СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Харків Справа №905/846/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача в режимі відеоконференції Єфременко О.О., адвокат свідоцтво №КС6537/10 від 23.03.2018 року, довіреність №14-13 від 15.01.2021 року;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (вх.№3423Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року у справі №905/846/21,

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ),

до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Гризодубової, будинок 1; ),

про стягнення заборгованості у розмірі 415409338,70 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року у справі №905/846/21 (повний текст складено та підписано 11.10.2021 року, суддя Фурсова С.М.) позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості у розмірі 415409338,70 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість у розмірі 314787338,70 грн.; судовий збір в сумі 602053,25 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 100622000,00 грн. відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судового збору не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, просить змінити рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року у справі №905/846/21 в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору та встановити, що 50% від суми судового збору, визначеної від його суми пропорційно розміру визнаних позовних вимог, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги апелянт просить покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» було підтверджено суму основного боргу за договором №3417/18-ТЕ-6 від 03.10.2018 року, тобто фактично частково визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, то 50% від суми судового збору, визначеної від його суми пропорційно розміру визнаних позовних вимог підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду з державного бюджету. Вказане на думку апелянта узгоджується з приписами ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Також апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, що спір у справі №905/846/21 виник внаслідок неправильних дій відповідача. Так, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що вини підприємства у виникненні заборгованості немає, оскільки з боку останнього вжито усі можливі заходи щодо виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено строк на протязі якого позивач має право подати до суду відзив, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду заяви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі; призначено справу до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації такого права.

До початку судового засідання 08.12.2021 року на електронну пошту суду від апелянта надійшло клопотання (вх.№14266), в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Як зазначає апелянт, 07.12.2021 року на території Донецької області запроваджено помаранчевий рівень епідемічної небезпеки поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, внаслідок чого значно ускладнено виїзд з м.Маріуполя, а тому повноважний представник не має можливості прибути в судове засідання.

Розглянувши клопотання відповідача, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне:

1) в силу приписів Господарського процесуального кодексу України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні;

2) згідно ухвали суду від 15.11.2021 року явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а відповідачем у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких його участь слід вважати обов`язковою;

3) колегією суддів надавався час учасникам судового провадження для надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі. Так, відповідач, ініціюючи апеляційне провадження виклав у апеляційній скарзі свої доводи. Позиція учасників даного судового процесу чітко і зрозуміло викладена у письмових документах, що наявні в матеріалах справи. Сторонами не подано нових доказів чи доводів, які б потребували розгляду їх безпосередньо в судовому засіданні;

4) бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного Господарського процесуального кодексу України;

5) судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Таким чином, з огляду на наведене та на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що учасники провадження у справі належним чином повідомлені про дату та місце судового засідання, явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та визнає за можливе розглянути справу №905/846/21 за відсутністю його представника.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні 08.12.2021 року пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Так, у травні 2021 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості у розмірі 415409338,70 гривень.

Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір №3417/18-ТЕ-6 від 03.10.2018 року про постачання природного газу, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, а відповідач мав оплатити газ на умовах цього договору. Як стверджує позивач, відповідач оплату здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання та зумовив звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/846/21, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

За результатом розгляду вказаної позовної заяви, місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог та відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України здійснено розподіл судових витрат.

Враховуючи, що заявник в апеляційній скарзі просить змінити рішення Господарського суду Донецької області в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору, колегія суддів у відповідності до приписів ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу в межах даної вимоги.

Суд першої інстанції надав оцінку заяві відповідача (викладена у відзиві на позов) про необхідність повернення позивачу на підставі статті 130 Господарського процесуального кодексу України 50% судового збору у зв`язку із визнанням відповідачем позову в частині суми основного боргу.

Так, суд вказав, що відповідачем у відзиві позов визнано частково у сумі основного боргу, однак диспозиція статті 130 Господарського процесуального кодексу України не передбачає вчинення дій по поверненню судового збору у разі часткового визнання позовних вимог. Судовий збір в сумі 602053,25 грн. суд поклав на відповідача, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір у даній справі.

Стаття 123 Господарського процесуального кодексу України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 1 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Частина 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що відповідач надавав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не визнає позовні вимоги частково. Так, відповідач у відзиві вказав, що за даними бухгалтерського обліку підприємства сума основного боргу складає 314787388,70 грн., тобто є значно меншою ніж заявлено позивачем у позовній заяві, оскільки ним ще до моменту підписання і подання позовної заяви було сплачено суму заборгованості у розмірі 100622000,00 грн. Також у вказаному відзиві зазначено про необхідність відкладення розгляду справи, оскільки відповідачем ініційовано перед позивачем вирішення питання про укладення мирової угоди.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для повернення 50% судового збору у зв`язку з визнанням позовних вимог відповідачем.

За своїм змістом, наданий відповідачем відзив на позов є запереченням проти позиції позивача в частині позовних вимог і спростування таких вимог у зв`язку із наданням доказів. Вказаний документ не містить такого посилання як визнання позову, він містить тільки заперечення що часини позовних вимог.

До того ж як вірно відзначив суд першої інстанції, за диспозицією статті 130 Господарського процесуального кодексу України, визнання частини позовних вимог не зумовлює вчинення дій по поверненню судового збору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції на те, що судовий збір в частині задоволених позовних вимог покладається на відповідача, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, є некоректним, оскільки відповідне положення за чинним процесуальним законодавством відсутнє. Однак, таке посилання не призвело до помилковості висновків про покладення судового збору у розмірі 602053,25 грн. на відповідача, оскільки розподіл проведено за принципом пропорційності задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи відповідача за первісним позовом, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та вчинені при довільному тлумаченні наявних між сторонами правовідносин та норм права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року у справі №905/846/21 без змін.

Керуючись статтями 13, 73, 86, 129, 130, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року у справі №905/846/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов