ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"13" грудня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/707/20

Господарський суд Житомирської області у складі судді Маріщенко Л.О.,

розглянувши заяву ГО "Гаражний кооператив "Світанок плюс" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №906/707/20

за позовом: ОСОБА_1

до Громадської організації "Гаражний кооператив "Світанок плюс"

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2

про визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів від 14.06.2018р,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до Громадської організації "Гаражний кооператив "Світанок Плюс" в якому просить визнати недійсним рішення, оформлені протоколом №9 засідання позачергових загальних зборів Міської громадської організації "Гаражний кооператив "Світанок" від 14.06.2018.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову та закрито провадження у справі згідно п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України.

30 листопада 2021 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 300,00 грн.

Ухвалою суду від 01.12.2021 заяву ГО "Гаражний кооператив "Світанок плюс" про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі № 906/707/20 прийняти до розгляду на "13" грудня 2021 р.

Представники сторін та третьої особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені шляхом направлення копії ухвали суду. від 01.12.2021.

Заперечень від учасників справи № 906/707/20 не надходило.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї документи, встановив наступне.

06.11.2019 між адвокатом Струковою Л.В та Громадської організації "Гаражний кооператив "Світанок Плюс" укладений договір про надання правничої допомоги.

Договір від 06.112019 про надання правової допомоги підписаний уповноваженими особами без зауважень та скріплений печатками.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 06.11.2019 сторони дійшли взаємної згоди про порядок оплати гонорару адвоката та порядок приймання - передачі наданої правової допомоги.

Адвокат надає клієнту акт приймання - передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданих послуг, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені Адвокатом понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).

Клієнт зобов`язаний на протязі п`яти днів з моменту отримання акту надання приймання - передачі наданої правової допомоги підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правової допомоги та підписання відповідного акту.(п.6.3)

Якщо протягом строку, вказаного в пункті 6.3 цієї додаткової угоди Клієнт не підписав акт приймання-передачі наданої правничої допомоги і не надав письмове заперечення, правова допомога вважається наданою та прийнятою Клієнтом і підлягає оплаті протягти 5 - ти днів після надання (надсилання Клієнту відповідного акту приймання - передачі наданих послуг з правової допомоги.

Оплата наданих адвокатом послуг відповідач здійснив згідно платіжного доручення №775 від 30.11.2021 на суму 10300,00 грн на підставі підписаного сторонами договору від 06.11.2019 акту приймання - передачі послуг з правової допомоги по справі №906/707/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За умовами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

В силу статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частинами 1, 2 статті 126 зазначеного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 25.07.2019 у справі №910/11310/18, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18.

Пункт 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України передбачає обов`язок, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, відповідачу слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Таким чином, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2021 до господарського суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній відмовився від позовних вимог по справі № 906/707/20 та просив закрити провадження по вищезазначеній справі, згідно п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України. Також, ОСОБА_1 повідомляє суд про відкликання ним,16.09.2021 довіреності на ОСОБА_2 від 14.10.2009 № 3808 ( про що додано витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей)

Представник відповідача в судовому засіданні 25.11.2021 у справі №906/707/20 не заперечив факт відмови позивача від позову.

Відповідна заява була задоволена судом. Згідно ухвали суду від 25.11.2021 судом прийнято відмову ОСОБА_1 від позову у справі № 906/707/20. Провадження у справі №906/707/20 закрито на підставі п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційним судом України у рішенні від 25.12.1997 №9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України зауважено, що положеннями частини першої статті 55 Конституції України закріплено одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина, а саме право на судовий захист, який, з огляду на вимоги статті 64 Конституції України , не може бути обмежене.

Конституційним судом наголошено, що частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частиною четвертою статі 11 Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, відповідачем не було надано до суду доказів на підтвердження своєї позиції щодо необґрунтованих дій з боку позивача. Саме по собі пред`явлення позову до господарського суду не може свідчити про необґрунтовані дії позивача, з огляду на вищенаведені приписи законодавства. Отже передбачених законом підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем витрат по справі не встановлено, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.4,14, 129-130, 221,232-235, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ГО "Гаражний кооператив "Світанок плюс" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №906/707/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 13.12.2021.

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам

4* третій особі