УХВАЛА

07 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/8797/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:

позивача - Міністерства інфраструктури України - Ігнатенко Т.Б.,

відповідача-1 - державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" - Стоян М.М.,

відповідача-2 - акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) - Дрегуляс О.Е.,

розглянув касаційні скарги державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" (далі - Залізниця) та Міністерства інфраструктури України (далі - Міністерство, Позивач)

на рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2021

(суддя Чебикіна С.О.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021

(головуючий суддя - Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П. і Алданова С.О.)

у справі № 910/8797/16

за позовом Міністерства

до: Залізниці;

акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.; далі - Товариство)

про визнання недійсними пунктів договору.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Міністерство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Залізниці та Товариства про визнання недійсними з моменту укладення пунктів 13.1 та 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 (далі - Договір підряду).

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не погодили умови, викладені у спірних пунктах Договору підряду, а саме питання про арбітражну установу та про право, яке буде застосоване нею при вирішенні можливого спору між сторонами щодо договору, оскільки між текстами договору, що існують українською та англійською мовами, є розбіжності у зв`язку з чим зроблено посилання на неіснуючий орган міжнародного арбітражу. Крім того, пункт 13.2 Договору підряду суперечить приписам частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на дату укладення Договору підряду), оскільки даний договір був укладений на задоволення державних потреб, і тому спори з приводу даного договору не можуть передаватися сторонами на вирішення третейського суду.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 25.09.2017: припинено провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення пункту 13.2 Договору підряду; в іншій частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення пункту 13.1 Договору підряду відмовлено.

4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2020: рішення господарського суду міста Києва від 25.09.2017 щодо припинення провадження у справі № 910/8797/16 у частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладання пункту 13.2 статті 13 Договору підряду скасовано; справу в даній частині передано на розгляд суду першої інстанції; в іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 25.09.2017 залишено без змін.

5. Рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021, у позові відмовлено.

6. Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані недоведеністю Позивачем того, яким чином пункт 13.2 Договору підряду порушує його права або законні інтереси та яким чином у випадку задоволення даного позову та визнання його судом недійсним відновиться його порушене право чи законний інтерес, з урахуванням того, що спірний пункт (третейське застереження) не створює для Позивача жодних прав та обов`язків.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

7. У касаційній скарзі Залізниця, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 у справі №910/8797/16 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

8. Міністерство у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 у справі №910/8797/16 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду; судові витрати покласти на відповідачів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, - Залізниці

9. Суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 у справі №906/493/16, від 15.01.2020 у справі №915/12/17, від 23.05.2018 у справі №910/21409/16, від 16.02.2018 у справі №910/13318/16.

10. У мотивувальній частині оскаржуваної постанови не досліджено докази та не надано правової оцінки доводам Залізниці, у яких звернуто увагу суду на те, що примірники Договору підряду складені двома мовами - українською та англійською. Українська та англійська версії цього договору мають розбіжності щодо змісту пункту 13.2 Договору підряду, а саме: в українській версії зазначено назву неіснуючої арбітражної установи, яка має розглядати спір між сторонами, - Міжнародний арбітражний суд м. Цюрих (Швейцарія). Відповідно до статті 18.4 Договору українська версія має переважну силу. Таким чином, є підстави вважати, що фактично сторонами не було визначено арбітражну інституцію, яка буде розглядати спір.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, - Міністерства

11. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме статтю 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", статті 1, 5 Закону України "Про третейські суди", частину першу статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958 рік), пункт 2 частини другої статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж, пункт 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201, частину першу статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

12. Внаслідок наявності в умовах Договору підряду арбітражного застереження відбулося порушення прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, на якого Кабінетом Міністрів України на виконання Програми прискореного та швидкісного руху пасажирських поїздів на залізницях України було покладено обов`язки щодо забезпечення будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу, оскільки вказаний пункт незаконно [на порушення вимог частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на день укладення Договору підряду)] дозволяє вирішувати спори між сторонами договору у міжнародній арбітражній інстанції, в той час як відповідно до вимог законодавства України вказана категорія спорів підлягає вирішенню виключно судами України. Судами попередніх інстанцій порушені приписи частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на день укладення Договору підряду), статей 236, 238 названого Кодексу.

13. Суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 у справі №906/493/16, від 15.01.2020 у справі №915/12/17, від 23.05.2018 у справі №910/21409/16, від 16.02.2018 у справі №910/13318/16, від 29.04.2020 у справі №9901/14/20, від 15.04.2020 у справі №9901/580/19, від 11.03.2020 у справі № 9901/590/19, від 13.05.2020 у справі №820/3018/17, від 13.05.2020 у справі №826/12446/18.

14. Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, які не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

15. Позивач був виконавцем державної програми прискореного та швидкісного руху пасажирських поїздів на залізницях України та був відповідальним за її реалізацію. Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про будівництво залізнично- автомобільного мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на залізничній дільниці Київ- Московський - Дарниця" від 10.12.2003 № 755 на позивача як на орган виконавчої влади покладено обов`язки з вирішення питань будівництва вказаного автомобільно-залізничного мостового переходу.

Доводи інших учасників справи

16. Товариство у відзиві на касаційну скаргу Залізниці заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про те, що Позивач не мав підстав для подання позову (і подальших скарг), оскільки є неналежним позивачем у даній справі; судами попередніх інстанцій було здійснено всі заходи із встановлення реальних обставин справи, в повному обсягу, всебічно, повно та об`єктивно було вивчено та в належний спосіб оцінено надані сторонами спору докази, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права; просить відмовити Залізниці у задоволенні касаційної скарги, а рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 залишити без змін.

17. Залізниця у відзиві на касаційну скаргу Міністерства повністю підтримує касаційну скаргу Міністерства, зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не дослідив, чи вказана у пункті 13.2 Договору підряду арбітражна інституція є реально існуючою; пункт 13.2 Договору підряду, який встановлює можливість вирішення спорів між сторонами міжнародним комерційним арбітражем, суперечить частині другій статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній, на дату укладення Договору підряду); внаслідок наявності в умовах Договору підряду арбітражного застереження відбулося порушення прав та охоронюваних законом інтересів Міністерства.

18. Залізниця у письмових запереченнях на відзив Товариства заперечує проти доводів даного відзиву.

19. Міністерством подано заяву щодо касаційної скарги Залізниці, в якій зазначається про обґрунтованість касаційної скарги та просить задовольнити касаційну скаргу Залізниці.

20. Товариство у відзиві на касаційну скаргу Міністерства заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Залізницею (замовник) та Товариством (генеральний підрядник) укладено Договір підряду, відповідно до якого Товариство зобов`язалося виконати роботи з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві з 13 по 17 прогони включно, а замовник зобов`язаний надати Товариству обсяг робіт, передати затверджену проєктно-кошторисну документацію, прийняти та оплатити виконані роботи.

Пунктом 13.1 Договору підряду передбачено, що всі спори, що виникають у зв`язку з даним договором, підлягають розв`язанню шляхом переговорів.

Згідно з пунктом 13.2 Договору підряду спори, які не вирішені шляхом переговорів, підлягають вирішенню в Міжнародному арбітражному суді м. Цюріх, Швейцарія, у відповідності з його регламентом.

22. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у позові, виходили з того, що право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України, не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін (в даному випадку правом сторін договору, а саме відповідачів) та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами. Таким чином, вказаний пункт 13.2 Договору підряду не створює для Позивача у справі жодних прав і обов`язків та не порушує його законних інтересів.

23. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.

Крім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

24. Позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким чином оспорюваний пункт 13.2 Договору підряду порушує його права або законні інтереси та яким чином у випадку задоволення даного позову та визнання його судом недійсним відновиться його порушене право чи законний інтерес, з урахуванням того, що спірний пункт (третейське застереження) не створює для Позивача жодних прав та обов`язків.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

25. Частина шоста статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів":

- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

26. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України):

частина четверта статті 236:

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

пункт 1 частини другої статті 287:

- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

пункт 5 частини першої статті 296:

- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Зазначені в пункті 26 цієї ухвали норми процесуального права спрямовані на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов (ухвал) Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 28.04.2020 у справі № 554/6777/17, від 16.09.2020 у справі № 450/1726/16-ц.

28. У справі, що розглядається, позовні вимоги було заявлено про визнання недійсним з моменту укладення пункту договору з тих підстав, що у даному пункті не міститься правильної назви суду, на вирішення якого сторони передали спори щодо даного договору.

Судами попередніх інстанцій було відмовлено у задоволенні позову, оскільки Позивач не є стороною спірного договору та ним жодним чином не обґрунтовано, яким чином оспорюваний пункт 13.2 Договору підряду порушує його права або законні інтереси.

29. Водночас у справі № 906/493/16, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалися скаржники (постанова від 28.08.2018), розглядався спір за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "TENACHEM" до приватного підприємства "Проспер" про стягнення заборгованості за укладеним між сторонами (позивачем та відповідачем у даній справі) контрактом.

30. У справі № 915/12/17, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалися скаржники (постанова від 15.01.2020), публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовною заявою, в якій просило стягнути з Управління капітального будівництва Миколаївської обласної державної адміністрації основний борг, 3% річних та "інфляційні втрати" у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором.

31. У справі № 910/21409/16, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалися скаржники (постанова від 23.05.2018), розглядався спір про стягнення солідарно з відповідачів курсової різниці та судових витрат.

32. У справі № 910/13318/16, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалися скаржники (постанова від 16.02.2018), розглядався спір про стягнення з ПАТ "Укрнафта" 509 231,74 долара США, що за офіційним курсом НБУ станом на день подання позовної заяви складає 13 557 739,12 грн., попередньої оплати за контрактом від 26.06.2013 № 181/2013; про стягнення солідарно з ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Зурбаган-Юг" 100 000 грн. попередньої оплати за контрактом від 26.06.2013 № 181/2013 та договором поруки від 11.08.2014.

33. У справі № 9901/14/20, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалося Міністерство (постанова від 29.04.2020), вирішувався спір про: визнання протиправними дії відповідача (Президента України), що полягають у публічному тлумаченні положень статті 13 Конституції України всупереч змісту та юридичному значенню, закріпленому текстом чинної Конституції України; зобов`язання Президента України спростувати поширені ним відомості щодо "обману, закріпленого в Конституції", в усіх інформаційних ресурсах, де такі дії мали місце 11 листопада 2019 року, та принести вибачення Українському народові як єдиному джерелу влади в Україні, що обрав його на посаду гаранта Конституції України, прийнятої Верховною Радою України 28 червня 1996 року, за зневажливе ставлення до Основного Закону України.

34. У справі № 9901/580/19, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалося Міністерство (постанова від 15.04.2020), розглядався спір про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 04.05.2019 № 188/2019 у частині присвоєння почесного звання "Заслужений працівник культури України" начальникові відділу Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області.

35. У справі № 9901/590/19, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалося Міністерство (постанова від 11.03.2020), розглядався спір про визнання протиправними та скасування рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

36. У справі № 820/3018/17, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалося Міністерство (постанова від 13.05.2020), розглядався спір: про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яка полягає в неприйнятті рішення відповідно до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України за клопотанням від 30.03.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП "Благодатне"; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання від 30.03.2017 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП "Благодатне", та прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України.

37. У справі № 826/12446/18, на правовий висновок Верховного Суду в якій посилалося Міністерство (постанова від 13.05.2020), розглядався спір про: визнання протиправним та скасування з моменту прийняття рішення у формі листа Міністерства юстиції України від 27.02.2018 № 7509/3142-26-18/13.1; визнання протиправним та скасування з моменту прийняття рішення у формі Звіту про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України "Про очищення влади" від 20.10.2015 у частині, яка стосується певної особи.

38. Що ж до посилання Залізниці на те, що в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції не досліджено докази та не надано правової оцінки доводам Залізниці (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), то Верховний Суд зазначає, що умовою для застосування пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Проте у цій справі заявлені Залізницею підстави для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України є необґрунтованими.

39. Отже, дана справа № 910/8797/16 і справи, на правові висновки Верховного Суду в яких посилалися Залізниця та Міністерство в обґрунтування наявності підстав для подання касаційних скарг, різняться, відповідно, і за суб`єктним складом сторін спірних правовідносин, і за складом учасників таких правовідносин, і за правовим регулюванням цих правовідносин, і за предметом та підставою позовних вимог і предметом спору, і за з`ясованою попередніми судовими інстанціями фактично-доказовою базою у справах (обставинами останніх та зібраними в них доказами), тобто за істотними правовими ознаками.

Тому правовідносини в зазначених скаржниками справах, з одного боку, і в даній справі - з іншого не є подібними, а доводи скаржників про неврахування судом апеляційної інстанції відповідних висновків Верховного Суду не знаходять підтвердження, і касаційні провадження підлягають закриттю на підставі наведеного припису пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

40. У зв`язку з тим, що касаційні провадження зі справи закриваються, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 126, 129, 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційні провадження за касаційними скаргами державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та Міністерства інфраструктури України на рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 у справі № 910/8797/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов