СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Харків Справа №5023/3220/11

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача (стягувача) - не з`явився;

відповідача (боржника) - Маслова О.М., паспорт серія НОМЕР_1 від 10.06.1999 року; Козуб О.І., довіреність №б/н від 29.03.2021 року, свідоцтво №1044 від 11.10.2002 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», м.Київ, (вх.№3347Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 року у справі №5023/3220/11,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м.Київ,

до фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни, м.Харків,

про стягнення 1881801,23 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 року у справі №5023/3220/11 (повний текст складено та підписано 21.10.2021 року, суддя Шатерніков М.І.) відмовлено у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (вх.№23918 від 11.10.2021 року) про видачу дублікату наказу у справі.

ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву та видати дублікат наказу Господарського суду Харківської області у справі №5023/3220/11 про стягнення з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості що складає 172428,88 грн., з яких: заборгованість за процентами в сумі 15963,83 дол. США, що дорівнює 127147,12 грн.; заборгованість по комісії за управління кредитною лінією в сумі 26581,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1330,07 дол. США, що дорівнює 10593,61 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів в сумі 857,74 дол. США, що дорівнює 6831,64 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії за управління кредитною лінією в сумі 1275,31 грн.; 1723,73 грн. державного мита за подання позову та 21,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Судові витрати апелянт просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що мотивування суду першої інстанції підстав для відмови у задоволенні заяви щодо видачі дублікату наказу є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, нормам як матеріального так і процесуального права.

Скаржник вказує, що процесуальне законодавство не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. Єдиною обов`язковою умовою для видачі дубліката наказу є звернення до суду з відповідною заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Наразі має місце таке звернення та у межах належних строків.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за скаргою стягувача; встановлено строк на протязі якого боржник має право подати відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації такого права.

03.12.2021 року від апелянта надійшли додаткові письмові пояснення до скарги (вх.№14044), в яких звертає увагу суду на те, що постановою державного виконавця від 23.01.2020 року на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - наказ №5023/3220/11 виданий 30.05.2012 року про стягнення з ФОП Маслової О.М. на користь ПАТ «Дельта Банк» повернуто стягувачу. При цьому, у постанові вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 23.01.2023 року. Тобто, строк на звернення з заявою про видачу дублікату такого наказу не пропущено. Апелянт зазначає, що вказаний наказ не надходив, ані до попереднього стягувача - ПАТ «Дельта Банк», ані до нового - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». Місцезнаходження такого наказу наразі невідомо і встановити його виявляється неможливим.

07.12.2021 року від відповідача (боржника) надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14231), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У письмових поясненнях від 10.12.2021 року (вх.№14392) з урахуванням заперечень від 10.12.2021 року (вх.№14393) відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність заявником факту втрати наказу. Також відповідач вважає вірним висновок місцевого господарського суду про закінчення строку пред`явлення наказу до виконання і звертає увагу на ухвалу суду від 30.09.2021 року про визнання наказу у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду від 23.11.2021 року була направлена учасникам справи рекомендованими листами 24.11.2021 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана стягувачем 29.11.2021 року та боржником 26.11.2021 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи. Однак, представник стягувача у судове засідання не з`явився, про причини не з`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У судовому засідання 15.12.2021 року представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях, що наявні в матеріалах справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях по справі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.07.2011 року по справі №5023/3220/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» було задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ФОП Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за договором кредиту №1/МСМБКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року в розмірі 1881801,23 грн.; 18818,02 грн. витрат з оплати державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 року по справі №5023/3220/11 апеляційну скаргу з урахуванням наданих уточнень ФОП Маслової Ольги Миколаївни задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2011 року у справі №5023/3220/11 скасовано. Прийнято нове рішення, яким провадження у справі в частині стягнення з ФОП Маслової О.М. на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитом по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року в сумі 170475,11 дол. США, що дорівнює 1357783,11 грн. припинено. Стягнуто з ФОП Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року в сумі 172428,88 грн., з яких: заборгованість за процентами в сумі 15963,83 дол. США, що дорівнює 127147,12 грн.; заборгованість по комісії за управління кредитною лінією в сумі 26581,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1330,07 дол. США, що дорівнює 10593,61 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів в сумі 857,74 дол. США, що дорівнює 6831,64 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії за управління кредитною лінією в сумі 1275,31 грн.; 1723,73 грн. державного мита за подання позову та 21,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено. Крім того , з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ФОП Маслової Ольги Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) присуджено до стягнення 17094,28 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 року видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.12.2012 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про видачу дублікату наказу та видано дублікат наказу на виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 року про стягнення з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості по договору №1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року в сумі 172428,88 грн., з яких: заборгованість за процентами в сумі 15963,83 дол. США, що дорівнює 127147,12 грн.; заборгованість по комісії за управління кредитною лінією в сумі 26581,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1330,07 дол. США, що дорівнює 10593,61 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів в сумі 857,74 дол. США, що дорівнює 6831,64 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії за управління кредитною лінією в сумі 1275,31 грн.; 1723,73 грн. державного мита за подання позову та 21,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі №5023/3220/11 та здійснено заміну стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у справі №5023/3220/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ФОП Маслової Ольги Миколаївни про стягнення заборгованості за кредитним договором №№1/МСБМКВЛ-08-ПЗУ від 21.01.2008 року.

11.10.2021 року до Господарського суду Харківської області надійшла заява стягувача (ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста») про видачу дублікату наказу у даній справі з підстав втрати вказаного наказу.

В обґрунтування клопотання про видачу дублікату наказу заявник вказував, що згідно відомостей отриманих з Автоматизованої системи виконавчих проваджень постановою Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) №34632809, наказ №5023/3220/11 виданий 30.05.2012 року було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 23.01.2020 року. При цьому заявник наголошує, що вказаний наказ не надходив а ні до попереднього стягувача - АТ «Дельта Банк», а ні до нового стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та місце його знаходження встановити неможливо.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що заявником не надано до суду доказів того, що первісним стягувачем не виконані свої зобов`язання та не передано новому стягувачу виконавчий документ (наказ/дублікат наказу), а також доказів звернення до органу державної виконавчої служби з пред`явленням виконавчого документу до виконання в строки встановлені законом.

Також суд першої інстанції вказав, що не встановлені обставин, які свідчать про поважність причин пропуску стягувачем строку пред`явлення наказу до виконання з огляду на те, що заявником не надано належних доказів, які свідчать про втрату наказу, доказів на підтвердження того, що наказ до стягнення не пред`являвся попереднім стягувачем, доказів вжиття новим стягувачем заходів щодо встановлення факту місцезнаходження виконавчого документи (враховуючи попередню поведінку стягувачів та наявності у справі як оригіналу наказу так і його дублікату які одночасно були пред`явлені до виконання).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі статтею 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Схожі положення містила стаття 115 ГПК України в редакції до 15.12.2017 року, чинній на момент ухвалення судового рішення у цій справі та видачі на його виконання наказу суду.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ суду є виконавчим документом (частини перша, друга статті 327 ГПК України). Аналогічні положення були передбачені статтею 116 ГПК України в редакції до 15.12.2017 року, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та видачі на його виконання наказу суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ГПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної ухвали) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Порядок вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого документа (наказу суду) до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів визначено підпунктом 19.4 пункту 19 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Відповідно до підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою «Дублікат».

Аналіз змісту підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України свідчить, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, вилучення у виконавця або стягувача, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд зауважує, що ГПК України не надає суду права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас обов`язковою умовою для видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (подібний висновок щодо умов видачі дубліката виконавчого документа викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №24/234, від 10.09.2018 у справі №5011-58/9614-2012, від 21.01.2019 у справі №916/215/15-г, від 23.05.2019 у справі №5023/1702/12, від 11.11.2019 у справі №5/229-04, від 01.04.2020 у справі №916/924/16, від 18.06.2020 у справі №24/262, від 03.08.2020 у справі №904/9718/13, від 17.09.2020 у справі №19/093-12).

Отже, умовою для видачі дубліката наказу суду є подання відповідної заяви до суду відповідно до підпункту 19.4 пункту 19 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Ураховуючи викладене, під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення особи до суду з такою заявою обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №2-836/11).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент видачі наказу суду) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої цієї статті зазначено, що строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 23 Закону №606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Водночас 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIІI (далі - Закон №1404-VIІI), яким збільшено строк пред`явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (частини перша, друга статті 12 цього Закону).

У пункті 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, законодавець збільшив до трьох років строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 року Законом №1404-VIII, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 року, та строк пред`явлення яких до виконання не сплив станом на 05.10.2016 року (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2018 у справі №910/11424/15, від 20.05.2019 у справі №904/10285/15, від 30.07.2019 у справі №922/3137/15, від 26.12.2019 у справі №10/339/10).

Судом встановлено, що наказ Господарського суду Харківської області від 30.05.2012 року у справі №5023/3220/11 був пред`явлений до виконання і відбувалось це неодноразово. Так, 23.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження (відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, здійснені виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними).

Отже, строк пред`явлення виконавчого документу у цій справі переривався, у зв`язку з чим, він може бути поданий для примусового виконання повторно в строк до 23.01.2023 року, про що зазначено в постанові державного виконавця від 23.01.2020 року.

Вищевказана постанова державного виконавця є чинною, доказів її оскарження матеріали справи не містять, як і відсутні докази визнання дії державного виконавця по винесенню постанови від 23.01.2020 року неправомірними.

Стягувач із заявою про видачу дубліката наказу у цій справі звернувся до суду 11.10.2021, тобто в межах строку для пред`явлення його до примусового виконання.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропущення стягувачем строку пред`явлення наказу до виконання.

Щодо висновків суду першої інстанції покладених в основу для відмови у видачі дублікату наказу, а саме що заявником не надано належних доказів, які свідчать про втрату наказу, то вказане твердження за свою суттю відноситься до поняття обґрунтування заяви про видачу дублікату наказу.

Як вже зазначалось, ГПК України не надає суду права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу.

Так, судом першої інстанції помилково не враховано того, що можливість видачі дубліката виконавчого документа процесуальним законом пов`язується безпосередньо з обставиною втрати такого виконавчого документу самим стягувачем, що і відбулось у спірному випадку, а не з доведенням останнім обставин фактичної втрати цього виконавчого документу. До того ж звернення стягувача до суду з заявою про видачу дубліката наказу у цій справі перш за все обумовлено фактом втрати цього наказу.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (статті 129, 129-1 Конституції України).

Колегія суддів відзначає, що для мети отримання дублікату наказу, виданого на виконання чинного рішення (а іншого не доведено), стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу наказу або причин його втрати, а має доводити відсутність у нього виконавчого документу, який йому було видано, та, як наслідок, відсутність у нього можливості звернутися до органів виконання, оскільки його прагненням є лише виконання чинного судового рішення. За своїм змістом, звернення до суду з заявою про видачу дублікату наказу обумовлюється, тим що такий наказ у стягувача відсутній і він не в змозі реалізувати своє право та ініціювати виконання чинного рішення.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення від 19.03.1997 зі справи «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи «Шмалько проти України»).

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 05.07.2012 року, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Отже, приймаючи у справі №5023/3220/11 ухвалу про відмову у видачі дубліката судового наказу з підстав спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та недоведеності обставин фактичної втрати виконавчого документа, суд першої інстанцій не застосував до спірних правовідносин приписи Закону №1404-VIII, який підлягав застосуванню, та порушив норми Конституції України, Конвенції, процесуального закону (статей 18, 236, підпункту 19.4. пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України) щодо обов`язковості судового рішення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа (судового наказу) у справі №5023/3220/11, визнається колегією суддів помилковим.

Щодо посилань відповідача на ухвалу суду від 30.09.2021 року про визнання наказу у даній справі таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів зазначає, що вказаною ухвалою визнано оригінал наказу №5023/3220/11 від 30.05.2012 року таким що не підлягає виконанню як документу. Винесення такої ухвали було обумовлено не тим, що обов`язок боржника за таким наказом відсутній, а тим, що наявні як оригінал наказу так і дублікат і що відповідний документ має існувати в одному екземплярі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів вважає, що твердження стягувача, викладені ним в апеляційній скарзі та письмових поясненнях ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними, допустимими та достатніми доказами, тоді як господарським судом першої інстанції при прийнятті ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду не відповідають нормам права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду від 21.10.2021 року у справі №5023/3220/11 скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви про видачу дублікату наказу у даній справі.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 240, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, ст.ст. 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 року у справі №5023/3220/11 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про видачу дублікату наказу у справі №5023/3220/11 задовольнити.

Видати дублікат наказу Господарського суду Харківської області у справі №5023/3220/11 про стягнення з фізичної особи-підприємця Маслової Ольги Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості що складає 172428,88 грн., з яких: заборгованість за процентами в сумі 15963,83 дол. США, що дорівнює 127147,12 грн.; заборгованість по комісії за управління кредитною лінією в сумі 26581,20 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1330,07 дол. США, що дорівнює 10593,61 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів в сумі 857,74 дол. США, що дорівнює 6831,64 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії за управління кредитною лінією в сумі 1275,31 грн.; 1723,73 грн. державного мита за подання позову та 21,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя О.І. Склярук