ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа№ 910/12405/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: Ліневич Л.В. (довіреність від30.12.2020 від 26/ДрЭ/2021);

від відповідача: Остапенко С.Л. (ордер серія АР №1061994 від 15.09.2021),

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2021

за заявою акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» про забезпечення позову

у справі №910/12405/21 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго»

до приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про визнання незаконними дій та бездіяльність, та зобов`язання не враховувати обсяг небалансу електричної енергії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року акціонерне товариство «ДТЕК «Дніпроенерго» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у якому просило:

- визнати незаконними дії та бездіяльність відповідача стосовно надання/скасування/не надання наведених у резолютивній частині позову диспетчерських команд;

- зобов`язати відповідача не враховувати обсяги небалансу електричної енергії, які виникли у відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.08.2021 до господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, з огляду на що ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 16.09.2021 об 11:30 год., визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 02.09.2021.

18.08.2021 до господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

- надання дозволу будь-яким особам, які виконують права, обов`язки, повноваження начальника зміни, відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача) не виконувати диспетчерські команди відповідача, які надаються без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою № 4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів» та якими скасовуються диспетчерські команди відповідача, які було прийнято до виконання та які фактично виконуються відокремленими підрозділами - тепловими електричними станціями акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача);

- заборони відповідачу надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача), без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою № 4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21 заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково, з метою забезпечення позову, на період розгляду справи заборонено відповідачу надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди Відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів», в іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Частково задовольняючи подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідач, у відповідності до норм Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №307 від 14.03.2018, є оператором системи передачі (далі - ОСП), який відповідно до приписів чинного законодавства зобов`язаний вживати заходи щодо усунення незбалансованості системи передачі;

- затвердженою позивачем Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС та блочних ТЕЦ з різних теплових станів в весняно-літній період 2021» визначена тривалість простою, в тому числі: від подання команди до включення в мережу; від команди до початку розпалювання; від початку розпалу до синхронізації; від синхронізації до набору повного навантаження для електростанцій ДТЕК Запорізька ТЕС, ДТЕК Криворізька ТЕС, ДТЕК Придніпровська ТЕС;

- враховуючи наявність спору щодо правомірності надання відповідачем диспетчерських команд на розвантаження енергоблоків виробничим підрозділам позивача (зокрема через їхню невідповідність вищезгаданій Формі №4), з огляду на необхідність забезпечення ОСП та користувачами системи передачі/розподілу операційної безпеки під час експлуатації системи передачі у складі об`єднаної енергетичної системи України, заходи забезпечення позову щодо заборони відповідачу надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди Відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям позивача без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів», є цілком співмірними та адекватними;

- такі заходи забезпечення позову, як заборона відповідачу вчиняти певні дії, мають на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивача, а отже, невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

- при цьому вжиття вказаних заходів забезпечення позову не зумовлює жодним чином вирішення спору по суті, оскільки спрямоване виключно на забезпечення дотримання відповідачем Правил ринку під час надання команд з урахуванням технічних можливостей енергоблоків позивача і встановлених часових норм, а також недопущення негативних наслідків (у вигляді розбалансування енергетичної системи України) до вирішення спору;

- водночас подана позивачем заява в частині надання дозволу будь-яким особам, які виконують права, обов`язки, повноваження начальника зміни, відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача) не виконувати диспетчерські команди відповідача, які надаються без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів», та якими скасовуються диспетчерські команди відповідача, які було прийнято до виконання та які фактично виконуються відокремленими підрозділами - тепловими електричними станціями акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача) задоволенню не підлягає, так як положеннями статті 137 ГПК не передбачено такого заходу забезпечення позову як «дозвіл позивачу (працівникам позивача) не вчиняти певні дії», а чинним законодавством не передбачено можливості надання дозволу будь-яким особам, які виконують права, обов`язки, повноваження начальника зміни відокремлених підрозділів - теплових електричних станцій не виконувати диспетчерські команди ОСП.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21 про забезпечення позову та ухвалити нове рішення про відмову акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго» у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції при її постановленні неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- за змістом положень чинного законодавства необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду, а безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Водночас предметом цього позову є визнання неправомірними діяння та зобов`язання вчинення дій по вже наявній конкретній ситуації, та за наявності, як на думку позивача, порушеного права, а відтак, суть позовних вимог не полягає у зміні наявних правовідносин, предметом позову не є вчинення дій на майбутнє, тому заборона вчинення дій за періоди, що не є предметом спору, не може бути задоволена, адже не стосується виконання рішення про зобов`язання визнати неправомірними вже вчинені за конкретні періоди дій (наданих команд). Невжиття заходів забезпечення позову в цій частині, не може призвести до порушення прав та інтересів позивача, оскільки вирішення питання щодо правомірності/неправомірності дій відповідача за певний період, що є предметом спору, не призводить до виникнення зобов`язань у відповідача утриматися від вчинення таких дій на майбутнє;

- ухвала про заборону вчинення відповідачем дій та виконання обов`язків, що покладені на останнього діючим законодавством, може привести до нескоординованої експлуатації системи, порушення збереження цілісності системи, неможливості забезпечення надійного та ефективного функціонування та в цілому загрожуватиме безпеці об`єднаної енергетичної системи України;

- при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено принцип пропорційності (ст. 15 ГПК України) так як не враховано, що хоча норма ч. 1 ст. 141 ГПК України передбачає право суду (застосоване слово «може» слід розуміти в сенсі суддівського розсуду при вирішенні цього питання), а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), про що сформовано правову позицію у п. 36.1 постанови Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №904/3168/18, у даному випадку, суд першої інстанції, не вирішивши відповідне питання, не забезпечив розумний баланс між інтересами позивача та відповідача;

- судом першої інстанції не зазначено посилання на жодний діючий нормативний акт, який би встановлював тривалість етапів пуску енергоблоків теплової електричної станції в залежності від тривалості простою, в той час Форма №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів» не затверджена жодним нормативно-правовим актом, а є лише документом внутрішнього користування та виготовлена з порушенням вимог Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, в установах та організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за №9736/27181. Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції фактично зобов`язав відповідача надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди з урахуванням документу, який не має жодної юридичної сили;

- безпідставним є й твердження суду першої інстанції відносно обов`язку відповідача враховувати технічні можливості енергоблоків позивача так як такий обов`язок не міститься в жодному нормативно-правому акті, що регулюють відносини між учасниками ринку електричної енергії;

- встановлення судом першої інстанції заборони реалізовувати повноваження, що встановлені Правилами ринку внаслідок невиконання учасниками ринку електричної енергії своїх договірних зобов`язань перед відповідачем є безпосереднім втручанням в господарську діяльність останнього, що прямо заборонено ст. 19 ГК України;

- вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову виходять за межі заявлених позовних вимог, оскільки у позовній заяві позивач просить визнати незаконними дії та бездіяльність відповідача стосовно надання/скасування/не надання команд лише одному підрозділу - відокремленому підрозділу «Криворізька теплова електрична станція», в той час як у складі відповідача знаходяться 3 відокремлених підрозділи (ВП «Запорізька ТЕС», ВП «Криворізька ТЕС» та ВП «Придніпровська ТЕС»), а заборонивши відповідачу надавати команди всім відокремленим підрозділам, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог;

- у резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неоднозначно висловився щодо терміну дії забезпечення позову, так як зазначив про те, що заходи забезпечення позову вживаються «на період розгляду справи» проте незрозуміло який сенс вкладено у поняття «період розгляду справи», чи підготовче засідання, чи розгляд справи по суті, чи апеляційне або касаційне провадження. Тобто, суд в ухвалі фактично не визначив термін дії забезпечення позову;

- в порушення ч. 6 ст. 140 ГПК України, яка передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення, в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутнє будь яке вирішення питання зустрічного забезпечення;

- в оскаржуваній ухвалі зазначено про те, що ухвала може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавству порядку до 29.10.2023, однак в цій частині суд суперечить власним висновкам щодо терміну дії ухвали про забезпечення позову та виходить за межі позовних вимог, адже у разі розгляду справи у строк, який є меншим, ніж 29.10.2023, у позивача є формальне право звернутись із заявою про примусове виконання цієї ухвали, не зважаючи на наявність судового рішення та встановленого ГПК України строку дії заходів забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог.

До апеляційної скарги апелянтом додана копія наказу Міністерства енергетики України від 04.11.2020 №718 «Про підготовку обладнання електростанцій і теплових мереж до надійної та ефективної роботи у 2021 році та в осінньо-зимовий період 2021/2022 року», проте, враховуючи, що вказаний наказ підлягає офіційному оприлюдненню та міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет, що свідчить про те, що інформація, яка у ньому міститься є загальновідомою, а відтак, зазначений документ не можна вважати додатковим доказом по справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» передана на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.10.2021 о 12 год. 15 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 відкладено розгляд справи на 19.10.2021.

07.10.2021 до суду від позивач надійшов відзиві на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

- оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за їх позовом без нових звернень до суду;

- заява позивача про забезпечення позову містить достатнє обґрунтування того, що невжиття зазначених заходів може істотно унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду;

- наявними у матеріалах справи доказами підтверджується те, що відповідач свідомо видавав/відмовлявся видавати диспетчерські команди позивачеві без урахування технічних можливостей енергоблоків, тим саме поставивши під загрозу енергетичну та операційну безпеку, а також стабільність обладнання позивача;

- у випадку, якщо суд прийме рішення про задоволення позову та, відповідно, визнає протиправними дії відповідача та зобов`яже не враховувати суми небалансів за першу декаду 2021 року, позивач задля відновлення порушеного права змушений буде звертатися до суду з новим позовом про відшкодування збитків, завданих незаконними командами відповідача,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 заяву про самовідвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Демидова А.М., Ходаківська І.П. про самовідвід від розгляду справи №910/12405/21 задоволено, матеріали оскарження №910/12405/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2021 апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21 прийнято до провадження вказаною колегією суддів, розгляд справи №910/12405/21 призначено на 30.11.2021 об 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні 30.11.2021 представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити ухвалу суду першої інстанції скасувати, відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали оскарження, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування ухвали, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено вище, у серпні 2021 року акціонерне товариство «ДТЕК «Дніпроенерго» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у якому просило:

- визнати незаконними дії та бездіяльність відповідача стосовно надання/скасування/не надання наведених у резолютивній частині позову диспетчерських команд;

- зобов`язати відповідача не враховувати обсяги небалансу електричної енергії, які виникли у відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (а.с. 2-22 мат.ос.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного з позивачем договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління) обслуговування №0421-03013 від 04.05.2019, так як у період з 02.07.2021 по 10.07.2021 відповідачем позивачу надавались диспетчерські команди на розвантаження енергоблоків поза межами часових нормативів, які передбачені технічними умовами для прямої або запланованої активації, що призвело до виникнення небалансів.

18.08.2021 до господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 24-29 мат.ос.), в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

- надання дозволу будь-яким особам, які виконують права, обов`язки, повноваження начальника зміни, відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача) не виконувати диспетчерські команди відповідача, які надаються без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів» та якими скасовуються диспетчерські команди відповідача, які було прийнято до виконання та які фактично виконуються відокремленими підрозділами - тепловими електричними станціями акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача);

- заборони відповідачу надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача), без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21 заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково (а.с. 34-38 мат.ос.), з метою забезпечення позову, на період розгляду справи заборонено відповідачу надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго», без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів», в іншій частині у задоволенні заяви відмовлено, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №543/730/14-ц).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №916/1572/19, від 28.10.2019 у справі №916/1845/19).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач послався на те, що:

- відповідачем виробничому підрозділу позивача надано диспетчерські команди, які суперечать вимогам розділу 5 Кодексу системи передачі п. 4.4.2, 4.5-4.8 Правил ринку, поза межами технічних можливостей енергоблоків позивача та поза межами норм на розвантаження/завантаження енергоблоків;

- невжиття заходів забезпечення позову в цій справі з великою ймовірністю може призвести до неможливості поновлення порушених прав позивача та до розбалансування енергетичної системи України внаслідок надання відповідачем позивачу протиправних, непрофесійних команд на розвантаження поза межами технічних можливостей виконати такі команди;

- доцільність задоволення заяви про забезпечення позову також обґрунтовувалась і тим, що оскільки незаконні команди продовжують надаватись відповідачем, позивач змушений буде постійно уточнювати позовні вимоги або звертатись з новими позовами, а відтак вжиття заходів забезпечення позову буде сприяти ефективному захисту порушеного права та можливістю виконання рішення в подальшому.

