РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2021 Справа № 910/16067/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енвіротех-Інжинірінг»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 109 131,52 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енвіротех-Інжинірінг» (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення 109 131,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати товару за договором поставки від 10.06.2021 № 53-122-01-21-10850.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача 108 678,00 грн основної заборгованості та 453,52 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/16067/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 06.10.2021 була отримана позивачем 20.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

Вказана ухвала також була отримана відповідачем 18.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 011.

02.11.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній позовні вимоги в частині основного боргу визнав, просив повернути позивачу з Державного бюджету України 50% суми сплаченого судового збору та просив суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

22.11.2021 від позивача засобами електронного зв`язку надійшла заява про часткову відмову від позовних вимог в частині стягнення 453,52 грн 3% річних та 10 913,15 грн витрат на правничу допомогу.

13.10.2021 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копій платіжних доручень про часткову оплату відповідачем поставленого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

10.06.2021 між Підприємством, від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (замовник), та Товариством (постачальник) був укладений договір поставки № 53-122-01-21-10850 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток №1 до договору).

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що предметом поставки по даному договору є продукція: 39830000-9 дезінфікуючий засіб, яка передбачена специфікацією № 1 до даного договору.

Згідно з п.п. 2.1-2.2 договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, складає 125 895,00 грн (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять грн 00 коп.), крім того ПДВ - 0 грн (0). Загальна сума договору (вартість продукції) становить 125 895,00 грн (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять грн 00 коп.).

Сторонами погоджено, що продукція поставляється в строк по 31.05.2021. Продукція поставляється на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом»: «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії» СОУ НАЕК 038:2021, при наявності товарно-супровідних документів передбачених пунктом 8.2 даного договору. Вищевказаний Стандарт є загальнодоступним в електронному вигляді (з можливістю завантаження) і знаходиться на офіційному сайті ДП «НАЕК «Енергоатом» в розділі Стандарти НАЕК «Енергоатом» за адресою: http://www.energoatom.com.ua/ua/aboat-6/misia-7/company_standarts-82) (п. 8.1 договору).

Згідно з п. 8.2 договору товарно-супровідні документи, що надаються постачальником при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, паспорт (сертифікат) якості виробника та протокол випробувань, що підтверджує показники випробувань на запропоновану продукцію, виданого лабораторією, акредитованою НААУ у відповідній галузі (оригінали або копії, завірені постачальником).

Пунктом 8.4 договору сторони погодили, що датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 31.12.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п. 12.1 договору).

Матеріали справи свідчать, що сторони погодили специфікацію № 1, яка є додатком № 1 до укладеного сторонами договору № 53-122-01-21-10850 від 10.06.2021, згідно з якою позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар - засіб дезінфекційний «Дезакват 9», кількість 1155 упаковок, ціна за одиницю 109,00 грн, загальною вартістю 125 895,00 грн.

На виконання укладеного сторонами договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар вартістю 125 895,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 387 від 16.06.2021, підписаною представниками обох сторін.

Відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 387 від 16.06.2021, оплатив частково на суму 17 217,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: від 26.08.2021 № 8823 на суму 545,00 грн, від 26.08.2021 № 8821 на суму 436,00 грн, від 26.08.2021 № 8824 на суму 540,00 грн, від 23.09.2021 № 10436 на суму 5 450,00 грн, від 23.09.2021 № 10434 на суму 5 450,00 грн, від 23.09.2021 № 10433 на суму 2 180,00 грн і від 23.09.2021 № 10431 на суму 2 616,00 грн.

Таким чином, залишився не оплачений товар на суму 108 678,00 грн.

Розглядаючи даний спір та оцінюючи правомірність вищевказаних вимог позивача, вирішуючи цей спір по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Так, за своєю правовою природою правочин, який укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статті 692 Цивільного кодексу України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Матеріалами справи встановлено та жодним з учасників справи не заперечується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну вартість 125 895,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 387 від 16.06.2021.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази повної оплати відповідачем, поставленого позивачем товару.

17.08.2021 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 1733 про оплату отриманої продукції у розмірі 125 895,00 грн.

Разом з тим, вказана вимога була задоволена відповідачем частково на суму 17 217,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату поставленого товару в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 108 678,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі; відповідач у відзиві на позовну заяву вказану заборгованість визнав.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 453,52 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, 22.11.2021 до суду надійшла заява позивача про часткову відмову позивача від позовних вимог, зокрема від стягнення 453,52 грн 3% річних.

Судом встановлено, що заява про відмову від частини позову підписана директором Бельковим І.Л.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Оскільки звернення до суду з позовом, як і відмова від нього чи його частини, є формою реалізації прав позивача, відмова Товариства від позову, в частині стягнення 3% річних, не суперечить чинному законодавству України, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та приймається судом, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, зумовлює закриття провадження у справі № 910/16067/21 у цій частині.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення 453,52 грн 3% річних підлягає закриттю.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з урахуванням відмови позивача від 453,52 грн 3% річних, а саме у розмірі 108 678,00 грн основного боргу.

Частиною 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням положень ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 1 135,00 грн; в іншій частині витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1 135,00 грн, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Питання про повернення з Державного бюджету України судового збору в розмірі 1 135,00 грн буде вирішено в окремому процесуальному документі.

Щодо розподілу понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 913,15 грн суд вказує таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, оскільки у заяві, поданою позивачем 22.11.2021, Товариство відмовилося від стягнення з Підприємства витрат на професійну правничу допомогу, суд приймає вказану відмову і у суду відсутні підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 130, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енвіротех-Інжинірінг» від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 453,52 грн 3% річних та 10 913,15 грн витрат на правничу допомогу.

2. Провадження у справі в частині стягнення 453,52 грн 3% річних закрити.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енвіротех-Інжинірінг» (49000, м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, 16, оф. 93, ідентифікаційний код 40229151) грошові кошти в розмірі 108 678,00 грн (сто вісім тисяч шістсот сімдесят вісім грн 00 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 135,00 грн (одна тисяча сто тридцять п`ять грн 00 коп.).

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 14.12.2021.

Суддя О.Г. Удалова