ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 Справа № 917/1358/21

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, адреса для листування: 73003, м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 53, )

до Фізичної особи - підприємця Авдюгіна Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

про стягнення грошових коштів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (позивач) звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Авдюгіна Володимира Вікторовича (вх. № 1515/21 від 25.08.2021р.) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 011/41939/502567/1 від 29.11.2019р. в сумі 93 188,00грн., з яких 75 998,12грн. - заборгованість за кредитом, 17 189,88грн. - заборгованість за відсотками.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Кредитного договору № 011/41939/502567/1 від 29.11.2019.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Разом з позовною заявою до суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно гр. Авдюгіна Володимира Вікторовича (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на частку у статному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Є.Ю.М.", , шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Господарського суду від 26.08.2021 було відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про забезпечення позову .

Ухвалою суду від 30.08.2021року позовну заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №917/1358/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також, зазначеною ухвалою було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема, було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Про відкриття провадження у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень - ухвали суду від 30.08.2021 ( а.с.61-64).

Ухвала суду від 30.08.2021 р., яка направлена відповідачу за адресою зазначеною позивачем в позові і яка співпадає з адресою місцезнаходження відповідача згідно даних з ЄДРПОУ ( а.с. 58) вручена відповідачу 08.09.2021 р. ( а.с.65).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті, відповідно до вимог ст. 233 ГПК України .

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.11.2019 між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Авдюгіним Володимиром Вікторовичем (позичальник) був укладений Кредитний договір №011/41939/502567/1 (надалі - Договір), за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (далі - Кредит) в формі Невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 105 000,00грн (далі - Ліміт), а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені Договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору, кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 26.11.2021 або інша дата, визначена відповідно до статті 8 Договору.

Кредит надається Позичальнику на погашення боргових зобов`язань, які виникли згідно умов договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №011/41939/502567 від 21.01.2019, укладеного між Позичальником та Кредитором (далі - Кредитний договір) (пункт 1.3. Договору).

Умовами п. 2.1. Договору сторонами було визначено, що протягом всього строку фактичного користування Кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця Кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 27% річних на рахунок нарахованих доходів Кредитора або інші рахунки , визначені Кредитором та доведені до відома Позичальника.

Нарахування процентів за Кредитом здійснюється не рідше одного разу на місяць, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості Позичальника за Кредитом протягом всього строку користування Кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі Кредиту (частини кредиту); останній день строку користування Кредитом не враховується (п. 2.2. Договору).

Позичальник при укладенні договору зобов"язався виконати зобов`язання за Договором (в т.ч. здійснювати повернення Кредиту, платити проценти, комісії, штрафи, неустойку та інші платежі) в порядку визначеному Договором (п.4.1. Договору).

Позичальник здійснює повернення Кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком. Ануїтетний платіж включає в себе повернення частини основної суми Кредиту та сплату процентів за його користування (п.4.1. Договору).

Додатком №1 сторонами було погоджено графік погашення заборгованості за Кредитним договором №№011/41939/502567/1 від 29.11.2019 (а.с.20).

Кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши Позичальнику кредит згідно умов Кредитного договору. Даний факт підтверджується банківською випискою (а.с.21).

Однак, як зазначає позивач, всупереч умовам Кредитного договору Позичальник не виконував взяті на себе договірні зобов`язання та не здійснював погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з чим станом на дату розрахунку заборгованості 17.06.2021, заборгованість останнього перед АТ "Райффайзен Банк" за Кредитним договором становить 93 188, 00 грн, з яких 75 998,12 грн заборгованість за кредитом та 17 169,88 грн заборгованості за відсотками.

Відповідно до умов ст.8 Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, Кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а Позичальник зобов`язався, на вимогу Кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Оскільки, відповідачем порушено виконання грошового зобов`язання за Договором, то позивачем була направлена на адресу Позичальника вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (за вих. №114-43/3-17112 від 06.07.2021), яка залишена відповідачем без відповіді та виконання (а.с.24).

Оскільки відповідач не виконав свої зобов"язання за Кредитним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 93 188, 00 грн, з яких 75 998,12 грн заборгованість за кредитом та 17 169,88 грн заборгованості за відсотками.

Доказів погашення боргу відповідач позивачу та суду не надав.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, правовідносини між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" та Фізичною особою-підприємцем Авдюгіним Володимиром Вікторовичем виникли на підставі укладеного між ними 29.11.2019року Кредитного договору №011/41939/502567/1.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було надано кредитні кошти в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 105 000,00грн, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься банківська виписка по рахунку відповідача (а.с.21).

Судом враховано, що виписка з банку по рахунку відповідача, оформлена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", є первинним документом, а тому є належним доказом в підтвердження обставин надання кредиту позичальнику.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з наведеного вбачається, що банк належним чином виконав свої зобов`язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, внаслідок чого у позичальника виник обов`язок погашення кредитів та відсотків за користування кредитами.

Із змісту п.1 ст.1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Водночас, відповідач не виконав взяті на себе за умовами договору зобов`язання не здійснював погашення кредиту та відсотків по ньому, у зв`язку з цим, заборгованість відповідача перед позивачем складає 93 188,00 грн, яких 75 998,12 грн заборгованість за кредитом та 17 169,88 грн заборгованості за відсотками.

Як вже зазначалось, статтею 8 Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за даним договором позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості.

Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення 08.07.2021 позичальнику Вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором за Вих. № 114-43/3-17112, однак погашення наявної заборгованості з боку відповідача не відбулось.

Відповідно до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Авдюгіним Володимиром Вікторовичем прийнятих на себе зобов`язань за Кредитним договором №011/41939/502567/1 від 29.03.2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідно до вимог Договору кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 26.11.2021, тому суд вважає строк виконання зобов`язання таким, що настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 93 188,00 грн (з яких: 75 998,12 грн заборгованість за кредитом та 17 169,88 грн заборгованості за відсотками), є обґрунтованою, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, не спростована відповідачем, тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 126, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 126, 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Авдюгіна Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (юридична адреса: вул. Лєскова, буд. 9, м. Київ, 01011; адреса для листування: пр. Ушакова, буд. 53, м. Херсон, 73003, ) - заборгованість за Кредитним договором №011/41939/502567/1 від 29.11.2019 року в сумі 93 188,00грн, з яких: 75 998,12грн - заборгованість за кредитом, 17 189,88грн заборгованість за відсотками та 2270,00грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України).

Повне рішення складено 10.12.2021

Суддя Ореховська О.О.