ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Справа№ 910/18646/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Зубець Л.П.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренко О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 07.12.2021 року у справі №910/18646/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "С.П.Т."

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020, повний текст якого складено та підписано 16.07.2020

у справі №910/18646/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "С.П.Т."

до 1) Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, 2) товариства з обмеженою відповідальністю "Пелучо", 3) державного підприємства "Сетам"

про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним договору купівлі-продажу №22 земельної ділянки від 19.07.2019 року та витребування земельної ділянки.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "С.П.Т." (далі - ТОВ "С.П.Т.", позивач) звернулося до суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, (далі - АРМА, відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Пелучо" (далі - ТОВ "Пелучо", відповідач 2), Державного підприємства "Сетам" (далі - ДП «Сетам», відповідач 3) про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним договору купівлі-продажу № 22 земельної ділянки від 19.07.2019 року та витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю правових підстав у АРМА для вчинення дій з реалізації спірної земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.07.2020 у справі № 910/18646/19 у позові відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові з огляду на те, що права позивача не можуть бути захищені із зазначених ним підстав та в зазначених ним спосіб. За наявності обґрунтованих підстав, позивач може вдатися до такого способу захисту, як відшкодування завданої йому майнової шкоди та моральної шкоди (частина третя статті 386 Цивільного кодексу України). Відповідачами за цим позовом можуть бути особи, з вини яких така шкода була заподіяна.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 07.07.2020 у справі № 910/18646/19 та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, таким, що прийнято з неправильним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду обставинам справи не відповідають; судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач вважає, що:

- тлумачення частини шостої статті 100 КПК України, що передбачають, що в управління АРМА передаються речові докази понад 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб для забезпечення їх збереження, та для реалізації АРМА передаються речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не є тотожними. Для реалізації речового доказу згідно із законом необхідна ухвала слідчого судді. «Реалізація» чи «управління» речовим доказом відбувається на підставі різних процесуальних рішень (ухвал) слідчого судді;

- ухвалою слідчого судді Приморського районного судді м. Одеси від 05.04.2019 визначено лише порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом їх передачі до АРМА;

- нормативно-правовий акт «Порядок реалізації арештованих активів на електронних торгах» не надає можливості АРМА свавільно реалізовувати будь-які активи;

- суд першої інстанції, беручи до уваги підзаконні акти, нехтує нормами ст. 5, ст. 21 Закону України «Про національне агентство»;

- суд не врахував, що арешт на земельну ділянку був накладений в межах кримінального провадження № 0000903; ухвали суду на підставі яких вчинений арешт скасовані;

- земельна ділянка не входить до переліку майна, визначене Примірним переліком майна, що може бути передане для реалізації;

- звіт про оцінку АРМА не відповідає вимогам нормативно-правових актів, є неякісним та не може бути використаний;

- суд не врахував норми закону щодо обов`язкого нотаріального посвідчення договору;

- висновок суду про неналежний спосіб захисту є неправильним, беручи до уваги, зокрема, позицію Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020, справу № 910/18646/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Зубець Л.П., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою від 17.08.2020 суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "С.П.Т."; розгляд апеляційної скарги призначив на 29.09.2020 о 14 год 20 хв; встановив учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

03.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ДП «Сетам» просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Також відповідач 3 просив проводити розгляд справи за його відсутності.

04.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Пелучо" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

07.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від АРМА надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

29.09.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від АРМА надійшло клопотання, в якому останнє просить розгляд справи відкласти, оскільки його представник в день судового засіданні у цій справі, бере також участь у іншій справі № 910/18645/19.

Цього ж дня від скаржника до суду надійшла заява про розподіл судових витрат.

У зв`язку з клопотанням ТОВ "Пелучо" про відкладення розгляду справи № 910/18646/1, яке суд апеляційної інстанції задовольнив, розгляд апеляційної скарги ТОВ "С.П.Т." згідно з ухвалою від 29.09.2020 суд відклав на 10.11.2020 о 10 год 00 хв.

06.10.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Пелучо" надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі до закінчення перегляду Верховим Судом судових рішень у справі № 910/18647/19, в межах якої розглядаються спірні правовідносини, що є аналогічними цьому спору.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши вказане клопотання та задовольнивши його, ухвалою від 10.11.2020 зупинив апеляційне провадження у справі № 910/18646/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/18647/19; зобов`язав учасників справи невідкладно повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду.

03.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній повідомив, що 05.10.2021 Великою Палатою Верхового Суду розглянуто справу № 910/18647/19 та прийнято відповідне судове рішення, у зв`язку з чим ТОВ "С.П.Т." просить поновити апеляційне провадження у даній справі.

Згідно з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 апеляційне провадження у справі № 910/18646/19 поновлено; апеляційний розгляд скарги призначений на 07.12.2021 о 09 год 40 хв.

07.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Пелучо" надійшло клопотання про долучення доказів та роз`яснення виконання постанови 910/18647/19, що прийнята Великою Палатою Верховного Суду.

В судовому засіданні 07.12.2021 суд апеляційної інстанції, розглянувши зазначене клопотання та порадившись на місці, ухвалив відмовив у його задоволенні як таке, що є необґрунтоване. До того ж, ТОВ "Пелучо" не наведено жодних обґрунтувань неможливості подання доказів та відповідно даних клопотань у строк визначений ГПК України та встановлений судом, а також положеннями ГПК України не надано суду апеляційної інстанції повноважень на роз`яснення судових рішень касаційної інстанції.

Представники позивачів в судовому засіданні 07.12.2021 підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав викладених в апеляційній скарзі, просили її задовольнити. В свою чергу, представники АРМА та ТОВ «Пелучо» заперечили проти вимог останньої, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник ДП «Сетам» в дане судове засідання не з`явився, натомість про час, дату та місце судового засідання повідомлене належним чином, у порядку, встановленому чинним процесуальним законом. З огляду на що, та враховуючи заяву ДП «Сетам» про розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутності останнього.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши позивача та представників відповідачів, присутніх в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзивів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, слідчий відділ управління з розслідування кримінальних проваджень та слідчі органи прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області проводять досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000903, відомості про яке 01.11.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частини 5 ст. 191, частини 3 ст. 369, частини 2 ст. 364 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 01.03.2019 року у справі № 522/25776/16-к накладено арешт на 3 земельні ділянки, в тому числі на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, житловий масив «Улянівка», масив «Радужний», ділянки № 30, кадастровий № :01:001:0384, площею 1,2893 га.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 05.04.2019 року у справі № 522/25776/16-к визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000903 від 01.11.2016 шляхом передачі у порядку та на умовах, визначених ст. ст. 19, 21 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (ідентифікаційний номер 41037901), в управління майно (вказану земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, житловий масив «Улянівка», масив «Радужний», ділянки № 30, кадастровий № :01:001:0384, площею 1,2893 га).

На цю земельну ділянку ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2019 у справі № 522/25776/ 16-к (провадження № 1-кс/522/3214/19) накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000903 від 01.11.2016, зобов`язано АРМА забезпечити реєстрацію прав на управління та інших речових прав.

Вказаною ухвалою визначено право вчинення реєстрації лише за відповідним зверненням АРМА.

Суд установив, що в межах проведення процедури управління майном АРМА вирішило передати земельну ділянку на реалізацію на електронних торгах.

Згідно з матеріалами справи, 03.07.2019 року Державне підприємство "Сетам" провело аукціон щодо продажу земельної ділянки за номером лота: 359447.

Переможцем аукціону оголошено ТОВ "Пелучо".

За результатами проведення аукціону АРМА та ТОВ "Пелучо" (як переможцем аукціону за номером лоту: № 359447, протокол електронних торгів № 416643 від 03.07.2019) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки № 23 від 19.07.2019 року (далі - Договір).

Згідно з п 1.1 Договору продавець передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) земельну ділянку площею 1,2893 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, житловий масив "Улянівка", масив "Радужний", ділянки № 30, кадастровий № :01:001:0384.

Державним реєстратором вчинено державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.07.2019 № 47953525; реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку за ТОВ "Пелучо", реєстраційний запис № 32554395.

Пізніше, 30.08.2019 ухвалою Одеського апеляційного суду скасовано ухвалу Приморського районного суду від 05.04.2019 року у справі № 522/25776/16-к.

Позивач, зважаючи на те, що належна йому земельна ділянка реалізована АРМА за відсутності ухвали слідчого судді або суду про передачу активів для реалізації та без згоди власника цієї ділянки, що на переконання першого є порушенням закону, звернувся з позовом до суду.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції щодо наявності повноважень та правомірності АРМА здійснювати реалізацію речового доказу та визначення чи входить земельна ділянка до переліку майна, що може бути реалізованим АРМА, зазначає таке.

У Законі України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон про АРМА) встановлено, що правовими та організаційними засадами функціонування Агентства є діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Згідно зі статтею 19 Закону про АРМА АРМА здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються АРМА не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

Відповідно до частин першої, другої, абзацу першого частини третьої статті 21 Закону про АРМА управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється АРМА шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Водночас активи, зазначені у частині першій статті 21 вказаного Закону, прийняті АРМА в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі. Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Управління активами, зазначеними у частині першій статті 21, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості. Управитель має право на плату (винагороду), а також на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв`язку з управлінням активами, що відраховуються безпосередньо з доходів від використання прийнятих в управління активів. Управитель не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління.

Порядок зберігання речових доказів та документів в кримінальному провадженні визначений статтею 100 КПК України.

У частині шостій статті 100 ПК України вказано, що речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Водночас згідно з абзацом сьомим частини шостої статті 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду АРМА для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

На відміну від абзацу першого частини шостої статті 100 КПК України перелік майна, визначений статтею 21 Закону про АРМА, не є вичерпним.

Колегія суддів зауважує, що стаття 21 Закону про АРМА стосується загалом майна як активів, управління якими здійснює АРМА, та до яких належать кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні чи стягнуті за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Натомість абзац сьомий частини шостої статті 100 КПК України регулює збереження і реалізацію майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні.

З аналізу наведених положень кримінального процесуального закону випливає, що норма абзацу сьомого частини шостої статті 100 КПК України розмежовує (1) передання речових доказів вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб АРМА для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості та (2) передання речових доказів для їх реалізації.

Варто зауважити що припис частини шостої статті 100 КПК України визначає, що для реалізації можуть бути передані лише речові докази, зазначені в абзаці першому, тобто, тільки ті речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати із забезпечення спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню.

Земельна ділянка до таких видів майна не належить.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 910/18647/19.

Помилковим є також твердження, що земельна ділянка відповідає критерію «Майно, створення належних умов для зберігання якого потребує вжиття заходів протягом такого періоду у часі, що несумісний із збереженням властивостей майна (будівництво, створення відповідної інфраструктури, прийняття нормативних документів, одержання документів дозвільного характеру тощо)», наведеному у Примірному переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 685, в тому числі у вигляді предметів чи великих партій товарів, зберігання якого через громіздкість або з інших причин неможливе без зайвих труднощів, або витрати на забезпечення спеціальних умов зберігання якого чи управління яким співмірні з його вартістю, або яке швидко втрачає свою вартість, а також майна у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, що підлягає реалізації.

Вказаним Примірним переліком визначено, що цей перелік не є вичерпним, а реалізації може підлягати майно, яке не визначене у ньому, якщо його реалізація забезпечуватиме збереження та/або збільшення вартості такого майна більш ефективно порівняно з його переданням в управління за договором управління майном у порядку та на умовах, визначених законом. При цьому постановою визначено, що термін «зберігання» у цьому Примірному переліку вживається у значенні будь-яких правовідносин зберігання, на які поширюється норма глави 66 ЦК України, якою відповідні правовідносини врегульовані.

Натомість вказані критерії застосовуються у разі, якщо АРМА наділене деяким розсудом щодо вирішення питання та визначення порядку управління активами, переданими йому відповідно до Закону про АРМА, що, однак, не розповсюджується на випадки передачі активу як речового доказу у кримінальному провадженні на підставі статті 100 КПК України без зазначення про передачу такого активу на реалізацію.

Безпідставним з огляду на викладені арґументи є також покликання відповідача 2, що єдиним можливим варіантом управління Земельною ділянкою була її реалізація, оскільки, за твердженням першого, для управління цією ділянкою АРМА мало б здійснювати роботи щодо будівництва з огляду на цільове призначення ділянки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що абзацом першим частини п`ятої статті 21 Закону про АРМА передбачено окрему підставу для реалізації активу, переданого в управління АРМА. Цією нормою визначено, що активи, визначені частиною четвертою цієї статті, передаються для реалізації без згоди власника на підставі ухвали слідчого судді або суду, копія якої надсилається АРМА негайно після її винесення з відповідним зверненням прокурора. Передача для реалізації активів може також здійснюватися за згодою їх власника, копія якої надається Агентству з відповідним зверненням прокурора.

Отже, підставою для передачі АРМА активів, визначених частиною четвертою статті 21 Закону про АРМА, для їх реалізації за відсутності згоди власника є відповідний процесуальний документ - ухвала слідчого судді або суду із зазначенням про передачу цих активів АРМА саме для їх реалізації.

Натомість земельна ділянка була передана АРМА як речовий доказ згідно зі статтею 100 КПК України на підставі судового рішення - ухвали слідчого судді, яка не містила відомостей щодо передачі земельної ділянки АРМА для її реалізації, а визначала лише порядок зберігання її як речового доказу, на який накладено арешт у кримінальному провадженні, шляхом передачі цієї ділянки АРМА в управління відповідно до статей 19, 21 Закону про АРМА.

За наведених підстав, висновок суду першої інстанції, що майно, передане АРМА, може бути реалізоване за умови накладення на нього арешту в кримінальному провадженні та його передачі Національному агентству в управління, при цьому зазначення безпосереднього шляху управління цим майном відповідно до положень законодавства не вимагається, є неправильним.

З огляду на викладене неправильним є також тлумачення судом першої інстанції та правозастосування положень «Настанов з управління арештованим майном», затверджених наказом Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 29.11.2018 № 343.

Суд першої інстанції урахував, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13.03.2020 у справі № 991/1924/20 в кримінальному провадженні № 0000903 арешт на земельні ділянки, накладений відповідно до ухвал слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 01.03.2019 та від 05.04.2019 скасовано в частині порядку зберігання земельних ділянок, проте ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2019 року у справі № 522/25776/16-к, якою земельну ділянку було передано в управління Національному агентству, була чинною та обов`язковою до виконання на момент проведення аукціону з її реалізації.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги відсутність у АРМА права на реалізацію земельної ділянки, вважає неправильними висновки суду першої інстанції про те, що за умови, що ухвала Приморського районного суду від 05.04.2019 року у справі № 522/25776/16-к була чинною, були наявні правові підстави для проведення торгів 03.07.2019 та укладення оскаржуваного Договору (укладений 19.07.2019 року).

З огляду на те, що встановлено неправомірність вчинення АРМА права на реалізацію спірної земельної ділянки, перевіряти висновки суду першої інстанції щодо:

- реалізації арештованих активів на електронних торгах та їх оцінку у процедурі реалізації;

- відсутності порушень при складанні звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 13.06.2019 року;

- оцінки висновку судового експерта Черніна Я.О. № 11/09-20 від 10.03.20. щодо оціночно-земельної експертизи;

- правомірності процедури електронних торгів, що проведені за умов скорочення строку підготовки до електронних торгів;

- наявності підстав для визнання недійсним Договору з підстав відсутності факту нотаріального посвідчення правочину,

недоцільно через те, що правомірність вчинення викладених дій та їх оцінка залежить від встановлення правомірності наявності повноважень у АРМА на реалізацію земельної ділянки, відсутність яких установив суд апеляційної інстанції.

Водночас, що стосується заявлених позовних вимог про визнання недійсними результатів електронних торгів з реалізації земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки як ефективного способу захисту у цьому спорі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, встановлених статтею 388 ЦК України.

З аналізу викладеного випливає, що, якщо позивач вважає, що покупець не набув права власності на отримане ним спірне майно, зокрема, тому, що покупець не є добросовісним набувачем, то він вправі скористатися передбаченими законодавством способами захисту права власності. Для застосування таких способів захисту немає потреби в оскарженні результатів електронних торгів або підписаного в подальшому договору купівлі-продажу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункти 52, 57).

З огляду на наведене, задоволення заявлених позовних вимог про визнання недійсними результатів електронних торгів та визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу не призведе до поновлення майнових прав позивача, що свідчить про обрання неефективного способу захисту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відмова суду першої інстанції у позові в цій частині, хоч і через інші підстави, є правомірною.

Водночас що стосується вимоги про витребування земельної ділянки, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд установив, що право власності на земельну ділянку зареєстровано за ТОВ «Пелучо» на підставі спірного Договору, що згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду хоч і не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану юридичну презумпцію права власності такої особи (див. підпункт 4.17 постанови від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

На підставі викладеного, дійшовши висновку про незаконність електронних торгів та відсутність правових підстав для укладення Договору, враховуючи, що згідно із записом в Реєстрі власником спірного майна зазначений Відповідач-2 та те, що земельна ділянка вибула з володіння позивача, ефективним способом захисту порушеного права власності є витребування земельної ділянки у ТОВ «Пелучо».

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до частини другої цієї статті майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Встановлені в межах справи обставини підтверджують обізнаність учасників справи із ухвалою слідчого судді про передачу в управління спірної земельної ділянки.

Беручи до уваги, що ухвала слідчого судді, якою визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні та передано земельну ділянку в управління АРМА, не є судовим рішенням, на виконання якого здійснюється продаж майна у значенні частини другої статті 388 ЦК України, доступність цього судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, обізнаність сторін Договору з положеннями законодавства, аналіз яких здійснено у цій постанові, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Пелучо», проявивши розумну обачність, не міг не знати про незаконність продажу земельної ділянки, внаслідок чого вона вибула з володіння власника поза його волею.

За викладених обставин, позовна вимога про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до частини першої ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "С.П.Т." підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду м. Києва від 07.07.2020 у справі № 910/18646/19 - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Що стосується заяви про розподіл судових витрат на правничу професійну допомогу, то розгляд вказаної заяви слід призначити на 16.12.2021.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 221, 238, 244, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "С.П.Т." на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/18646/19 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/18646/19 скасувати та прийняти нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

3. Витребувати земельну ділянку №30 загальною площею 1,2893 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, с. Мізікевича, ж/масиву "Ульянівка", масив "Радужний", кадастровий номер :01:001:0384, цільове призначення: для розміщення торгівельно-розважального центру з гостьовою автопарковкою з незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Пелучо" (04108, м.Київ, вул. Наталії Ужвій, буд.12, приміщ. 261; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "С.П.Т." (04073, м.Київ, проспект Степана Бандери, буд. 15-А; ).

4.В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (01001, м.Київ, вул. Бориса Грінченка, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "С.П.Т." (04073, м.Київ, проспект Степана Бандери, буд. 15-А; ) 166 324,00 (сто шістдесят шість тисяч триста двадцять чотири гривні нуль копійок) витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 249 486,00 грн (двісті сорок дев`ять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень нуль копійок) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Розгляд клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "С.П.Т." щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/18646/19 призначити на 16.12.2021 о 10:00 год. Засідання відбудеться в приміщенні Київського апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 1А (зал судового засідання №16).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 14.12.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.П. Зубець

Є.Ю. Шаптала