ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

13 грудня 2021 року Справа № 915/1804/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О., розглянувши заяву Фермерського господарства «ПЕРЛИНА-3» б/н від 07.12.2021 про забезпечення

позову Фермерського господарства «ПЕРЛИНА-3» (57001, Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Веселинове, вул. Мозолевського, будинок 23; ),

представник позивача - адвокат Висіцька Ірина Володимирівна, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

до відповідача-1 - Веселинівської селищної ради (57001, Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Веселинове, вул. Мозолевського, будинок 14; ; електронна пошта: ),

відповідача-2 - Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни (57001, Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Веселинове, вул. Мозолевського, будинок 14)

про визнання права постійного користування земельною ділянкою, зобов`язання здійснити державну реєстрацію.

Фермерське господарство «ПЕРЛИНА-3» звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом б/н від 07.12.2021 до Веселинівської селищної ради, Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни, в якому просить:

- Визнати за Фермерським господарством «ПЕРЛИНА-3» (код 31853130) право постійного користування земельною ділянкою площею 13,3143 га, кадастровий номер :03:000:1262, яка була надана засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» - ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії МК № 1335 від 27.04.2001 для створення вказаного ФГ «ПЕРЛИНА-3» як юридичної особи;

- Визнати за Фермерським господарством «ПЕРЛИНА-3» (код 31853130) право постійного користування земельною ділянкою площею 36,1857 га, кадастровий номер :03:000:1263, яка була надана засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» - ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії МК № 1335 від 27.04.2001 для створення вказаного ФГ «ПЕРЛИНА-3» як юридичної особи;

- Зобов`язати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірину Валентинівну або будь-якого іншого державного реєстратора зареєструвати за Фермерським господарством «ПЕРЛИНА-3» (код 31853130) право постійного користування земельною ділянкою площею 13,3143 га. кадастровий номер :03:000:1262, яка була надана засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» - ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії МК № 1335 від 27.04.2001 для створення вказаного ФГ «ПЕРЛИНА-3» як юридичної особи;

- Зобов`язати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірину Валентинівну або будь-якого іншого державного реєстратора зареєструвати за Фермерським господарством «ПЕРЛИНА-3» (код 31853130) право постійного користування земельною ділянкою площею 36,1857 га, кадастровий номер :03:000:1263, яка була надана засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» - ОСОБА_1 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії МК № 1335 від 27.04.2001 для створення вказаного ФГ «ПЕРЛИНА-3» як юридичної особи.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2001 році засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» ОСОБА_1 для створення вказаного фермерського господарства як юридичної особи було передано на праві постійного користування земельні ділянки площею 13,3143 га, кадастровий номер :03:000:1262 та площею 36,1857 га, кадастровий номер :03:000:1263, загальною площею 49,5 га.

Вказує, що 05.11.2021 голова ФГ «ПЕРЛИНА-3» Делен Валерій Дмитрович звернувся до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни з заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційними номерами 48903970, 48905422. У зазначених заявах останній просив зареєструвати за ФГ «ПЕРЛИНА-3» право постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262 та :03:000:1263, що розташовані на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. 11.11.2021 ФГ «ПЕРЛИНА-3» отримало Рішення Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11.11.2021 № 61504577, № 61506122, якими ФГ «ПЕРЛИНА-3» було відмовлено у реєстрації права постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262 та :03:000:1263, що розташовані на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Зазначені рішення Державного реєстратора були мотивовані тим, що з поданих фермерським господарством документів, зокрема, державного акту на право постійного користування, неможливо встановити факт набуття господарством права постійного користування земельною ділянкою з відповідним кадастровим номером.

Позивач вважає таку відмову Державного реєстратора реєстрації речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни безпідставною, незаконною та протиправною, та вказує, що така відмова у здійсненні реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за фермерським господарством, порушує права позивача.

Разом з позовною заявою до суду Фермерським господарством «ПЕРЛИНА-3» подано заяву про забезпечення позову б/н від 07.12.2021, в якій просить вжити наступні заходи забезпечення позову:

- Заборонити Веселинівській селищній раді як власнику та розпоряднику земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 надавати зазначені земельні ділянки в користування або у власність будь-яким третім особам, ділити вказані ділянки або об`єднувати їх з іншими земельними ділянками; надавати будь-яким третім особам дозволи на розробку будь-якої документації із землеустрою з метою надання цих земельних ділянок (їх частин) у власність або користування, виставляти земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 або земельні ділянки, що утворені внаслідок їх поділу (об`єднання) на торги (аукціон) з метою їх продажу та/або передання в користування;

-Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 або земельні ділянки, що утворені внаслідок їх поділу (об`єднання).

Підставами необхідності забезпечення позову позивачем зазначено наступне.

У 2001 році засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» ОСОБА_1 для створення вказаного фермерського господарства як юридичної особи було передано на праві постійного користування земельні ділянки площею 13,3143 га, кадастровий номер :03:000:1262 та площею 36,1857 га, кадастровий номер :03:000:1263, загальною площею - 49,5 га. Відповідно до ст. ст. 2, 4, 5, 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 № 2009-ХІІ (втратив чинність 29.07.2003, але діяв на момент державної реєстрації ФГ «ПЕРЛИНА-3») обов`язковою передумовою створення фермерського господарства як юридичної особи було надання засновнику ФГ земельної ділянки для ведення фермерського господарства. При цьому селянське (фермерське) господарство підлягало державній реєстрації протягом 30-ти днів після одержання Державного акту на право приватної власності на землю, Державного акту на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Згідно із існуючою судовою практикою, право оренди та постійного користування земельною ділянкою, наданою засновнику для створення фермерського господарства, переходять до фермерського господарства з моменту його державної реєстрації. Підставою для державної реєстрації права оренди/постійного користування наданою засновнику земельною ділянкою за Фермерським господарством як юридичною особою є правовстановлюючий документ, виданий засновнику фермерського господарства. Таким чином, вважає, що відповідно до вищенаведених приписів, за ФГ «ПЕРЛИНА-3» має бути зареєстровано право постійного користування земельними ділянками площею 13,3143 га, кадастровий номер :03:000:1262 та площею 36,1857 га, кадастровий номер :03:000:1263, загальною площею - 49,5 га, які були надані засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» - ОСОБА_1 для створення вказаного ФГ «ПЕРЛИНА-3» як юридичної особи.

З метою реалізації цього гарантованого законом права, 05.11.2021 голова ФГ «ПЕРЛИНА-3» Делен Валерій Дмитрович звернувся до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волошук Ірини Валентинівни з заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційними номерами 48903970, 48905422. 11.11.2021 позивачу відмовлено у державній реєстрації права постійного користування на вказані земельній ділянки.

Зазначає, що оскільки Державний реєстратор реєстрації речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук І.В. безпідставно, незаконно та протиправно відмовила у реєстрації права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами :03:000:1262 та :03:000:1263 за ФГ «ПЕРЛИНА-3», тобто в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про право постійного користування ФГ «ПЕРЛИНА-3» на зазначені земельні ділянки, а Веселинівська селищна рада є власником та розпорядником земель комунальної власності, вважає, що в межах своїх повноважень, може надати зазначені земельні ділянки в користування або у власність будь-яким третім особам, поділити або об`єднати їх з іншими земельними ділянками, надати будь-яким третім особам дозволи на розробку будь-якої документації із землеустрою з метою надання цих земельних ділянок (їх частин) у власність або користування, виставити земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 на торги (аукціон) з метою їх продажу та/або передання в користування тощо.

Вказує, що наразі позивачу вже відома інформація про звернення третіх осіб до Веселинівської селищної ради з заявами про надання дозволів на розробку проектів землеустрою про відведення земельних ділянок у власність в порядку безоплатної приватизації за рахунок зазначених земельних ділянок. Оскільки передача у власність чи користування земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 третім особам може ускладнити виконання позитивного для позивача рішення Господарського суду Миколаївської області, то в останнього постає нагальна необхідність в забезпеченні позову про визнання права постійного користування земельною ділянкою та зобов`язання здійснити державну реєстрацію.

Вважає, що для ефективного захисту прав та інтересів позивача існує нагальна потреба у забезпеченні позову шляхом заборони Веселинівській селищній раді як розпоряднику земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 надавати зазначені земельні ділянки в користування або у власність будь-яким третім особам, ділити вказані ділянки або об`єднувати їх з іншими земельними ділянками; надавати будь-яким третім особам дозволи на розробку будь-якої документації із землеустрою з метою надання цих земельних ділянок (їх частин) у власність або користування, виставляти земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 або земельні ділянки, що утворені внаслідок їх поділу (об`єднання) на торги (аукціон) з метою їх продажу та/або передання в користування тощо; встановлення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 або земельні ділянки, що утворені внаслідок їх поділу (об`єднання), для наявності можливості при задоволенні позову ФГ «ПЕРЛИНА-3» й надалі користуватися на праві постійного користування останніми. Невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або ж взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Розглянувши зазначену заяву, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі N 381/4019/18.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обгрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2019 у справі N 902/483/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі N 753/22860/17.

За правилами ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності з ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 73, 74, 76, 79, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом позову Фермерського господарства «ПЕРЛИНА-3» є вимога позивача про визнання права постійного користування земельними ділянками, зобов`язання здійснити державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками за ФГ «ПЕРЛИНА-3».

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що у 2001 році засновнику ФГ «ПЕРЛИНА-3» Круглику Анатолію Миколайовичу для створення вказаного фермерського господарства як юридичної особи було передано на праві постійного користування земельні ділянки - кадастровий номер :03:000:1262, кадастровий номер :03:000:1263. 05.11.2021 голова ФГ «ПЕРЛИНА-3» звернувся до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Веселинівської селищної ради Миколаївської області Волощук Ірини Валентинівни з заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційними номерами 48903970, 48905422, проте останній відмовив у реєстрації права постійного користування на вказані земельні ділянки.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована наявністю у позивача припущень, що невжиття заходів забезпечення позову щодо земельних ділянок з кадастровим номером :03:000:1262 та кадастровим номером :03:000:1263 може призвести до того, що Веселинівська селищна рада, яка є власником та розпорядником земель комунальної власності, в межах своїх повноважень, може надати зазначені земельні ділянки в користування або у власність будь-яким третім особам, поділити або об`єднати їх з іншими земельними ділянками, надати будь-яким третім особам дозволи на розробку будь-якої документації із землеустрою з метою надання цих земельних ділянок (їх частин) у власність або користування, виставити вказані земельні ділянки на торги (аукціон) з метою їх продажу та/або передання в користування тощо. У зв`язку із чим позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб (щодо земельних ділянок з кадастровим номером :03:000:1262 та кадастровим номером :03:000:1263) та ймовірність утруднення виконання рішення господарського суду, у разі його невжиття. В ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження Веселинівською селищною радою спірних земельних ділянок на користь третіх осіб, їх поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, надання третім особам дозволів на розробку будь-якої документації із землеустрою з метою надання цих земельних ділянок у власність або користування, виставлення їх на торги (аукціон) з метою продажу та/або передання в користування, тощо.

Також в заяві позивач зазначає, що наразі позивачу відома інформація про звернення третіх осіб до Веселинівської селищної ради з заявами про надання дозволів на розробку проектів землеустрою про відведення земельних ділянок у власність в порядку безоплатної приватизації за рахунок зазначених земельних ділянок. Проте доказів в обгрунтування зазначеного позивачем не надано.

Твердження позивача про наявність обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача без надання відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певних видів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони Веселинівській селищній раді як власнику та розпоряднику земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 надавати зазначені земельні ділянки в користування або у власність будь-яким третім особам, ділити вказані ділянки або об`єднувати їх з іншими земельними ділянками; надавати будь-яким третім особам дозволи на розробку будь-якої документації із землеустрою з метою надання цих земельних ділянок (їх частин) у власність або користування, виставляти земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 або земельні ділянки, що утворені внаслідок їх поділу (об`єднання) на торги (аукціон) з метою їх продажу та/або передання в користування; заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:000:1262, :03:000:1263 або земельні ділянки, що утворені внаслідок їх поділу (об`єднання).

Керуючись ст. ст. 136-137, 140, 232-235 ГПК України, - суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви б/н від 07.12.2021 Фермерського господарства «ПЕРЛИНА-3» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256-259 ГПК України.

Суддя Н.О. Семенчук