Відповідач у відповідності до норм Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №307 від 14.03.2018 (далі Правила ринку) є оператором системи передачі (далі ОСП) - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Пунктом 1.1. Розділу V Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №309 від 14.03.2018 (далі Кодекс системи передачі) передбачено, що для забезпечення операційної безпеки системи передачі при роботі в синхронному об`єднанні ОСП спільно з ОСП своєї синхронної області визначає загальний мінімальний набір вимог до роботи системи передачі в синхронному енергооб`єднанні для взаємодії з суміжними енергосистемами, а також для використання відповідних можливостей підключених систем розподілу і Користувачів, обладнання яких знаходиться в оперативному підпорядкуванні ОСП. При цьому забезпечення операційної безпеки є найвищим пріоритетом для ОСП та користувачів системи передачі/розподілу.

ОСП повинен забезпечувати, щоб його система передачі постійно знаходилася в нормальному режимі, і повинен попереджувати та усувати порушення операційної безпеки, для чого ОСП повинен розробляти, готувати і застосовувати коригувальні дії з урахуванням їх доступності, достатності часу і ресурсів, необхідних для їх активації (п. 3.1. Розділу V Кодексу системи передачі).

Отже відповідач, як ОСП зобов`язаний вживати заходи щодо усунення незбалансованості системи передачі.

У відповідності до п.п. 4.3.1. Правил ринку у частині балансуючого ринку ОСП зобов`язаний: 1) збирати телевимірювання в реальному часі відпуску/відбору потужності ППБ; 2) здійснювати короткостроковий прогноз загального навантаження (для кожної ОРЧ); 3) здійснювати короткостроковий прогноз відпуску (для кожної ОРЧ) для всіх генеруючих одиниць ВДЕ, що не є ППБ; 4) здійснювати управління внутрішніми обмеженнями системи шляхом видачі диспетчерських команд ППБ; 5) керувати балансуючим ринком та досягати результатів диспетчеризації в реальному часі через ППБ; 6) формувати та видавати ППБ відповідні диспетчерські команди; 7) відслідковувати виконання ППБ диспетчерських команд; 8) управляти та використовувати диспетчерську інформаційно-адміністративну систему; 9) публікувати статистику та інформацію щодо результатів балансуючого ринку та відповідних диспетчерських команд; 10) пропонувати необхідні заходи для підвищення ефективності диспетчерських процедур; 11) здійснювати всі інші дії, що вимагаються цими Правилами.

Прогноз електроспоживання по областях регулювання (торговим зонам) для кожного розрахункового періоду наступного торгового дня повинен бути оприлюднений на офіційному веб-сайті ОСП щонайменше за дві години до закриття воріт РДН та має оновлюватися кожні 12 годин (п. 4.4.2. Правил ринку).

Згідно з пунктом 4.8.4. Правил ринку ОСП перевіряє та підтверджує графік відпуску/відбору кожної одиниці надання послуг балансування для розрахункового періоду, при цьому повідомлення про акцепт відповідному ППБ надається лише за умови, що такий графік, зокрема відповідає зареєстрованим експлуатаційним характеристикам.

Формою 4 «Час пуску енергоблоків ТЕС та блочних ТЕЦ з різних теплових станів в весняно-літній період 2021 р.», затверджена заступником Генерального директора позивача визначена тривалість простою, в тому числі: від подання команди до включення в мережу; від команди до початку розпалювання; від початку розпалу до синхронізації; від синхронізації до набору повного навантаження для електростанцій ДТЕК ЗАПОРІЗЬКА ТЕС, ДТЕК КРИВОРІЗЬКА ТЕС, ДТЕК ПРИДНІПРОВСЬКА ТЕС.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те що, з огляду на наявність спору щодо правомірності надання відповідачем диспетчерських команд на розвантаження енергоблоків виробничим підрозділам позивача (зокрема через їхню невідповідність Формі 4 «Час пуску енергоблоків ТЕС та блочних ТЕЦ з різних теплових станів в весняно-літній період 2021 р.»), та необхідність забезпечення ОСП та користувачами системи передачі/розподілу операційної безпеки під час експлуатації системи передачі у складі об`єднаної енергетичної системи України, заходи забезпечення позову щодо заборони відповідачу надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди Відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям позивача без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів» є цілком співмірними та адекватними.

При цьому, з огляду на зміст заявлених позовних вимог, вжиття вказаних заходів забезпечення позову не зумовлює жодним чином вирішення спору по суті, оскільки спрямоване виключно на забезпечення дотримання відповідачем Правил ринку під час надання команд з урахуванням технічних можливостей енергоблоків позивача і встановлених часових норм, а також недопущення негативних наслідків (у вигляді розбалансування енергетичної системи України) до вирішення спору.

При цьому колегія суддів зауважує на тому, що за змістом статті 136 ГПК України вжиття заходів забезпечення позову допускається не лише у випадку, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а й у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Вказаним спростовуються посилання апелянта на те, що за змістом положень чинного законодавства необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є виключно наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

При цьому, з огляду на фактичні обставини цієї справи, а саме те, що предметом позову у цій справі, серед іншого, є вимоги про визнання незаконними дії та бездіяльність відповідача стосовно надання/скасування/не надання наведених у резолютивній частині позову диспетчерських команд, у випадку невжиття заходів забезпечення позову в частині заборони відповідачу вчиняти аналогічні дії, позивач буде змушений постійно збільшувати позовні вимоги у цій справі шляхом доповнення їх вимогами про визнання незаконними дій та бездіяльності відповідача стосовно надання/скасування/не надання інших диспетчерських команд, що може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про те, що заявником у заяві про вжиття заходів забезпечення позову наведено достатні обґрунтування та доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також наявності зв`язку між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Враховуючи обставини, які викладені вище, суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони відповідачу на період розгляду справи заборонити надавати та скасовувати попередні диспетчерські команди Відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям позивача, без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів». Ухвала суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Колегія суддів не приймає до уваги викладені у апеляційній скарзі посилання відповідача на те, що ухвала про заборону вчинення відповідачем дій та виконання обов`язків, що покладені на останнього діючим законодавством, може привести до некоординованої експлуатації системи, порушення збереження цілісності системи, неможливості забезпечення надійного та ефективного функціонування та в цілому загрожуватиме безпеці об`єднаної енергетичної системи України, так доказів на підтвердження вказаного суду не надано.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що в оспорюваній ухвалі суд фактично не визначив термін дії забезпечення позову, так як за змістом ч.ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України: у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; в такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову той факт, що судом першої інстанції при її постановленні оспорюваної ухвали не вирішено питання зустрічного забезпечення, оскільки частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозицій щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскарженої ухвали місцевого суду. (Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №903/246/18 та від 25.02.2019 у справі №924/789/18).

Колегія суддів також погоджується з прийнятим судом першої інстанції рішенням в частині відмови у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову щодо вимог забезпечити позов шляхом надання дозволу будь-яким особам, які виконують права, обов`язки, повноваження начальника зміни, відокремленим підрозділам - тепловим електричним станціям акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача) не виконувати диспетчерські команди відповідача, які надаються без урахування нормативу часу пуску енергоблоків в залежності від їх теплового стану, встановлених Формою №4 «Час пуску енергоблоків ТЕС з різних теплових станів» та якими скасовуються диспетчерські команди відповідача, які було прийнято до виконання та які фактично виконуються відокремленими підрозділами - тепловими електричними станціями акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпроенерго» (позивача), оскільки такий спосіб забезпечення не передбачений, відповідно до вимог ст. 137 ГПК України.

Інших підстав для скасування ухвали у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/12405/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.12.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко