ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" листопада 2021 р. Справа № 911/2373/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джеpело", 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Василя Сухомлинського, будинок 54

до Приватного підприємства "Авентин", 07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 6А

про стягнення 248 416,35 грн за договором на виконання робіт № 549 від 21.10.2020

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання.

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джеpело" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства "Авентин" про стягнення заборгованості з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог у розмірі 248 416,35 грн, з яких: 212 374,49 грн основний борг, 18 274,50 грн пеня, 4 035,48 грн 3% річних та 13 731,88 грн інфляційні збитки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором на виконання робіт № 549 від 21.10.2020 в частині своєчасної оплати виконаних робіт з виготовлення пакетів із сировини замовника, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов та інших документів до суду не надав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як передбачено частиною четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Про дату час та місце розгляду справи ПП "Авентин" повідомлене належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень та клопотання про відкладення підготовчих засідань (від 15.09.2021 та від 06.10.2021) подані відповідачем.

07 жовтня 2021 року позивачем на електронну адресу суду було надіслано заяву про зменшення розміру позовних вимог, та в якій позивачем було надано новий розрахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.10.2021 було прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, ухвалено закрити підготовче провадженні у справі 14.11.2021 та призначити справу до розгляду по суті.

За результатами судового засідання 25.11.2021 судом ухвалено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

21 жовтня 2020 року між Приватним підприємством "Авентин" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джеpело" (підрядник) укладено договір на виконання робіт № 549, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання за плату виконати роботи з виготовлення пакетів (продукції) з давальницької сировини замовника (пункт 1.1 Договору).

Згідно із пунктом 1.2 Договору, замовник зобов`язується своєчасно надати підряднику давальницьку сировину (матеріал), прийняти та оплатити роботи по виготовленню продукції у порядку, передбаченому умовами даного Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, кількість, асортимент, технічні характеристики продукції, а також строки виконання сторонами даного договору погоджуються сторонами в специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору.

Датою передачі продукції вважається фактична дата отримання продукції, проставлена уповноваженим представником замовника у видатковій накладній та/або акті прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) (пункт 2.6 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору, ціна визначається за домовленістю сторін та вказується у рахунках-фактурах. Вартість робіт підрядника за договором узгоджується в специфікації на кожну партію продукції.

Як визначено пунктом 3.1 Договору, оплата робіт по договору здійснюється замовником по узгодженим сторонами цінами у вигляді:

- авансової оплати в розмірі 50% суми вартості робіт, вказаної у виставленому підрядником рахунку;

- кінцевого розрахунку в розмірі 50% суми вартості робіт, вказаної у виставленому підрядником рахунку, по факту виконаних робіт, після підписання акта прийому-передачі виконаних робіт, якщо інші умови оплати не встановлені у відповідній специфікації.

У випадку несвоєчасного розрахунку проти строків, передбачених умовами даного Договору, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на цей момент, від суми заборгованості за кожний день прострочення (пункт 4.3 Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, сторони домовилися, що документи (договір, листи, заявки, додатки і додаткові угоди до договору, рахунки-фактури, видаткові накладні, довіреності та ін.), отримані та/або передані шляхом факсимільного зв`язку та/або за допомогою електронної пошти (в т.ч. шляхом сканування) на направлені/отримані з реквізитів договору, мають повну юридичну силу оригіналу, з подальшим їх обміном на оригінали, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися стороною, від імені якої вони були відправлені.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022 включно, але у будь-якому випадку до виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором, в тому числі і майнових (пункт 6.9 Договору).

Протягом 2020-2021 років Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джеpело" на виконання умов договору виготовлював та передавав, а ПП "Авентин" приймав продукцію, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями актів надання послуг, актів прийому-передачі виконаних робіт, актів приймання-передачі сировини, податкових накладних та рахунків на оплату.

Так, позивач зазначає, що:

- 03.11.2020 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 104 786,47 грн - відповідачем сплачено продукцію 21.12.2020, відповідно до платіжного доручення № 3247. Документи поставки: рахунок № 509 від 03.11.2020, Акт наданих послуг №1695 від 03.11.2020, податкова накладна № 36 від 03.11.2020;

- 10.12.2020 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 7 140,13 грн - відповідачем сплачено продукцію 21.12.2020, відповідно до платіжного доручення № 3247. Документи поставки: рахунок № 630 вiд 10.12.2020, Акт прийому-передачі виконаних робіт № 2 від 10.12.2020, податкова накладна № 36 від 10.12.2020;

- 14.12.2020 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 17 844,49 грн - вiдповiдачем сплачено продукцію 21.12.2020, відповідно до платіжного доручення № 3247. Документи поставки: рахунок № 830 від 14.12.2020, Акт наданих послуг № 2008 від 14.12.2020, податкова накладна № 38 вiд 14.12.2020;

- 22.12.2020 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 11 466,19 грн - відповідачем сплачено продукцію 09.02.2021, відповідно до платіжного доручення № 354. Документи поставки: рахунок № 911 від 22.12.2020, Акт наданих послуг № 2117 від 22.12.2020, податкова накладна № 83 від 22.12.2020;

- 24.12.2020 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на 13 776,58 грн - відповідачем сплачено продукцію 09.02.2021, відповідно платіжного доручення № 355. Документи поставки: рахунок №910 від 24.12.2020, Акт наданих послуг № 2139 від 24.12.2020, податкова накладна № 97 від 24.12.2020;

- 29.12.2020 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 5 806,60 грн - вiдповiдачем сплачено продукцію 09.02.2021, відповідно до платіжного доручення № 356. Документи поставки: рахунок № 909 від 29.12.2020, Акт наданих послуг № 2178 від 29.12.2020, податкова накладна № 115 вiд 29.12.2020;

- 30.12.2020 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 13 867,24 грн - вiдповідачем сплачено продукцію 09.02.2021, відповідно до платіжного доручення № 357. Документи поставки: рахунок № 908 від 30.12.2020, Акт наданих послуг № 2181 від 30.12.2020, податкова накладна № 120 вiд 30.12.2020;

- 04.01.2021 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 17 169,88 грн - відповідачем сплачено продукцію двома платежами 09.02.2021 платіжним дорученням № 358 в розмірі 1 083,39 грн, 09.03.2021 платіжним дорученням № 565 в розмірі 16 086,49 грн. Документи поставки: рахунок №30 вiд 04.01.2021, Акт наданих послуг № 4 від 04.01.2021, податкова накладна № 1 від 04.01.2021;

- 05.01.2021 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 3 339,41 грн - вiдповiдачем сплачено продукцію 09.03.2021 відповідно до платіжного доручення № 566 в розмірі 3 339,41 грн. Документи поставки: рахунок № 29 від 05.01.2021, Акт наданих послуг № 15 від 05.01.2021, податкова накладна № 7 вiд 05.01.2021;

- 11.01.2021 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 49 639,51 грн - відповідачем сплачено продукцію двома платежами 09.03.2021 року платіжне доручення № 567 в розмірі 30 574,10 грн, 12.03.2021 платіжне доручення № 600 в розмірі 19 065,41 грн. Документи поставки: рахунок № 28 від 11.01.2021, Акт наданих послуг № 37 від 11.01.2021, податкова накладна № 24 від 11.01.2021;

- 22.01.2021 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 1 470,02 грн - відповідачем сплачено продукцію 12.03.2021 відповідно до платіжного доручення № 601 в розмірі 1 470,02 грн. Документи поставки: рахунок № 44 від 22.01.2021, Акт наданих послуг № 123 від 22.01.2021, податкова накладна №76 від 22.01.2021;

- 28.01.2021 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 82 098,38 грн - відповідачем сплачено продукцію частково 12.03.2021 відповідно до платіжного доручення № 602 в розмірі 29 464,57 грн. Документи поставки: рахунок № 43 від 28.01.2021, Акт наданих послуг № 166 від 28.01.2021, податкова накладна № 104 від 28.01.2021;

- 17.02.2021 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 69 138,18 грн - відповідачем продукцію не сплачено. Документи поставки: рахунок № 93 вiд 17.02.2021, Акт наданих послуг № 326 вiд 17.02.2021, податкова накладна № 79 вiд 17.02.2021;

- 22.02.2021 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 51 059,51 грн - вiдповідачем продукцію не сплачено. Документи поставки: рахунок № 109 вiд 22.02.2021, Акт наданих послуг № 365 вiд 22.02.2021, податкова накладна № 88 вiд 22.02.2021;

- 26.02.2021 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 12 434,64 грн - вiдповiдачем продукцію не сплачено. Документи поставки: рахунок № 120 вiд 26.02.2021, Акт наданих послуг № 421 вiд 26.02.2021, податкова накладна № 119 вiд 26.02.2021;

- 10.03.2021 позивачем було виготовлено та передано відповідачу продукцію на суму 11 459,94 грн - вiдповiдачем продукцію не сплачено. Документи поставки: рахунок № 133 вiд 10.03.2021, Акт наданих послуг № 498 від 10.03.2021, податкова накладна № 40 від 10.03.2021;

- 10.03.2021 позивачем було виготовлено та передано вiдповiдачу продукцію на суму 15 648,41 грн - вiдповiдачем продукцію не сплачено. Документи поставки: рахунок № 158 вiд 10.03.2021, Акт наданих послуг № 499 від 10.03.2021, податкова накладна № 41 вiд 10.03.2021.

Таким чином у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за виготовлену та отриману продукцію згідно актів наданих послуг № 166 від 28.01.2021, № 326 від 17.02.2021, № 365 від 22.02.2021, № 421 від 26.02.2021, № 498 від 10.03.2021 та № 499 від 10.03.2021 в загальному розмірі 212 374,49 грн.

Проведені часткові оплати відповідачем за виготовлену та отриману продукцію здійснювались з порушенням строків, визначених умовами договору (платіжні доручення про часткову оплату долучено до матеріалів справи).

Позивач зазначає, що разом з переданою продукцією ним передавались відповідачу рахунки на оплату, специфікації, акти наданих послуг. Однак, акти наданих послуг за виготовлену продукцію та передану 22.02.2021, 26.02.2021 та 10.03.2021 не були повернуті відповідачем після підписання.

У зв`язку з частковою оплатою ПП "Авентин" отриманого за договором товару Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джеpело" звернулось з позовом у цій справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов таких висновків.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 202 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору підряду, які врегульовано Главою 61 Цивільного кодексу України.

Так, за умовами частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини першої статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За умовами частини першої статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Безпосередньо обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником, урегульований положеннями статті 853 Цивільного кодексу України. За цією статтею замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові

Згідно з частиною першою статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено судом, пунктом 3.2 Договору сторони передбачили, що оплата робіт по договору здійснюється замовником за узгодженими сторонами цінами у вигляді: авансової оплати в розмірі 50% суми вартості робіт, вказаної у виставленому підрядником рахунку; та кінцевого розрахунку в розмірі 50% суми вартості робіт, вказаної у виставленому підрядником рахунку, по факту виконаних робіт, після підписання акта прийому-передачі виконаних робіт, якщо інші умови оплати не встановлені у відповідній специфікації.

Разом з тим, враховуючи, що виставлені позивачем рахунки на оплату продукції передавались відповідачу в момент передачі продукції, то у відповідача виник обов`язок здійснювати оплату продукції по факту виконаних робіт, після підписання акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Отже, строк оплати отриманої відповідачем продукції за наведеними вище актами наданих послуг є таким, що настав.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання в повному обсязі замовником свого зобов`язання по оплаті отриманої продукції за актами наданих послуг № 166 від 28.01.2021, № 326 від 17.02.2021, № 365 від 22.02.2021, № 421 від 26.02.2021, № 498 від 10.03.2021 та № 499 від 10.03.2021.

Відповідач не заперечив проти існування облікованої за ним основної суми боргу, доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за отриману продукцію у повному обсязі не надав, заперечень щодо факту отримання товару не висловив, доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості продукції також не надано.

Стосовного того, що акти наданих послуг № 365 від 22.02.2021, № 421 від 26.02.2021, № 498 від 10.03.2021 та № 499 від 10.03.2021 не підписані ПП "Авентин", суд зазначає таке.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за фактом виконаної та переданої ПП "Авентин" продукції (послуги виготовлення пакетів) позивач склав та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 22.02.2021 № 88 на суму 51 059,51 грн, від 26.02.2021 № 119 на суму 12 434,64 грн, від 10.03.2021 № 40 та № 41 на суми 11 459,94 грн та 15 648,41 грн, вказані податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується роздрукованими з автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронних документів" квитанціями.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

В розумінні цього Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами першою та другою статті 3 Закону визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, вимоги до якого наведені у статті 9 Закону. За її приписами первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Водночас визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів. Сам факт неналежного оформлення первинних документів не унеможливлює встановлення реального руху товару (надання послуги), за наявності такого, іншими засобами доказування.

Суд вважає, що такими засобами доказування є, серед іншого, дані позивачем податкові накладні, зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.1 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політку, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, (пункт 201.7). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредитну та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (пункт 201.10).

Відповідно до пункту 187.1 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У даному випадку, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, враховуючи принцип більшої вірогідності у сукупності з принципом розумності, а також норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, суд вважає доведеними обставинами та документально підтвердженим факт поставки позивачем продукції відповідачу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію у сумі 212 374,49 грн станом на день прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт поставки позивачем продукції відповідачу документально підтверджено, отримання відповідачем продукції не спростовано, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 212 374,49 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 18 274,50 грн пені, 4 035,48 грн 3% річних, розрахованих за загальний період з 04.11.2020 по 08.08.2021, а також 13 731,88 грн інфляційних збитків, розрахованих за загальний період з листопада 2020 року по червень 2021 року, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як вже зазначалось, положеннями умов договору № 549 від 21.10.2020 передбачено, що замовник у випадку несвоєчасного розрахунку проти строків, передбачених умовами даного Договору, сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення заборгованості (пункт 4.3 Договору).

Вказаний пункт договору узгоджується з положеннями статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", за змістом якї платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку розрахунків пені та 3% річних, наведених позивачем в заяві про зменшення позовних вимог, та розрахунку інфляційних втрат, наведеного в позовній заяві, суд зазначає, що розрахунки є арифметично вірними, обґрунтованими та відповідають вимогам законодавства, разом з тим відповідачем про незгоду з розміром нарахованих позивачем штрафних та фінансових санкцій не зазначалось.

Так, розрахунок пені виконаний по кожному акту наданих послуг окремо з урахуванням періодичних платежів та в межах прострочення виконання грошових зобов`язань, що узгоджується з приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Розрахунок 3% річних відповідає вимогам законодавства. Розрахунок інфляційних виконаний позивачем за методикою розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наведений у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Відповідачем контррозрахунку не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 18 274,50 грн пені, 4 035,48 грн 3% річних та 13 731,88 грн інфляційних збитків підлягають задоволенню в розмірах, заявлених позивачем в позовній заяві з урахуванням розрахунку, наведеного в заяві про зменшення позовних вимог, оскільки відповідачем розрахунок позивача не спростовано.

Як унормовано статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не спростував доводів позивача, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джеpело" вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору з урахуванням зменшення позовних вимог позивачем покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Авентин" (07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 6А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Джеpело" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Василя Сухомлинського, будинок 54, код 13418273) 248 416 (двісті сорок вісім тисяч чотириста шістнадцять) грн 35 коп. (з яких: 212 374,49 грн основний борг, 18 274,50 грн пеня, 4 035,48 грн 3% річних та 13 731,88 грн інфляційні збитки), а також 3 726 (три тисячі сімсот двадцять шість) грн 25 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 06.12.2021