ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. Справа№ 911/1877/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хегельманн Транспорте Юкрейн"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.09.2021 (повний текст складено 06.09.2021)

у справі №911/1877/21 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хегельманн Транспорте Юкрейн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЙЕР Україна"

про стягнення 18 502,09 грн,

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хегельманн Транспорте Юкрейн" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЙЕР Україна" (далі - відповідач) та просило стягнути з відповідача 18502,09 грн., у тому числі: 16000,00 грн основного боргу, 2020,78 грн пені, 481,31 грн - 3% річних, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором транспортного експедирування в міжнародному сполученні №15082019/2 від 15.08.2018 в частині повної оплати вартості наданих позивачем послуг.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем не надано жодних актів приймання-передачі наданих послуг, передбачених договором, які б підтверджували надання позивачем транспортно-експедиційних послуг за договором; позивачем пропущено позовну давність з вимог про стягнення пені, а вимоги про стягнення 3% річних є безпідставними у зв`язку з відсутністю доказів наявності боргу. Також заперечив проти заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06 вересня 2021 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хегельманн Транспорте Юкрейн" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем надані докази, в підтвердження факту надання послуг з боку позивача та факту порушення зобов`язань по оплаті за надані послуги з боку відповідача. Факт надання послуг також підтверджується листуванням сторін, яке додається до апеляційної скарги і ці докази не могли бути подані суду першої інстанції, оскільки були тимчасово пошкоджені працівником, який був звільнений, і потрібний був час для їх відновлення. Також судом було прийнято відзив на позов з порушенням норм процесуального права, оскільки він не був направлений позивачу, що позбавило його права подати відповідь на відзив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 05 листопада 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

01 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що додані роздруківки (скріншоти) не підлягають долученню, оскільки не відповідають вимогам до електронних документів і позивач не надав доказів наявності поважних причин щодо неподання їх суду першої інстанції; відзив на позовну заяву був поданий з додержанням норм законодавства; позивачем не надано жодних актів приймання-передачі наданих послуг по договору, підписаних сторонами, а доданий до позову акт підписаний позивачем і ТОВ "КПП Плюс", яке не є стороною договору; пропущено позовну давність з вимог про стягнення пені; нарахування процентів річних є безпідставним; надання правової допомоги саме по даній справі не підтверджується належними доказами.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги додано роздруківки листування електронною поштою щодо графіку платежів та копію листа відповідача від 17.04.2020 щодо графіку оплат.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач вказує, що вказані докази не були подані у зв`язку із тим, що вони були тимчасово знешкоджені працівником, який був звільнений, і потрібний був час для їх відновлення. Однак не надано жодних доказів, які підтверджують вказані доводи позивача, а зі змісту наданих листів не вбачається, що вони стосуються саме виконання договору №15082019/2 від 15.08.2018.

Враховуючи викладене, додані до апеляційної скарги нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хегельманн Транспорте Юкрейн", як Експедитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАЙЕР Україна", як Замовником, було укладено Договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні №15082019/2 (далі - Договір) (а.с.5-7), відповідно до умов якого Експедитор бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок Замовника організувати виконання визначених договором транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні, пов`язаних з перевезенням та митним оформленням вантажу у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у заявках до даного договору, які є невід`ємною частиною договору, а Замовник зобов`язується оплачувати надані Експедитором послуги.

Згідно з п. 2.1.1 Договору, послуги щодо кожного окремого перевезення надаються експедитором на підставі укладеної сторонами заявки.

У пункті 2.1.2 Договору сторони узгодили, що за фактом надання послуг сторони складають та підписують акт приймання-передачі наданих послуг.

У пункті 6.2 Договору визначено, що платежі здійснюються Замовником у національній валюті України згідно наданих Експедитором рахунків-фактур протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання вантажу, якщо інше не обумовлене в заявці.

Відповідно до узгодженої сторонами заявки від 10.09.2019 до Договору транспортного експедирування в міжнародному сполученні №15082019/2, фрахт буде оплачено після отримання повного пакету документів (CMR, рахунку, акту, податкової накладної і довідки про транспортні витрати в термін 7 (сім) банківських днів. Сума фрахту - 30371 грн за курсом НБУ 27ю61 на 10.09.2019 (а.с.32).

За доводами позивача, ним, на виконання умов Договору, в період з 19.08.2019 по 16.09.2019 надано відповідачеві послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 69 921,00 грн, на підтвердження чого ним надані копії наступних документів: акт виконаних робіт від 20.08.2019 на суму 1300 євро, підписаний позивачем, як замовником, та Hegelmann Transporte s.r.o. (Чехія), як виконавцем (а.с.33) інвойс від 21.08.2019 на суму 1300 євро від Hegelmann Transporte s.r.o. (Чехія) (а.с.34); CMR з нечитабельним текстом (а.с.35); акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 16.09.2019 на суму 27470,00 грн, підписаний позивачем, як експедитором, та ТОВ "КПП "Плюс", як перевізником (а.с.36); заявка на організацію міжнародного автоперевезення №10092019/1 (додаток №1 до договору №10092019 від 10.09.2019) між позивачем, як експедитором, та ТОВ "КПП Плюс", як виконавцем (а.с.37-38); CMR від 11.09.2019, відправник - ТОВ "Боярд-Плюс", одержувач LORPIO Sp.Z.O.O., перевізник ТОВ "КПП Плюс" (а.с.39); рахунок на оплату №1175 від 16.09.2019 на суму 30371,00 грн, виставлений позивачем відповідачу (а.с.40).

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач здійснив лише часткову оплату отриманих послуг, у зв`язку з чим станом на 23.06.2021 за ним рахувалась заборгованість у розмірі 16000,00 грн, що підтверджується актом звірки розрахунків станом на 22.01.2021 (а.с.31), який не підписаний ні позивачем, ні відповідачем.

29.01.2021 позивач направив відповідачу претензію від 28.01.2021, у якій вимагав негайно сплатити грошові кошти в сумі 16000 грн (а.с.41-42). Доказів отримання претензії матеріали справи не містять.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 16 000,00 грн основного борг, а також 2020,78 грн пені та 481,31 грн - 3% річних, нарахованих у зв`язку із порушенням строку виконання грошового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту направлення та дати отримання відповідачем усіх погоджених сторонами оригіналів документів щодо спірного перевезення, тому строк оплати не настав та, відповідно, зобов`язання не є порушеними.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору транспортного експедирування в міжнародному сполученні №15082019/2 від 15.08.2018, який за правовою природою є господарським договором про надання транспортно-експедиторських послуг.

Статтею 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України (далі - ГК України), законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Договір укладений належним чином, містить всі істотні умови, передбачені ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Згідно зі статтею 929 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.316 ГК України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та ч. 1 ст. 932 ЦК України встановлено, що експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Позивач вказує, що з метою виконання умов договору ним були залучені субпідрядники (перевізники) - Чеська компанія Хегельманн Транспорте на перевезення згідно CMR від 16.08.2019 та ТОВ "КПП Плюс" на перевезення згідно CMR від 11.09.2019.

Однак, при дослідженні зазначених міжнародних товарно-транспортних накладних апеляційним господарським судом встановлено, що CMR, дату якої позивач зазначає "16.08.2019", має взагалі нечитабельний текст, що не дозволяє встановити її зміст, а згідно CMR від 11.09.2019 відправником є ТОВ "Боярд-Плюс", а не відповідач, і вказана накладна не містить посилань на укладений між позивачем і та відповідачем договір.

Заявка №10092019/1, яка є додатком №1 до договору №10092019 від 10.09.2019, та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ВР-061 від 16.09.2019 також підписані не відповідачем, а позивачем та ТОВ "КПП Плюс".

Статтею 931 ЦК України унормовано, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами пункту 6.1 укладеного між сторонами договору передбачено, що розмір плати за надані експедиційні послуги при кожному окремому перевезенню та митному оформленні вантажів визначаються у заявці до договору.

Згідно п.6.2 Договору платежі здійснюються замовником в національній валюті України згідно наданих експедиторам рахунків-фактур протягом 7 календарних днів з дати відправлення відповідного рахунку-фактури після отримання вантажу, якщо інше не обумовлено в заявці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до узгодженої сторонами заявки від 10.09.2019 до Договору транспортного експедирування в міжнародному сполученні №15082019/2, фрахт буде сплачено після отримання повного пакету документів (CMR, рахунку, акту, податкової накладної і довідки про транспортні витрати) в термін 7 (сім) банківських днів.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані умови договору свідчать про те, що порядок розрахунків передбачає здійснення оплати протягом 7 банківських днів з моменту останньої поставки (від дати останньої товарно-транспортної накладної), якій (оплаті), в тому числі, має передувати оформлення всіх необхідних документів, в тому числі - складання акту прийому-передачі наданих послуг (виходячи зі змісту вищевказаних умов договору).

Тобто, настання обов`язку оплати залежить від наявності двох умов. Перша, це фактичне перевезення вантажу з подальшим складанням акту прийому-передачі послуг перевезення. Друга - надання відповідачеві передбачених Договором та заявкою оригіналів документів.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, позивачем до матеріалів справи не було надано жодних доказів чи обґрунтувань на підтвердження дати фактичного отримання відповідачем (його уповноваженою особою) передбачених Договором та заявкою оригіналів документів, з якої починається відлік строку на оплату Товариством з обмеженою відповідальністю "МАЙЕР Україна" наданих йому послуг.

Відсутність підписаного обома сторонами акту прийому-передачі наданих послуг, як однієї з підстав здійснення оплати, свідчить про недотримання сторонами, у тому числі позивачем, передбаченого договором порядку її проведення, а вказані обставини, у свою чергу, свідчать про не настання всіх необхідних умов (не оформлення всього комплексу необхідних документів), які є підставою для проведення оплати.

Отже, враховуючи умови договору та заявки, встановлені фактичні обставини справи, є вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту направлення та дати отримання відповідачем усіх погоджених сторонами оригіналів документів щодо спірного перевезення, а також відсутність доказів виконання позивачем зобов`язань з перевезення, позовні вимоги про стягнення 16000,00 грн основного боргу є не доведеними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 2020,78 грн пені, 481,31 грн - 3% річних, то вони є похідними від вимог про стягнення суми основного боргу, у задоволені яких відмовлено судом, а тому також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Також не знайшли свого підтвердження посилання апелянта на те, що йому не був направлений відзив на позов, оскільки ці доводи спростовуються доданим до відзиву описом вкладення і поштовою накладною.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хегельманн Транспорте Юкрейн" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 06 вересня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.12.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук