ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа №907/835/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл», б/н від 07.09.2021 (вх.№01-04/3204/21 від 20.09.2021)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 (повний текст рішення складено 20.08.2021)

у справі № 907/835/20 (суддя Андрейчук Л.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Технологія», м. Суми

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл», с.Мужієво Берегівського району Закарпатської області

про стягнення 287'793,88 грн

за участю учасників справи:

від позивача: Васильченко М.П.,

від відповідача: Тарновецький П.Я.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Технологія» звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» про стягнення заборгованості в розмірі 287'793,88 грн, з яких: 285'000,00 грн основного боргу, 2'043,88 грн пені, 750,00 грн трьох відсотків річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про переведення боргу №511 від 26.06.2020 в частині здійснення розрахунку.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 у справі № 907/835/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» на користь Приватного акціонерного товариства «Технологія» суму 237'793,88 грн, в тому числі 750,00 грн - 3% річних, 2'043,88 грн - пені, а також суму 3'566,91 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення основного боргу в умі 50'000,00грн провадження у справі закрито на підставі п.2.ч.1.ст.231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати боргу. Відтак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування суми основного боргу, 3% річних та пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно задоволення позову в цій частині.

Не погоджуючись з даним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» оскаржило його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі скаржник просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 у справі № 907/835/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; вважає, що висновок суду про задоволення позовних вимог не ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» не отримало оригінал договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020, який був би підписаний всіма сторонами. Зокрема, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив яким чином відбулось відправлення оригіналу договору для підписання, хто є одержувачем такого відправлення. Однак, зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» було здійснено часткову оплату заборгованості згідно з договором про переведення боргу № 511 від 26.06.2020, але така здійснювалась на власний страх та ризик.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» вважає, що оскільки Приватне акціонерне товариство «Технологія» допустило прострочення щодо повернення примірника оригіналу договору переведення боргу, а тому в силу ч.4 ст. 612 ЦК України Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» не прострочувало виконання договору про переведення боргу № 511 від 26.06.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив доводи апелянта, зокрема зазначає, що здійснивши оплату 29.09.2020 на суму 36'000,00 грн та 14'000,00грн, та 18.02.2021 на суму 50'000,00 грн зі призначенням платежу «згідно договору переведення боргу №511 від 26.06.2020», Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» визнало свою заборгованість за договором переведення боргу №511 від 26.06.2020. Про цю обставину свідчить акт звірки розрахунків, підписаний з боку Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл», де зазначена оплата за договором №511 від 26.06.2020, 25.09.2020 та 29.09.2020. Більше того, тільки у відзиві на позовну заяву апелянт повідомив про те, що не отримував оригінал договору.

Щодо тверджень відповідача, що Приватне акціонерне товариство «Технологія» направило дублікат договору, то зазначає, що відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції висловлював пропозиції щодо мирного врегулювання спору. З метою укладення мирової угоди Приватне акціонерне товариство «Технологія» направило підписані зі свого боку дублікат договору про переведення боргу №511 від 26.06.2020. Проте, відповіді з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» не було надано, як і не було повернуто дублікат договору. На цей дублікат договору відповідач посилається як на не підписаний оригінал договору переведення боргу від 26.06.2020.

Враховуючи вищенаведене, скаржник не довів, з яких підстав позов не підлягає задоволенню та в чому полягає необґрунтованість та незаконність прийнятого судом рішення, вважає, що апелянт спотворює дійсні факти та обставини, цим і вводить суд в оману.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кордюк Г.Т., судді Кравчук Н.М., Плотніцький Б.Д. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 у справі № 907/835/20 та призначено розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні на 22.11.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Технологія». Судове засідання 22.11.2021 на 12 год. 00 хв. провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Сумському районному суду Сумської області.

Однак, 22.11.2021, представник позивача Васильченко М.П. був присутній в судовому засіданні в Західному апеляційному господарському суді, а тому судове засідання в режимі відеоконференції не проводилось.

В судовому засіданні 22.11.2021 позивач надав суду для огляду оригінал договору переведення боргу №511 від 26.06.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 розгляд справи відкладено на 13.12.2021, з причин вказаних в ухвалі суду.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Кравчук Н.М., 13.12.2021, згідно розпорядження № 925 керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді члена колегії Кравчук Н.М.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021 до складу колегії замість судді члена колегії Кравчук Н.М. введено суддю Скрипчук О.С.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.12.2021 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення.

Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

03 січня 2012 року між ТОВ Котнар - М (Покупець) та АТ Технологія (Постачальник) було укладено договір поставки № 1, предметом якого є поставка оболонки декоративної для оформлення пляшок (Товар) (а.с. 16-17).

Постачальник здійснив поставку Товару Покупцю на загальну суму 1'487 256,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання товару, доданими позивачем до позовної заяви.

26 червня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Технологія» (Кредитор) укладено договір № 511 (Договір) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл», (Новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар М» (Первісний боржник) про переведення боргу в сумі 1'487 256,00 грн (один мільйон чотириста вісімдесят сім тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 00 копійок по договору № 1 від 03.01.2012 року (а. с. 14-15). Копія договору відповідає оригіналу, який досліджено судом в судовому засіданні 22.11.2021.

У пункті 2.3.1 Договору, зокрема зазначено, що Новий Боржник, підписуючи зі свого боку цей Договір, визнає зазначену в даному пункті суму зобов`язань, і засвідчує, що йому були передані всі документи, які підтверджують дійсність вимог Кредитора по виконанню зобов`язань за Основним договором.

Відповідно до пункту 2.3.3. Договору Новий Боржник зобов`язується виконати грошове зобов`язання Первісного Боржника перед Кредитором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитора, вказаний в даному Договорі в наступному порядку: 485'000,00 грн (чотириста вісімдесят п`ять тисяч гривень) - в строк до 31 жовтня 2020 року; 700'000,00 грн. (сімсот тисяч гривень) - в строк до 30 грудня 2020 року; 302'256,00 грн. (триста дві тисячі двісті п`ятдесят шість гривень) - в строк до 28 лютого 2021 року. Грошові зобов`язання визнаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитора.

Згідно з пунктом 2.5.1. Кредитор має право вимагати від Нового Боржника своєчасного і повного виконання прийнятих на себе боргових зобов`язань відповідно до цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору унормовано, що у разі несвоєчасного виконання Новим Боржником своїх обов`язків за цим договором останній самостійно несе відповідальність за виплату пені, неустойок та інших штрафних санкцій, передбачених Основним договором.

Пунктом 3.3. Договору сторони домовились, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язання, передбачених цим договором, винна сторона несе відповідальність у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу від суми несплаченого платежу.

Пунктом 7.1. Договору сторони погодили, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Зазначені вище договори підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб сторін договору.

Відповідно до пункту 2.3.3. Договору Новий Боржник зобов`язується виконати грошове зобов`язання Первісного Боржника перед Кредитором шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитора, вказаний в даному Договорі в наступному порядку: 485'000,00 грн (чотириста вісімдесят п`ять тисяч гривень) - в строк до 31 жовтня 2020 року.

На виконання взятих на себе договірних зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» перерахувало кошти в сумі: 100'000,00 грн 25.08.2020 та 100'000,00 грн 25.09.2020.

Відповідно до виписки з рахунку Приватного акціонерного товариства «Технологія», Відповідач на виконання своїх зобов`язань за Договором про переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року здійснив оплату 29 вересня 2020 року у розмірі 36 000,00 грн та 14 000,00 грн із зазначенням у графі «призначення платежу»: «оплата згідно договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020 року» ( а.с.69).

Матеріали справи містять Акт звірки розрахунків з контрагентом Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» за період з 01.07.2020 по 30.09.2020, де зазначена оплата за договором № 511 від 26.06.2020, здійснена 25.09.2020 та 29.09.2020 ( а.с. 72).

У зв`язку з неналежним виконанням взяти на себе зобов`язань за договором № 511 від 26.06.2020, сума несплаченого боргу становить 285'000, 00 грн.

У порядку досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу Лист-вимогу про стягнення заборгованості з проханням про сплату заборгованості, яка надіслана на адресу відповідача 17.11.2020 ( а.с. 39).

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 287'793,88 грн, з яких: 285'000,00 грн основного боргу, 2'043,88 грн пені, 750,00 грн трьох відсотків річних.

18 березня 2021 року, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем подано докази часткового погашення основної суми боргу в розмірі 50'000,00 грн.

Так платіжними дорученнями від 18.02.2021 № 320 сплачено 50'000,00 грн із зазначенням призначення платежу: «Оплата згідно договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020»( а.с. 128).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 у справі № 907/835/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» на користь Приватного акціонерного товариства Технологія суму 237'793,88 грн, в тому числі 750,00 грн - 3% річних, 2'043,88 грн - пені, а також суму 3'566,91 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору. В частині сплаченого боргу у розмірі 50'000,00 грн під час розгляду справи судом першої інстанції провадження у справі закрито.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив докази на підтвердження вказаних ним обставин.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України ( далі по тексту - ГК України) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

03 січня 2012 року між ТОВ Котнар - М (Покупець) та АТ Технологія (Постачальник) укладено договір поставки № 1, предметом якого є поставка оболонки декоративної для оформлення пляшок (Товар).

Згідно зі статтею 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Договір переведення боргу укладений за згодою кредитора, у такій самій формі, як і правочин на підставі якого у боржника виникло зобов`язання, а саме договору поставки, в письмовій формі, що відповідає положенням ст.ст 520, 521 ЦК України.

Приписами частини 1 статтей 626- 627, частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Колегією суддів встановлено, що договір про переведення боргу підписаний повноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним та не розірваний. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на що, уклавши трьохсторонній договір про переведення боргу та погодивши з його умовами, відповідач фактично погодився про перехід до нього прав та обов`язків покупця за договором поставки, зокрема в частині обов`язку по сплаті боргу за поставлений позивачем товар.

Відповідно до пункту 2.3.1. договору № 511 новий боржник зобов`язаний прийняти на себе виконання обсягу грошових зобов`язань, які існують у первісного боржника за основним договором, укладеним між Кредитором та первісним боржником. Сума грошового зобов`язання яка визнана первісним боржником і передається за цим договором новому боржнику, складає 1'487,256,00 грн. Зазначена сума боргу підтверджується документами, які підтверджують дійсність вимог кредитора по виконанню зобов`язань за основним договором, переліченими в пункті 1.1. цього договору.

Однак, як свідчать наявні матеріали справи, відповідач у порушення умов укладеного між сторонами договору про переведення боргу, своїх зобов`язань не виконав та не сплатив на користь позивача існуючу заборгованість в сумі 285'000,00грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду з приводу задоволення заявлених позовних вимог.

Як встановив суд, за договором про переведення боргу від 26.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» (Новий боржник) прийняло на себе зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар М» (Первісний боржник). Умовами даного договору сторони погодили предмет, ціну, порядок виконання договору, строк дії договору та інші умови. Отже, даний договір містить усі істотні умови, визначені частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України.

Оглянувши оригінал договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020 в судовому засіданні 22.11.2021, суд зазначає про відповідність такого копії договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020, яку долучено до матеріалів справи.

Даний договір підписаний та скріплений печатками юридичних осіб. Тому немає правових підстав стверджувати, що цей договір є неукладеним.

До того ж, наявні матеріали справи не містять, а сторонами не надано доказів на підтвердження визнання розірвання договору переведення боргу, визнання його недійсним, тощо.

Крім того, відповідач не оспорює в судовому порядку правомірність укладення договору.

25 серпня 2020 року та 25 вересня 2020 року, після укладення договору про переведення боргу Новий боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» сплатив Кредитору - Приватному акціонерного товариства «Технологія» заборгованість в загальній сумі 200'00,00 грн на виконання умов договору про переведення боргу від 26.06.2020. Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» підтвердило наявність та дійсність зобов`язань за даним договором.

Більше того, після подання відзиву на позовну заяву від 05.01.2021 в суді першої інстанції, в якому відповідач зазначає, що ним не отримано примірник оригіналу договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020 та вказує про невизнання ним заявлених позовних вимог, 18 березня 2021 року сплачує суму боргу в розмірі 50'000,00 грн на виконання договору про переведення боргу від 26.06.2020.

Наведене вище свідчить про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Вказана доктрина застосовувалась Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, а також у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 15.10.2020 у справі №904/5525/18 та від 28.04.2021 у справі №910/9351/20.

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності.

Справедливість, добросовісність та розумність є однією з основоположних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно зі статтею 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

На переконання колегії суддів, відповідач вказуючи про неотримання оригіналу договору та його непідписання, а відтак відсутність правових підстав для виконання зобов`язань по даному договору, здійснює неодноразово оплату по заборгованості за договором про переведення боргу № 511 від 26.06.2020, вказуючи в призначенні платежу «оплата згідно договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020», суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними. А зарахування платежу згідно з платіжним дорученням № 68002115 від 25.09.20 на суму 50'000,00 грн самостійно просить змінити призначення платежу на «оплата згідно договору переведення боргу № 511 від 26.06.2020» (а.с. 71).

Згідно з частинами першою та третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Верховний Суд також зазначає, що у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що апелянтом не спростовано відсутність правових підстав для виконання зобов`язання по договору переведення боргу, що підтверджено поданими доказами, зокрема і доказами на підтвердження здійснення відповідачем оплати, які подані самим відповідачем.

За встановлених обставин, колегія суддів відхиляє доводи скаржника та погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність заборгованості відповідача за позовом перед позивачем за договором переведення боргу.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, такі доводи скаржника висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Приватне акціонерне товариство «Технологія» у поданому позові заявило до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» також 2'043,88 грн пені, 750,00 грн трьох відсотків річних.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Як встановлено вище, умовами пункту 3.3. Договору сторони домовились, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язання, передбачених цим договором, винна сторона несе відповідальність у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу від суми несплаченого платежу.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок заявленої до стягнення пені, колегія суддів апеляційної інстанції вважає його арифметично вірним, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» на користь Приватне акціонерне товариство «Технологія» підлягає стягненню 2'043,88 грн пені.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок 3% річних вимоги Приватного акціонерне товариство «Технологія» про стягнення 3% річних з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» правомірно задоволено судом в розмірі 750,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 у справі № 907/835/20 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2021 у справі № 907/835/20 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар Хілл» - без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

3.Порядок та строк оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови складено та підписано 16.12.2021