ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Справа№ 925/1206/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання Островерхої В.Л.

за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 07.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021

у справі №925/1206/21 (суддя Боровик С.С.)

за позовом Акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод»

до Акціонерного товариства «СБЕРБАНК»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни

2. Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» (далі по тексту - відповідач) про визнання виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною 26.08.2021 за реєстраційним №4319, за яким звернено стягнення на майно: обладнання (обладнання, устаткування, меблі, інвентар) в кількості 15 543 одиниць згідно із Додатком №1 до Договору про внесення змін №10 до Договору застави міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №942, посвідченого 03.08.2017 Таран Г.В., приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1191, що розташоване за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Коробейника, буд. 1, яке належить на праві власності Акціонерному товариству «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод», таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною 26.08.2021 за реєстраційним №4319, за яким звернено стягнення на майно: обладнання (обладнання, устаткування, меблі, інвентар) в кількості 15 543 одиниць згідно із Додатком №1 до Договору про внесення змін №10 до Договору застави міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №942, посвідченого 03.08.2017 Таран Г.В., приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1191, що розташоване за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Коробейника, буд. 1, яке належить на праві власності Акціонерному товариству «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод» є незаконним та підлягає скасуванню з підстав вчинення напису на підставі не посвідченого нотаріального Договору про надання кредитної лінії №75-В/13/35/ЮО/КЛ від 29.04.2013, Договору про надання кредитної лінії №76-В/13/35/ЮО/КЛ від 29.04.2013, а також відсутності належним чином у встановлені законодавством строки повідомлення боржника про усунення порушень за зобов`язаннями, в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Позивач разом із позовом подав до суду першої інстанції у даній справі заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною 26.08.2021 за реєстраційним №4319, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на майно: обладнання (обладнання, устаткування, меблі, інвентар) в кількості 15 543 одиниць згідно із Додатком №1 до Договору про внесення змін №10 до Договору застави міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №942, посвідченого 03.08.2017 Таран Г.В., приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1191, що розташоване за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Коробейника, буд. 1, яке належить на праві власності Акціонерному товариству «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод».

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що у випадку незабезпечення позову існує реальна загроза безпідставного вилучення майна заявника, а саме: обладнання (обладнання, устаткування, меблі, інвентар) в кількості 15 543 одиниць згідно із Додатком №1 до Договору про внесення змін №10 до Договору застави міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №942, посвідченого 03.08.2017 Таран Г.В., приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1191, що розташоване за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Коробейника, буд. 1, яке належить на праві власності Акціонерному товариству «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод», що призведе до порушення його прав, і за час вирішення судового спору спірний виконавчий напис може бути виконано, що унеможливить захист порушених прав заявника у визначений статтею 50 Закону України «Про нотаріат» спосіб.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21 заяву Акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод» про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною 26.08.2021 за реєстраційним №4319, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на майно: обладнання (обладнання, устаткування, меблі, інвентар) в кількості 15 543 одиниць згідно із Додатком №1 до Договору про внесення змін №10 до Договору застави міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №942, посвідченого 03.08.2017 року Таран Г.В., приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1191, що розташоване за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Коробейника, буд. 1, яке належить на праві власності акціонерному товариству «Науково-виробниче підприємство «Смілянський електромеханічний завод».

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вжиття запропонованого позивачем заходу забезпечення позову, з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, необхідності запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям такого заходу прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суд першої інстанції визнав обґрунтованою заяву позивача та вважає, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду. Вжиття вказаних заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство «СБЕРБАНК» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21, у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «смілянський електромеханічний завод» про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивач в порушення вимог ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК) не навів жодного обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а суд даний факт проігнорував, чим порушив вимоги ст.ст. 73, 74, 76, 77, 86, 236 ГПК.

Також апелянт зазначає, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 28.08.2021 відкрито виконавче провадження за №66644894 з примусового виконання виконавчого напису №4319 від 28.08.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., в межах якого накладено арешт на заставне майна, що належить позивача та передане в заставу банку. При цьому будь-яких дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на заставне майно (визначення вартості майна, призначення дати торгів, тощо) виконавцем вчинено не було, що свідчить про відсутність порушення прав позивача та безпідставність вжиття заходів забезпечення позову.

За твердженнями апелянта, заяву позивача про забезпечення позову судом першої інстанції було розглянуто з порушенням вимог ст. 140 ГПК, оскільки така заява мала розглядатися з викликом сторін та наданням відповідних пояснень та доказів, оскільки позивач не спростовує факту наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями перед банком, а тому є незрозумілим, за захистом яких прав він звернувся до суду та відповідно заявив про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Корсака В.А., Євсікова О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 по справі № 925/1206/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 30.11.2021 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Заяви, клопотання, пояснення і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ГПК.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 07.12.2021 о 13 год. 20 хв. 19.11.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що метою вжиття заходів є забезпечення виконання рішення, оскільки постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 28.08.2021 відкрито виконавче провадження за №66644894 з примусового виконання виконавчого напису №4319 від 28.08.2021; 28.08.2021 винесено постанови про арешт майна боржника, про звернення стягнення на майно боржника та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Таким чином, позивачем доведено, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, він може зазнати збитків.

Треті особи своїх представників, чи особисто, в судове засідання 07.12.2021 не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить відмітки про доставку на повідомленнях про вручення поштового відправлення №925, №933.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.12.2021 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача у судовому засіданні 07.12.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21 залишити без змін.

Відповідно до ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 щодо забезпечення позову дійшов наступних правових висновків, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Подібні за змістом правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК наведені також у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, в яких зазначено, що забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту», приписи якої суди застосовують при розгляді справ відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №910/4103/18, від 27.06.2019 у справі №916/73/16.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то, в даному випадку, не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. (Подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 25.02.2019 у справі №924/790/18, від 11.10.2019 у справі №910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 30.09.2020 у справі №910/19113/19, від 30.11.2020 у справі 910/217/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 13.05.2021 у справі №916/2761/20).

За Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту», яка в силу приписів ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується господарськими судами як джерело права, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Статтею 136 ГПК передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а з урахуванням ефективності захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто за замістом частини 2 статті 136 ГПК у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

У даному випадку позивач на підставі п. 5 ч. 1 ст. 137 ГПК просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Позивачем заявлено позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки вважає, що такий напис вчинено нотаріусом на підставі не посвідченого нотаріального Договору про надання кредитної лінії №75-В/13/35/ЮО/КЛ від 29.04.2013, Договору про надання кредитної лінії №76-В/13/35/ЮО/КЛ від 29.04.2013, а також відсутності належним чином у встановлені законодавством строки повідомлення боржника про усунення порушень за зобов`язаннями, в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Судом встановлено, що приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №4319, яким передбачено звернення стягнення на майно позивача та постанову про арешт майна боржника, в свою чергу, позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, отже існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті (шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 26.08.2021 №4319, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

У разі, якщо до закінчення розгляду даної справи приватним виконавцем буде примусово реалізовано майно на прилюдних торгах, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 26.08.2021 №4319, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №902/1264/20, від 25.02.2019 у справі №924/790/18, від 11.10.2019 у справі №910/4762/19, від 06.04.2020 у справі №203/1491/19, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19.

Згідно із ч. 1 ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною 26.08.2021 за реєстраційним №4319.

Щодо доводів апелянта про необхідність розгляду заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову з викликом сторін та необхідністю надання доказів та пояснень, то в силу приписів ч. 1 ст. 140 ГПК заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч. 4 ст. 140 ГПК).

Отже вирішення питання щодо необхідності надання пояснень та доказів для розгляду заяви про забезпечення позову та призначення заяви до розгляду з викликом сторін віднесено до компетенції суду та не є порушенням норм ГПК.

Згідно ч. 4 ст.236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи відповідача, викладені в його апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції при прийняті оскаржуваної ухвали, при цьому судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на всі доводи апелянта із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за апеляційний перегляд ухвали покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 у справі №925/1206/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за апеляційний перегляд покласти на Акціонерне товариство «СБЕРБАНК».

4. Матеріали справи №925/1206/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.12.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков