ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" грудня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/794/21

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Ушак І.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників дану справу

за позовом Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Сюрте Закарпатської області

до фізичної особи-підприємця Демеша Олександра Стефановича, с. Сюрте Закарпатської області

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати на суму 10706,65 грн.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача

безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати на суму 10706,65 грн., стверджуючи про використання гр. ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 02.08.2021 частини земельної ділянки (кадастровий номер :10:010:0002) орієнтовною площею 21 га як ріллі без укладання договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду від 05.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами; встановлено відповідачу 15-денний термін для подання суду та в копії позивачу відзиву на позовну заяву із доказами на його обґрунтування, позивачу - строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відзиву для подання суду та в копії відповідачу відповіді на відзив.

За приписами ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5-ти днів з дня отримання відзиву.

Сторони отримали ухвалу суду від 5.10.2021, докази чого містяться у матеріалах справи. Відповідач не надав суду відзиву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, про останнє не клопотав також позивач.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив, що вимоги позивача заявлені до відповідача як фізичної особи-підприємця, в той час як матеріалами справи підтверджено, що самовільне зайняття та користування земельною ділянкою, стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за яку є предметом спору, здійснюється фізичною особою громадянином ОСОБА_1 . Наведене вбачається із, власне, тексту позовної заяви, акту обстеження пасовища для випасання громадської худоби в селі Сюрте складеного 08.07.2021 комісією сільської ради, повідомлення-вимоги сільської ради від 02.08.2021 надісланої гр. ОСОБА_1 .

За приписами частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законам випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у гoсподарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Визначення господарської діяльності та господарських відносин наведено у ст. 3 Господарського кодексу України, згідно якої під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність; господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Самовільне зайняття земельної ділянки та її використання гр. ОСОБА_1 , чим обґрунтовано позов та що послугувало підставою його подання до суду, за змістом ст. 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель є будь-якими діями, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Приписами ст. 116 Земельного кодексу України визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Так, згідно ч.ч. 1,2 цієї норми громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За самовільне зайняття земельних ділянок, відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Тобто, самовільне зайняття земельних ділянок це дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Самовільне зайняття земельної ділянки є порушенням норм законодавства, що регулюють порядок набуття земельних ділянок у власність та користування.

Таким чином, аналізуючи наведені приписи чинного законодавства та фактичні обставини справи, якими обґрунтовано позовні вимоги, суд дійшов висновку, що спірні відносини сторін не є господарськими правовідносинами, оскільки виникли не внаслідок легітимної господарської діяльності фізичної особи-підприємця Демеша О.С., а внаслідок самовільного зайняття гр. ОСОБА_1 земельної ділянки та її фактичне використання за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що є порушенням земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Тобто, спірні відносини виникли у зв`язку із протиправними діями щодо самовільного захоплення земельної ділянки вчиненими фізичною особи ОСОБА_1 , з огляду на що позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, наявність у зазначеної особи статусу фізичної особи-підприємця не змінює підстави виникнення та змісту спірних правовідносин щодо самовільного зайняття та користування земельною ділянкою, яке не може вважатися господарською діяльністю фізичної особи-підприємця за змістом наведених вище приписів ст. 3 Господарського кодексу України.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 2).

Згідно приписів ч.ч. 3, 4, 5 наведеної норми процесуального закону, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За фактичних обставин справи та на підставі вищенаведених приписів ст. 231 Господарського процесуального кодексу, належить закрити провадження у справі та роз`яснити заявнику, що дана справа з огляду на зміст спірних відносин віднесена до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, судом не розглядається заява позивача, що 05.11.2021 надійшла до суду, про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про судовий збір у разі закриття провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду за клопотанням позивача.

З огляду на викладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 234, 235, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі № 907/794/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом строку, передбаченого ст. 256 ГПК України. Повний текст ухвали складено 10.12.21

Суддя Ушак І.Г.