ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 справа № 914/2853/21

м.Львів

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості. Ціна позову: 8273,75 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 8273,75 грн, з якої: 7734,95 грн. основного боргу, 201,29 грн. пені, 66,90 грн. 3% річних, 270,61 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 21.09.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.10.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 10.11.2021. Ухвалою суду від 10.11.2021 відкладено розгляд справи 01.12.2021. Ухвалою суду від 01.12.2021 відкладено розгляд справи 08.12.2021.

07.12.2021, за вх.№5035/21, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 08.12.2021 заяву позивача про зменшення позовних вимог від 07.12.2021 (вх. №5035/21) залишено без розгляду.

Позивач в судове засідання 08.12.2021 явку представника не забезпечив.

Відповідачем явки повноважного представника в судове засідання 08.12.2021 повторно не забезпечено.

Згідно відомостей офіційного сайту АТ «Укрпошта», копії ухвал суду надіслано на адресу місцепроживання відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 відправлення не вручене під час доставки: інші причини.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 0870/8014/12, судом вчинено дії щодо належного повідомлення учасників справи про результати розгляду справи, шляхом направлення на їх адреси судового рішення. Повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчить, що рішення не вручено з причин, що не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив процесуальні дії.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Згідно із ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. З врахуванням належного виконання обов`язку суду щодо повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх учасників судового процесу, судом забезпечено учасникам судового процесу рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, визнання явки повноважних представників сторін не обов`язковою, та те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та за наявними у справі матеріалами.

Позиція позивача.

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №6100/А від 07.02.2018 р. про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконував свого обов`язку щодо оплати наданої йому послуги з теплопостачання, у зв`язку із чим заборгував позивачу 7734,95грн за період з 01.08.2020 по 31.05.2021. Проте, в процесі розгляду справи, відповідачем оплачено суму основного боргу у розмірі 7734,95 грн, в підтвердження чого подано виписки з банківського рахунку позивача.

Крім того, позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором нарахованих 201,29 грн. пені, 66,90, грн. 3% річних, 270,61 грн. інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, відзиву на позов чи письмових пояснень, клопотань по суті спору та про відкладення розгляну справи з інших підстав не подав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

Між ЛМКП Львівтеплоенерго (теплопостачальна організація) та ФОП ОСОБА_1 (споживач) 01.07.2018р. було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №6100/А (надалі Договір), відповідно до умов п. 1 якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності - розрахунковим способом (п. 5.1. договору).

Згідно з п. 3.2.2 договору, споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

За умовами пунктів 6.1., 6.2., 6.3. договору, розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію, що споживається, проводяться у грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими чинним законодавством формами. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Приписами п. 7.2.3. договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 10.1. договору, такий набирає чинності з дня його підписання (07.02.2018) та діє до 01.10.2018.

Відповідно до частини 3 ст. 631 ЦК України Сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.02.2018р.

Відповідно до п.10.4 договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

На виконання договірних зобов`язань позивачем надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії в обсягах, погоджених сторонами згідно додатку № 1 до Договору.

У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку з оплати наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, відповідач за період з 01.08.2020 по 31.05.2021 заборгував позивачу 7735,95 грн. (відповідно до рахунків ЛМКП «Львівтеплоенерго» за теплову енергію згідно угоди №6100/А від 07.02.2018, доданих позивачем до позовної заяви).

З матеріалів справи вбачається що під час розгляду справи відповідачем сплачено суму основного боргу заборгованості перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі 7734,95 грн. Копію виписок з банківського рахунку позивача долучено до матеріалів справи.

Крім того, позивачем на суму боргу нараховано 201,29 грн. пені, 66,90, грн. 3% річних, 270,61 грн. інфляційних втрат..

Оцінка суду.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, який може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. 7 ст. 276 ГК України).

У відповідності із ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивачем, на виконання укладеного між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ФОП ОСОБА_1 договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №6100/А від 07.02.2018р. надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії.

Відповідачем умов договору щодо оплати до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, позивачу вартості спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді не дотримано.

Як встановлено вище, під час розгляду справи відповідачем сплачено суму основного боргу перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі 7734,95 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідачем погашено суму заборгованості в розмірі 7734,95 грн, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7734,95 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо вимоги про стягнення пені суд зазначає таке.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов`язання є зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 7.2.3. Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

На підставі зазначених у п. 7.2.3. договору умов, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо оплати за теплову енергію, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 201,29 грн за період з 16.01.2021 по 31.05.2021.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені суд встановив, що вказане нарахування проведено правильно, а сума пені в розмірі 201,29 грн є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

З приводу позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд вказує на таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної постанови Пленуму).

На підставі ст. 625 ЦК України, за час прострочення оплати позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3 % річних на суму 66,90 грн та інфляційні втрати в розмірі 270,61 грн.

Судом проведено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, за періоди прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати вартості наданих послуг по вищеперелічених актах та встановлено, що загальний розмір 3% річних становить 66,87 грн. (позивачем заявлено 66,90 грн.)

Відтак, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає до задоволення частково 66,87 грн. В задоволенні решти вимоги про стягнення 3% річних відмовити за безпідставністю нарахування.

За перерахунком суду інфляційні втрати склали 270,61 грн. Відтак, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає до задоволення повністю у заявленій позивачем сумі 270,61 грн.

Судові витрати.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (положення ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 5 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення 7734,95 грн. основного боргу, суд роз`яснює Позивачу право на повернення із державного бюджету 2122,18 грн судового збору в порядку передбаченому ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з Відповідача підлягає до стягнення 147,82 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, п.2 с.1 ст.231, ст.ст.236-238, 240, 241, 326, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 201,29 грн. пені, 66,87 грн. 3% річних, 270,61 грн. інфляційних втрат, 147,82 грн судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 7734,95 грн.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 13.12.2021.

Суддя Кітаєва С.Б.