РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021Справа № 910/13277/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, місто Київ, КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 9/1)
до за участю проТовариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» (02081, місто Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕНИ ПЧІЛКИ, будинок 2) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6) стягнення заборгованості у розмірі 3 089 357 грн. 98 коп.
Представники:

від Позивача: Роєнко Є.В. (представник на підставі довіреності);

від Відповідача: Костирко Ю.В. (представник на підставі довіреності);

Від Третьої особи: Коваль Н.Т. (представник на підставі довіреності);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 3 089 357 грн. 98 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з Відповідача безпідставно набутого майна - природного газу відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з неподанням до ГТС жодного обсягу природного газу жодним постачальником для Відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року відкрито провадження у справі №910/13276/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 08.09.2021 року.

03.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У підготовче судове засідання 08.09.2021 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, надано Позивачу строк до 7 днів з 09.09.2021 року для надання відповіді на відзив, надано Відповідачу строк до 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкладено підготовче судове засідання на 07.10.2021 року.

15.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

20.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ "КОМФОРТ-МАЙСТЕР" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції буде здійснюватися за допомогою програми "EasyCon".

22.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

30.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про залучення Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У підготовче судове засідання 07.10.2021 року з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача - АТ "НАК "Нафтогаз України", надано Позивачу строк до 3 днів з 08.10.2021 року для направлення копії позовної заяви та відповіді на відзив з додатками на адресу Третьої особи, докази чого надати суду, надано Відповідачу строк до 3 днів з 08.10.2021 року для направлення копії відзиву та заперечень з додатками на адресу Третьої особи, докази чого надати суду, надано Третій особі строк до 10 днів з дня отримання копії ухвали для надання письмових пояснень по суті позовних вимог, надано Позивачу, Відповідачу строк до 5 днів з дня отримання пояснень Третьої особи для надання відповідей на пояснення, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання на 03.11.2021 року.

11.10.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення на адресу третьої особи відзиву.

29.10.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли письмові пояснення.

У підготовче судове засідання 03.11.2021 року з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, надано Відповідачу строк до 5 днів з 03.11.2021 року для надання відповіді на пояснення Третьої особи, відкладено підготовче судове засідання на 17.11.2021 року.

11.11.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення щодо аргументів третьої особи.

У підготовче судове засідання 17.11.2021 року з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2021 року.

В судовому засіданні 01 грудня 2021 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Третьої особи надав усні пояснення по суті спору.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 01 грудня 2021 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

30.05.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», (Покупець) було укладено Договір про закупівлю природного газу №-ВТВ, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві в травні-грудні 2016 року природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. (т.1 а.с. 19-23)

Газ, що передається за договором, використовується покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування (п. 1.2 договору).

Продавець передає покупцеві в травні-грудні 2016 року газ у загальному обсязі 1 800 000, 000 тис.куб.м. газу, в тому числі по місяцях та кварталах (тис.куб.м.): квітень 0, травень 170 000 червень 170 000, липень 170 000, серпень 190 000, вересень 220 000, жовтень 280 000, листопад 290 000, грудень 310 000 (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 3.1 договору продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, газ ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідно до зовнішньоекономічних контрактів) у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ. Газ, що передається продавцем покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України. Право власності на газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Відповідно до пункту 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

31.01.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», (Покупець) було укладено Договір про закупівлю природного газу №-ВТВ, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві в січні - квітні 2017 року природний газ, скраплений або в газоподібному стані (природний газ для забезпечення виробничо - технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. (т.1 а.с. 24-28)

Продавець передає покупцеві в січні - квітні 2017 року газ у загальному обсязі 1600000 тис.куб.м. газу, в тому числі по місяцях та кварталах (тис.куб.м.). (п. 2.1. договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці передачі, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договорів про закупівлю природного газу №-ВТВ від 30.05.2016 року, №-ВТВ від 31.01.2017 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України» передало у власність Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ», природний газ у травні 2016 року в обсязі 89674,506 тис. куб.м. на загальну суму 595295240 грн. 63 коп., у червні 2016 року в обсязі 75266,749 тис. куб.м. на загальну суму 506153833 грн. 68 коп., у лютому 2017 року в обсязі 643105,799 тис. куб.м. на загальну суму грн. 00 коп., у квітні 2017 року 218000 тис. куб.м. на загальну суму грн. 00 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (т.1 а.с. 16-18).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що для відбору Відповідачем у травні - червні 2016 року, лютому 2017 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є АТ «Київгаз», Відповідач повинен був мати постачальника ввідних обсягів природного газу, а за його відсутності Відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п.3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та послуг від 30.09.2015 № 2493, та п.10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496. Однак, Відповідач, незважаючи на відсутність в нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з Позивачем здійснив відбір 238,092 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується звітами про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Київгаз» з ресурсу НАК "Нафтогаз Україна", в яких графі "Фактично обсяг за місяць" вказано фактично відібрані відповідачем з газотранспортної системи обсяги природного газу. Позивач зазначає, що оскільки Відповідачу у травні - червні 2016 року, лютому 2017 року не було подано до транспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 238,092 тис. куб. м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу Позивача. За таких підстав, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» вартість безпідставно набутого майна у розмірі 3 089 357 грн. 98 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначав, що 21.12.2015 р., 10.10.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» були укладені договори постачання природного газу, на виконання умов яких Відповідач у травні - червні 2016 р., лютому 2017 р. відібрав природний газ та направив на адресу постачальника на підписання акти приймання - передачі природного газу. Крім того, 31.12.2015 р. між ПАТ «Київгаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» було укладено договір розподілу природного газу №222212, а 01.04.2016 р. - з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №. Таким чином, споживання Відповідачем природного газу у травні - червні 2016 року, лютому 2017 року не є безпідставним. Крім того, просив застосувати загальні строки позовної давності до вимог Позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Законом України "Про ринок природного газу" визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

Відповідно до приписів абзацу 1 частини 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовуються до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

За змістом ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається зі звітів Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за травень - червень 2016 року, лютий 2017 року в графі "Фактично спожитий обсяг за місяць всього" по рядку "Категорія/Назва постачальника" вказано фактично відібраний Відповідачем з газотранспортної системи за вказаний період обсяг природного газу в розмірі 238,092 тис. куб. м. (т.1 а.с.29-71)

Кодекс газотранспортної системи є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Відповідно до п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу; фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи. Оператор газотранспортної системи надає доступ до газотранспортної системи в межах технічної та вільної потужності газотранспортної системи. У разі неочікуваного зростання споживання природного газу споживачами, виникнення перебоїв в транспортуванні природного газу, аварійної ситуації, що загрожує безпеці функціонування газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи зобов`язаний вжити заходів, передбачених цим Кодексом, Національним планом дій та правилами про безпеку постачання природного газу, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі (далі - Національний план дій, правила про безпеку постачання природного газу). (п.п.4-6 глави 3 розділу І Кодексу газотранспортної системи)

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначав, що 21.12.2015 р., 10.10.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» були укладені договори постачання природного газу, на виконання умов яких Відповідач у травні - червні 2016 р., лютому 2017 р. відібрав природний газ та направив на адресу постачальника на підписання акти приймання - передачі природного газу. Крім того, 31.12.2015 р. між ПАТ «Київгаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» було укладено договір розподілу природного газу №222212, а 01.04.2016 р. - з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №. Таким чином, споживання Відповідачем природного газу у травні - червні 2016 року, лютому 2017 року не є безпідставним.

Статтею 12 глави 2розділу ІІІ Закону України "Про ринок природного газу" визначено правила постачання природного газу. Зокрема, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» (Споживач) та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) було укладено Договір постачання природного газу №1429/16-ТЕ-41, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. (т.1 а.с.105-111)

Постачальник передає споживачу з 01.01.2016 р. по 31.03.2016 р. газ обсягом до 420,0 тис.куб.м. газу, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.). (п. 2.1. договору).

Згідно з п.3.1 договору право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання - передачі.

Відповідно до пункту 3.4 договору приймання-передача газу, переданого Постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Додатковою угодою №4 від 30.04.2016 р. до Договору постачання природного газу №1429/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 р. Сторони додали п.2.1 ст.2: «Постачальник передає споживачу з 01.05.2016 р. по 30.09.2016 р. газ обсягом до 125,0 тис.куб.м. газу, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.).» (т.1 а.с.112)

10.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» (Споживач) та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) було укладено Договір постачання природного газу №1730/1617-ТЕ-41, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачу у 2016 -2017 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. (т.1 а.с.113-121)

Постачальник передає споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. газ обсягом до 985 тис.куб.м. газу, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.). (п. 2.1. договору).

Згідно з п.3.1 договору право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання - передачі.

Відповідно до пункту 3.4 договору приймання-передача газу, переданого Постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

У пункті 5 глави І розділу І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, наведено терміни, що використовуються у цьому Кодекс та їх значення, зокрема, несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу. Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності). Підтверджена номінація - підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності). Підтверджений обсяг природного газу - обсяг (об`єм) природного газу споживача (у тому числі прямого споживача), погоджений оператором газотранспортної системи на відповідний розрахунковий період із ресурсу постачальника споживача, що включений до підтвердженої номінації цього постачальника. Небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації. Таким чином, зважаючи на викладені норми та умови договору постачання, санкціонованим відбором споживачем-відповідачем природного газу є його відбір у межах договірного обсягу та за наявності підтвердженої номінації, за відсутності якої такі дії можуть кваліфікуватися як несанкціонований відбір газу.

На підтвердження факту постачання природного газу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у травні - червні 2016 р., лютому 2017 р. на виконання умов Договору постачання природного газу №1429/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 р. та Договору постачання природного газу №1730/1617-ТЕ-41 від 10.10.2016 року Відповідачем подано акти приймання - передачі природного газу від 31.05.2016 р. в обсязі 25,010 тис.куб.м. на суму 148 319 грн. 30 коп., 30.06.2016 р. в обсязі 21,570 тис.куб.м. на суму 127 918 грн. 73 коп., 28.02.2017 р. в обсязі 191,512 тис.куб.м. на суму 1135742 грн. 76 коп., які підписані в односторонньому порядку Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» й скріплені печаткою підприємства Відповідача. (т.1 а.с.122-124)

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 жовтня 2015 р. № 1064-р «Про деякі питання опалювального сезону 2015/16 року» Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу забезпечити безперебійне постачання природного газу теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям для початку та проходження опалювального сезону.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" (Офіційний вісник України, 2016, №46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації.

Також, відповідно до абзацу 3 пункту 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою КМУ №758 від 01.10.2015, постачальники природного газу, визначені у додатку №1, не мають права відмовити побутовому споживачеві та релігійній організації … об`єкти газоспоживання якого/якої розташовуються в межах відповідної території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу, в укладенні договору про постачання природного газу за граничною роздрібною ціною природного газу, в укладенні договору про постачання природного газу за граничною роздрібною ціною природного газу, якщо такий споживач звернувся з відповідною заявою до позичальника. А відповідно до пункту 17 цього Положення визначено певні особливості договірного постачання природного газу виробникам теплової енергії, які є обов`язком постачальника за дотримання певних умов.

При цьому, з огляду на встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору Відповідачем із газотранспортної системи погоджених у договорі з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій.

Суд звертає увагу, що згідно з п.3.1 договорів постачання природного газу право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання - передачі. Відповідно до пункту 3.4 договорів постачання природного газу приймання-передача газу, переданого Постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Таким чином, сам лише факт наявності укладеного між сторонами договору постачання природного газу не може свідчити про здійснення поставки природного газу споживачу, оскільки належним доказом здійснення поставки природного газу є акт приймання-передачі газу, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Проте, акти приймання - передачі природного газу від 31.05.2016 р. в обсязі 25,010 тис.куб.м. на суму 148 319 грн. 30 коп., 30.06.2016 р. в обсязі 21,570 тис.куб.м. на суму 127 918 грн. 73 коп., 28.02.2017 р. в обсязі 191,512 тис.куб.м. на суму 1135742 грн. 76 коп. підписані в односторонньому порядку лише Відповідачем, а тому Суд не приймає їх до уваги в якості належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту здійснення поставки природного газу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» на виконання умов Договору постачання природного газу №1429/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 р. та Договору постачання природного газу №1730/1617-ТЕ-41 від 10.10.2016 року. При цьому, Суд зазначає, що Відповідачем не надано суду інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання останнім умов Договорів постачання природного газу №1429/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 р., №1730/1617-ТЕ-41 від 10.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача - АТ "НАК "Нафтогаз України".

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надало письмові пояснення, згідно з якими останнє зазначило, що акти приймання - передачі природного газу не підписані АТ "НАК "Нафтогаз України". Крім того, Відповідачу не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу у спірний період і Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не здійснювалась поставка природного газу Відповідачу на підставі договорів постачання природного газу №1429/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 р., №1730/1617-ТЕ-41 від 10.10.2016 року. (т.1 а.с.213-219)

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не було здійснено поставку природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» на виконання умов Договору постачання природного газу №1429/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 р. та Договору постачання природного газу №1730/1617-ТЕ-41 від 10.10.2016 року у період травень - червень 2016 року, лютий 2017 року.

Що стосується укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» договору розподілу природного газу №222212 від 31.12.2015 р. з ПАТ «Київгаз» та договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 01.04.2016 р. з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», Суд зазначає, що наявність вказаних договорів не підтверджує факт постачання й набуття Відповідачем права власності на природний газ у період травень - червень 2016 року, лютий 2017 року. (т.1 а.с.125-133, 140-145)

Так, п.3.1 Договору розподілу природного газу №222212 від 31.12.2015 р. передбачено, що санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором. Проте, Судом встановлено факт відсутності підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що матеріали справи не місять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності замовників послуг з транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, будь - яким суб`єктом ринку природного газу в загальному обсязі 238,092 тис. м. куб у травні - червні 2016 року, лютому 2017 року на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР», а також доказів наявності договірних відносин з Позивачем або з іншим суб`єктом господарювання.

За таких підстав, Відповідачем був здійснений відбір природного газу з обсягів природного газу Позивача, які надійшли до газотранспортної системи через точки входу, і обсягів природного газу, відібраних з точки виходу ПАТ "Київгаз", яке було врегульовано саме Позивачем за рахунок вжитих заходів балансування шляхом подання до газотранспортної системи відповідних обсягів природного газу, придбаних у НАК "Нафтогаз України".

Щодо визначення вартості поставленого природного газу, а саме ціни, яка має враховуватися при визначені вартості всього поставленого газу, слід зазначити наступне.

Споживання газу відбувалося у травні - червні 2016 року, лютому 2017 року, проте Позивач звернувся до суду 12.08.2021 року, що підтверджується відбитком поштового відділення на конверті. (т.1 а. с.75).

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України щодо визначення вартості майна на момент розгляду справи судом, Суд при розрахунку вартості поставленого природного газу виходить з ціни встановленої згідно з прейскурантом цін АТ "НАК "Нафтогаз України" на момент звернення до суду з вказаним позовом.

Зазначена правова позиція щодо застосування у подібних правовідносинах прейскуранту цін НАК "Нафтогаз України" викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №906/567/18.

Судом встановлено, що вартість безпідставно набутого майна Відповідачем в загальному обсязі 238,092 тис. м. куб у травні - червні 2016 року, лютому 2017 року становить 3 089 357 грн. 98 коп. згідно із розрахунком вартості середньозважених цін на природний газ. (т.1 а.с.15)

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Акціонерному товариству «УКРТРАНСГАЗ» в розмірі 3 089 357 грн. 98 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив перерахування грошових коштів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 3 089 357 грн. 98 коп. є обґрунтованими.

03.09.2021 року Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог Позивача.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі (712/8916/17 (пункт 28)).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, відповідно до звітів Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за травень, червень 2016 року, лютий 2017 року, вказано, що фактично відібраний Відповідачем з газотранспортної системи обсяг природного газу в загальному розмірі 238,092 тис. куб. м. відбувся по місяцям за вказаний період.

Як вбачається з матеріалів справи, звіти Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу були отримані Позивачем 11.06.2016 р., 08.07.2016 р., 13.03.2017 р., що підтверджується відповідними вхідними штампами Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», а тому про порушення свого права Позивач дізнався у відповідні календарні дати отримання вказаних звітів від Публічного акціонерного товариства "Київгаз". Отже, з цього періоду і слід відраховувати трирічний строк позовної давності.

Як встановлено Судом, Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» звернулось до суду з вказаним позовом 12.08.2021 року, що підтверджується накладною Акціонерного товариства «Укрпошта». (т.1 а.с.75)

Таким чином, загальний строк позовної давності для звернення Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до господарського суду з вказаним позовом за зобов`язаннями травня, червня 2016 року сплив 11.06.2019 р., 08.07.2019 р., а загальний строк позовної давності для звернення Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до господарського суду з вказаним позовом за зобов`язаннями лютого 2017 року сплив 13.03.2020 р.

Щодо пояснень Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» про наявність поважних причин пропуску строків позовної давності, Суд зазначає.

Так, Позивач посилається на те, що він намагався захистити свої порушені права ще з того часу як Відповідачем було здійснено несанкціонований відбір природного газу та Позивачем було здійснено фізичне балансування, а також у встановленому порядку за утворений небаланс позивачем були висунуті вимоги по оплаті послуг балансування спочатку до АТ "НАК "Нафтогаз України" (справа №910/10225/16), потім до ПАТ "Київгаз" (справа №910/11215/16), як оператору газорозподільної системи, в межах комерційного балансування шляхом надання відповідної послуги, які в результаті були залишені без задоволення і відповідно стали порушеними права позивача на отримання відшкодування вартості безпідставно набутих обсягів природного газу, збалансованих позивачем.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Оскільки поважність причин пропуску є оціночним поняттям та за відсутності визначеного законом переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, вирішення цього питання відноситься до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір, з урахуванням у кожному конкретному випадку фактичних обставин справи і не може бути переоцінене.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за змістом яких особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 33/5009/8037/11 від 19.05.2020 р.

Так, упродовж тривалого часу Позивач був обізнаний про факт відібрання у травні 2016 року - червні 2016 року, лютому 2017 року Відповідачем з газотранспортної системи природного газу, а також про необхідність стягнення вартості природного газу, отже мав право і можливість звернутися до суду за захистом порушеного права в межах загального строку позовної давності, але таким правом не скористався.

Суд звертає увагу, що з 2016 року пройшло майже 5 років для того, щоб звернутися з вимогами до Відповідача, однак Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не міг звернутись до відповідача з позовом раніше. Звернення до суду з вимогами до ПАТ "Нафтогаз України" та ПАТ "Київгаз" не перешкоджало Позивачу звернутись із такою ж вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» протягом загального строку позовної давності.

АТ "Укртрансгаз" в силу приписів Закону України "Про ринок природного газу є суб`єктом ринку природного газу, а саме Оператором газотранспортної системи, на якого покладено обов`язок здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.

Наведене дозволяє дійти висновку, що позивач на підтвердження факту звернення до суду із даними позовними вимогами у межах трирічного строку позовної давності повинен надати такі докази, які підтверджують вжиття позивачем заходів з метою встановлення особи, якою безпідставно було відібрано природний газ із газотранспортної системи.

Суд зазначає, що Позивач мав можливість звернутись до суду з ефективним способом захисту в межах загального строку позовної давності.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позовна давність була пропущена ним з поважних причин.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження переривання Відповідачем загального строку позовної давності.

Оскільки загальний строк позовної давності за зобов`язаннями травня, червня 2016 року, лютого 2017 року пропущено Позивачем без поважних причин, позовні вимоги Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» про стягнення заборгованості у розмірі 3 089 357 грн. 98 коп. задоволенню не підлягають, у зв`язку з пропуском загального строку позовної давності за заявою Відповідача.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких підстав, Суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» про стягнення заборгованості у розмірі 3 089 357 грн. 98 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» про стягнення заборгованості у розмірі 3 089 357 грн. 98 коп.- відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин