ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. Справа № 914/674/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

суддів: Бонк Т.Б., Матущака О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача-1 - не з`явився

від відповідача-2 - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 28 серпня 2021 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 29 липня 2021 року (підписане 09.08.2021 року), суддя Петрашко М.М.

у справі № 914/674/21

за позовом ОСОБА_1 , с. Ожидів Буського району Львівської області

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина", м. Львів

до відповідача-2 Приватного підприємства "Бережани", с. Бережани Калинівського району Вінницької області

про визнання недійсним договору купівлі-продажу №01/05/18 від 01.05.2018 року

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" та до Приватного підприємства "Бережани" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №01/05/18 від 01.05.2018 року.

Звертаючись до господарського суду, позивач посилається на порушення його корпоративних прав, як учасника цього товариства, а саме його права на управління вищезазначеним товариством з тих підстав, що директор відповідача-1 не мав повноважень на підписання спірного договору, так, як останній має повноваження згідно статуту товариства укладати правочини на суму не більше 10000000,00 грн, однак, спірний договір укладено на суму 10861527,40 грн, що підтверджується видатковими накладними. Відтак, позивач, який є одним із учасників товариства відповідача-1 вважає, що даний правочин слід визнати судом недійсним, оскільки він був укладений посадовою особою з перевищенням повноважень.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що підписання директором відповідача-1 оспорюваного договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права позивача. Враховуючи відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові, суд не вбачав необхідності надавати оцінку дійсності спірного договору.

Щодо тверджень відповідача-2 про передання спору на розгляд третейського суду, судом зазначено, що положеннями договору купівлі-продажу зафіксовано волевиявлення саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" та Приватного підприємства "Бережани" про передання спору на розгляд третейського суду, а не ОСОБА_1 , з огляду на це спір у даній справі підлягає розгляду у Господарському суді Львівської області.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 29.07.2021 року у справі № 914/674/21 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити та визнати недійсним договір купівлі-продажу № 01/05/18 від 01.05.2018.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення не взято до уваги те, що укладений спірний договір порушує корпоративні права позивача на управління товариством відповідача-1, оскільки сума спірного договору перевищує суму, на яку директор відповідача-1 мав повноваження укладати правочин, даний правочин призвів до заборгованості товариства, а отже до його збитковості.

Апелянт покликається на те, що позбавлення учасника права оспорити правочин, вчинений з порушенням вимог закону, які спрямовані на забезпечення його права брати участь в управлінні господарським товариством при вирішенні суттєвих питань, може призвести до узаконення зловживань з боку інших учасників та/або директора товариства, вчинення ними будь-яких правочинів без винесення відповідних питань на загальні збори учасників та протиправного захоплення товариства чи його майна (рейдерства). Проте правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, вчинені від імені товариства, які є недобросовісними та призводять до порушення прав та інтересів одного з учасників, однак цього судом враховано не було, що призвело до постановлення помилкового рішення.

Приватним підприємством «Бережани» (відповідач-2) подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує доводи апеляційної скарги зазначивши, що спірний договір не може вважатися таким, що укладений з перевищенням повноважень директором, оскільки не містить загальної ціни договору у твердому грошовому виразі. Також відповідач-2 зазначає, що спірний договір може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника. Крім того, спірний договір жодним чином не порушує корпоративних прав учасника та майнових прав товариства, оскільки відповідач-1 отримав прибуток від переробки та подальшого продажу молочної продукції придбаної у відповідача-2 та має наявну кредиторську заборгованість перед останнім в розмірі 515027,58 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/674/21 розподілено до розгляду судді - доповідачу Якімець Г.Г. Введено до складу судової колегії суддів Бонк Т.Б. та Матущака О.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , б/н від 28 серпня 2021 року на рішення Господарського суду Львівської області від 29 липня 2021 року у справі № 914/674/21 та ухвалою суду від 05.10.2021 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 08.11.2021.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.11.2021 розгляд скарги відкладено на 06.12.2021.

В судове засідання представники сторін не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві, дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Львівської області від 29.07.2021 у справі № 914/674/21 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.05.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" (покупець) в особі директора Сисуна Ореста Мар`яновича та Приватне підприємство "Бережани" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №01/05/18 (надалі договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору продавець продає, а покупець купує молоко (товар) за базисним вмістом, додатковими характеристиками та в кількості відповідно до додатків, що є невід`ємною частиною цього договору та оплачує його вартість відповідно до умов даного договору. Товар повинен відповідати за якістю діючим стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець зобов`язується своєчасно передавати товар покупцю належної якості, а покупець зобов`язується прийняти товар та здійснити оплату за нього, згідно затвердженого сторонами протоколу погодження ціни на товар (додаток №1 до договору), який є невід`ємною частиною даного договору.

Судовою колегією встановлено, що додатком № 1 (протокол № 1 погодження ціни на товар) до спірного договору сторони за договором погодили ціну за 1 тонну молока по базисному вмісту жиру - білка (40:60).

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина", ОСОБА_1 є одним із двох учасників вказаного товариства, частка якого становить 50% статутного капіталу товариства,

Як зазначає позивач у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі, відповідач-2 на виконання умов договору купівлі-продажу поставив відповідачу-1 товар на загальну суму 10861527,40 грн, що підтверджується видатковими накладними: №159 від 10.05.2018р. на суму 284919,11 грн., №165 від 19.05.2018р. на суму 254841,38 грн., №166 від 20.05.2018р. на суму 24625,62 грн., №171 від 31.05.2018р. на суму 326352,88 грн., №240 від 10.06.2018р. на суму 277504,25 грн., №242 від 20.06.2018р. на суму 283083,20 грн., №248 від 30.06.2018р. на суму 287806,73 грн., №280 від 10.07.2018р. на суму 294437,63 грн., №314 від 20.07.2018р. на суму 294805,54 грн., №319 від 31.07.2018р. на суму 333427,32 грн., №369 від 10.08.2018р. на суму 288439,80 грн., №403 від 20.08.2018р. на суму 289971,00 грн., №404 від 31.08.2018р. на суму 313295,70 грн., №441 від 10.092018р. на суму 255812,06 грн., №461 від 30.09.2018р. на суму 315007,08 грн., №460 від 20.09.2018р. на суму 293472,00 грн., №497 від 10.10.2018р. на суму 282972,10 грн., №531 від 20.10.2018р. на суму 284633,44 грн., №533 від 31.10.2018р. на суму 307610,30 грн., №574 від 10.11.2018р. на суму 275549,74 грн., №582 від 20.11.2018р. на суму 297510,95 грн., №585 від 30.112018р. на суму 313204,67 грн., №589 від 10.12.2018р. на суму 324287,88 грн., №595 від 20.12.2018р. на суму 322802,59 грн., №599 від 31.12.2018р. на суму 343556,21 грн., №4 від 10.01.2019р. на суму 299997,86 грн., №9 від 20.01.2019р. на суму 271367,98 грн., №13 від 31.01.2019р. на суму 265863,61 грн., №20 від 10.02.2019р. на суму 319512,15 грн., №27 від 20.02.2019р. на суму 295315,35 грн., №28 від 28.02.2019р. на суму 224571,60 грн., №35 від 10.03.2019р. на суму 303117,22 грн., №41 від 20.03.2019р. на суму 321679,03 грн., №46 від 31.03.2019р. на суму 363679,39 грн., №50 від 10.04.2019р. на суму 334201,73 грн., №55 від 20.04.2019р. на суму 339953,10 грн., №56 від 30.04.2019р. на суму 352339,20 грн.

Однак, позивач вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу повинен бути визнаний судом недійсним, так як укладений посадовою особою з перевищенням повноважень, оскільки пунктом 13.10. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина", визначено, що директор має право самостійно приймати рішення про укладення будь-яких правочинів (угод, договорів) на суму, що не перевищує 10000000,00 грн. (десять мільйонів гривень 00 копійок) (або її еквівалент в іноземній валюті за курсом НБУ), за винятком тих правочинів (договорів), прийняття рішення про укладення, яких відноситься до компетенції Вищого органу управління, згідно з підпунктом 27 пункту 13.6. цього статуту.

Крім того, як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі, укладаючи спірний договір директор Приватного підприємства "Бережани" був обізнаний про те, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" не мав права укладати спірний правочин, оскільки під час укладання спірного договору керівник відповідача-2 був ознайомлений зі статутом відповідача-1, адже в договорі купівлі-продажу зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" укладає договір в особі директора Сисуна Ореста Мар?яновича, який діє на підставі статуту.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що в даному випадку має місце порушення корпоративних прав позивача на управління Товариством з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина", як учасника цього товариства, а тому, звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною вимогою визнати недійсним договір № 01/05/18 купівлі-продажу від 01.05.2018р., що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" та Приватним підприємством "Бережани".

Отже, в даному випадку предметом спору є вимога учасника товариства про визнання недійсним договору № 01/05/18 купівлі-продажу від 01.05.2018р., який укладений директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" з перевищенням повноважень та Приватним підприємством "Бережани".

Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно із частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 5 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є одним із двох учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина", частка якого становить 50% статутного капіталу товариства.

Звертаючись до господарського суду, ОСОБА_1 посилається на порушення його корпоративних прав, як учасника цього товариства, а саме його права на управління вищезазначеним товариством з тих підстав, що директор відповідача-1 не мав повноважень на підписання спірного договору, у зв`язку з чим, на думку позивача, договір купівлі-продажу слід визнати недійсним.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про господарські товариства", господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про господарські товариства", засновниками та учасниками товариства можуть бути підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно із статтею 10 Закону України "Про господарські товариства", учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до статті 116 Цивільного кодексу України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);

3) вийти у встановленому порядку з товариства;

4) здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Договір відчуження майна, предметом якого є частка (її частина) у статутному (складеному) капіталі товариства, укладається у письмовій формі;

5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Згідно із статтею 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Статтею 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України "Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Згідно із статтею 97 Цивільного кодексу України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 98 Цивільного кодексу України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

З наведених вище норм права вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

Підписання директором оспорюваного договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки директор діяв саме від імені товариства, а не його учасників.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства права не мають.

Підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що підписання директором відповідача-1 оспорюваного договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019р. у справі № 916/2084/17.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові також бере до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення у справі "Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки" (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява №29010/95 від 20 травня 1998 року; рішення у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (Case of Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява №70297/01, пункти 28 - 30, від 18 жовтня 2005 року; рішення у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява №42758/05, пункт 30, від 21 грудня 2017 року).

Згідно із пунктом 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб`єктного складу, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність порушення спірним договором корпоративних прав та інтересів ОСОБА_1 , не потребує необхідності надавати оцінку дійсності спірного договору.

Щодо вирішення спору у господарському суді місцевий суд дійшов вірного висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду у Господарському суді Львівської області, так, як положеннями договору купівлі-продажу зафіксовано волевиявлення саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" та Приватного підприємства "Бережани" про передання спору на розгляд третейського суду, а не ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 29 липня 2021 року у справі №914/674/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Матеріали справи №914/674/21 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 13 грудня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Матущак О.І.