміною обставин за одночасної наявності умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, чого заявником касаційної скарги не спростовано, а зміст касаційної скарги свідчить про незгоду скаржника із судовими рішеннями у справі.

28. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

29. Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АЛРОС Холдинг Лімітед (м. Нікосія, Республіка Кіпр) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі 910/13572/20.

30. Оскільки підстав для скасування постанови, а також задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою АЛРОС Холдинг Лімітед (м. Нікосія, Кіпр) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі 910/13572/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак