ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 справа № 914/2907/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Чорної І.Б., розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця»

про: стягнення 7 934,76 грн.,

Представники

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про стягнення 7 934,76 грн.

27.09.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 27.10.2021р.; явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

26.10.2021р. на адресу суду від відповідача надійшло письмове пояснення, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№25179/21.

Судове засідання 27.10.2021р. не відбулося, у зв`язку із відпусткою судді Король М.Р.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 01.11.2021р. у справі №914/2907/21 судове засідання призначено на 17.11.2021р. о 14.30 год., явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Ухвалою від 01.11.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання.

04.11.2021р. на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, вказана заява зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№4480/21.

04.11.2021р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№25963/21.

15.11.2021р. на адресу суду від відповідача надійшло письмове пояснення №2, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№26987/21.

У судовому засіданні 17.11.2021р. уповноважені представники сторін участь не прийняли, суд постановив розгляд справи відкласти на 25.11.2021р. о 12.45 год.

Ухвалою від 17.11.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання.

22.11.2021р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на письмові пояснення №2, яка зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№27890/21.

У судовому засіданні 25.11.2021р. уповноважені представники сторін участь не прийняли.

З огляду на те, що заява позивача про зменшення позовних вимог (вх.№ 4480/21 від 04.11.2021р.) відповідала вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв до розгляду відповідну заяву, у зв`язку чим мала місце нова ціна позову 7 236,57 грн. (з яких: 6 655,56 грн. - сума страхового відшкодування, 408,45 грн. пені, 79,32 грн. 3% річних та 93,24 грн. інфляційних втрат); подальший розгляд справи здійснювався з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Суть спору: Спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного страхування транспортних ризиків.

Позиція позивача:

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00836048 від 29.10.2020р., внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 6 655,56 грн., за прострочення сплати якого нараховано 408,45 грн. пені, 79,32 грн. 3% річних та 93,24 грн. інфляційних втрат.

Позиція відповідача:

В письмових поясненнях відповідач зазначає, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу та за мінусом франшизи становить 6 655,56 грн. Також звертає увагу суду на те, що позивач, який зарахував суму страхового відшкодування в рахунок страхових платежів за договором не є платником ПДВ, і одночасно, при цьому, вважає, що сума страхового відшкодування з врахуванням фізичного зносу та за мінусом франшизи підлягала зменшенню на суму ПДВ, яка становить 1 910,74 грн., оскільки базою оподаткування вважає суму 9 553,70 грн.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

З постанови Сихівського районного суду м.Львова від 18.03.2021р. у справі №464/7542/20 (провадження №3/464/318/21) слідує, що ОСОБА_1 20 грудня 2020 року о 21 год 05 хв. по вул.Дністерська, 16А у м.Львові, керуючи транспортним засобом марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи поворот ліворуч не впевнився в безпечності цього маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався прямо, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху..

Даною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 .

Пошкоджений автомобіль застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00836048 від 29.10.2020р.

Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль марки «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , та власнику автомобіля завдано шкоду в розмірі 9553,70 грн., визначену на підставі ремонтної калькуляції №29828-17 від 29.12.2020р.

Позивачем було складено страховий акт №00270/17/921 від 05.01.2021р., згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування за мінусом франшизи, передбаченої договором страхування в загальному розмірі 7297,70 грн. (9553,70-2256,00=7297,70).

Належна сума страхового відшкодування в розмірі 7297,70 грн. була зарахована у рахунок несплачених страхових платежів згідно п.13.4 Договору.

В заяві про зменшення позовних вимог, позивач зазначив, що сума позовних вимог була сформована без вирахування суми коефіцієнта фізичного зносу, який відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, становить 0,7.

Позивачем долучено до заяви про зменшення позовних вимог відповідний Розрахунок коефіцієнта фізичного зносу досліджуваного КТЗ, здійсненого Аварійним комісаром Лизагуб А.В. (Свідоцтво №АК-ПК-ТЗ №5934 від 09.12.2020р).

Таким чином, позивач вважає, що до нього перейшло в межах суми 6655,56 грн. право зворотньої вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність особи, яка керувала автомобілем марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, що спричинило нанесення шкоди автомобілю марки «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР004404681.

Відповідно до умов договору (полісу) №АР004404681 страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 .

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 130000,00 грн, розмір франшизи встановлено в розмірі 0,00 грн.

Як зазначає позивач, відповідач отримав заяву на виплату страхового відшкодування 25.01.2021р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого долучена до матеріалів справи.

Оскільки, станом на момент подання позовної заяви, страхове відшкодування не виплачено, рішення про відмову у виплаті не находило, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У разі несплати страхувальником чергового страхового внеску в розмірі та у строки, передбачені правилами та договором страхування життя, таким договором може бути передбачено право страховика в односторонньому порядку зменшити (редукувати) розмір страхової суми та (або) страхових виплат.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи та положень ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» слідує, що позивач набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Як зазначив Верховний Суду України, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підставі ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а регрес, зокрема, на підставі ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України №6-112цс13 від 25.12.2013р.

За ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1-3 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Позивачем долучено до заяви про зменшення позовних вимог відповідний Розрахунок коефіцієнта фізичного зносу досліджуваного КТЗ, здійсненого Аварійним комісаром Лизагуб А.В. (Свідоцтво №АК-ПК-ТЗ №5934 від 09.12.2020р).

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Пунктом 13.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00836048 від 29.10.2020р. передбачено, що у випадку, якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за цим договором, що неоплачені, не залежно від того термін сплати настав чи ні, розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок оплати несплаченої частини страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно, кошти оціненої суми збитку були зараховані, як сума несплачених страхових внесків, що передбачено договором страхування (п.13.4) та у відповідності до ст.9 Закону України «Про страхування» і підтверджується довідкою про надходження страхових платежів та страховим актом.

В даному випадку, здійснивши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, страховик (позивач) набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Таким чином, як слідує з матеріалів справи, до позивача перейшло в межах суми 6655,56 грн. право зворотньої вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Разом з тим, суд звертає увагу на відсутність підстав для твердження про нездійснення ремонту транспортного засобу. Крім того, в даному випадку мало місце зарахування суми страхового відшкодування в рахунок несплачених страхових платежів за договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-00836048 від 29.10.2020р.

У зв`язку з здійсненням страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала автомобілем марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, була застрахована у відповідача, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР004404681, то відповідно до наведених положень Закону, обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 , встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку у справі №910/11316/17 (постанова від 17.01.2018р.), за змістом ст. ст. 524 та 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, заява позивача на виплату страхового відшкодування від 14.01.2021р. № 00102/9221 про сплату страхового відшкодування, отримана відповідачем 25.01.2021р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого долучена до матеріалів справи, відтак граничний строк на виплату суми страхового відшкодування за приписами пункту 36.2 статті 36 Закону сплинув 26.04.2021р.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які застосовуються до спірних правовідносин, передбачено розмір неустойки (пені) у разі прострочення виплати страхового відшкодування страховиком.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, дійшов висновку, що він є вірним.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені розмірі 408,45 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що такі розрахунки арифметично є вірними.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 79,32 грн. 3% річних та 93,24 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №2895 від 08.09.2021р. на суму 2 270,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2 070,26 грн.

Відтак, позивач вправі звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору в сумі 199,74 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства СТРАХОВА КОМПАНІЯ «СКАРБНИЦЯ»

(місцезнаходження: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, ВУЛ.САКСАГАНСЬКОГО, будинок 5; ідентифікаційний код 13809430) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (місцезнаходження: Україна, 03117, місто Київ, пр.Перемоги, будинок 65; ідентифікаційний код 30115243) 6 655,56 грн. страхового відшкодування, пеню у розмірі 408,45 грн., 3% річних у розмірі 79,32 грн., інфляційні втрати у розмірі 93,24 грн. та 2070,26 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Враховуючи перебування судді Король М.Р. у відпустці в період з 29.11.2021р. по 12.12.2021р., повний текст рішення складено та підписано 13.12.2021р.

Суддя Король М.Р.