ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2021 року м.Дніпро Справа № 904/2093/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Вечірка І.О., Орєшкіної Е.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління держпраці у Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 року (повний текст складено 08.07.2021 року) у справі №904/2093/21(суддя Манько Г.В.)

за позовом Державного підприємства "Криворізький експертно-технічний центр Держпраці", м.Кривий Ріг

до Головного управління державної служби України з питань праці в Дніпропетровській області, м.Дніпро

третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору: Фонд державного майна України, м.Київ

про стягнення 202 680,40 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 року у справі № 904/2093/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Головного управління державної служби України з питань праці в Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Казакова, 1Д, ідентифікаційний код 39788766) на користь Державного підприємства "Криворізький експертно-технічний центр Держпраці" (50042, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Миколи Світальського, 1 К, ідентифікаційний код 31223828) грошові кошти у сумі 1 грн. 20 коп. заборгованості за орендну плату за договором оренди нерухомого майна №48.19 від 28.01.2019 року, 202 679 грн. 20 коп. заборгованості за фактично спожиті енергоносії та отримані комунальні послуги за договором про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв №61.19 від 11.02.2019 року та судовий збір 3 040 грн. 21 коп.

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем обставин того, що відповідач у даній справі після закінчення дії договорів оренди нерухомого майна від 28.01.2019 року №48.19 та договору від 11.02.2019 року №61.19 про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв, продовжив користування орендованим майном за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Миколи Світальського, 1К, вартість наданих послуг не відшкодував.

Правовими підставами для стягнення заявлених позивачем сум суд першої інстанції зазначив положення ст.ст. 525, 526, 530, 629 та 763 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління держпраці у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та у задоволенні позову про стягнення з управління 202680,40 грн відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає на порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Апелянт вказує, що:

- договір оренди нерухомого майна №48.19 від 28.01.2019 року, який діяв з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, а також договір від 11.02.2019 року №61.19 про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв стосується майна за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Миколи Світальського, 1К;

- відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 21.12.2019 року №121 функції з управління майном Державне підприємство "Криворізький експертно-технічний центр Держпраці" передало до Фонду державного майна України;

- у договорі №61.19 відсутній пункт про автоматичне продовження дії договору у разі, якщо сторони за місяць не попередили про розірвання договору;

- Актом прийому-передачі з оренди основних фондів та МШП від 02.01.2020 року затверджено повернення вищезазначених фондів відповідачем позивачу, отже, відповідач не міг користуватися основними фондами та МШП після повернення майна позивачу;

- пропозицій від позивача щодо укладення нового договору не надходило.

Апелянт вважає, що суд при вирішенні спору не взяв до уваги ці факти, які були вказані у відзиві на позов, у запереченнях у відповіді на відзив, не витребував у позивача вказаний Акт, який у відповідача відсутній.

Просить суд апеляційної інстанції:

- апеляційну скаргу задовольнити;

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 по справі № 904/2093/21 скасувати;

- у задоволенні позовних вимог відмовити.

Як додаток до апеляційної скарги апелянт надав акт прийому-передачі з оренди основних фондів та МШП від 02.01.2020року згідно договору № 62.19 від 04.02.2019 року (а.с.22-23 том 2).

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд державного майна України спростовує доводи скаржника ( том 2 а.с.39-41).

Вказує, зокрема, що після закінчення терміну дії вищевказаних договорів Головне управління держпраці у Дніпропетровській області надіслало лист до Державного підприємства "Криворізький експертно-технічний центр Держпраці" з пропозицією укласти договір оренди нерухомого майна на наступний рік. Фактично відповідач продовжував користуватися орендованими приміщеннями за призначенням згідно договору оренди. Відповідно до р. З договору № 61.19 від 11.02.2019 року про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв з 01.01.2020 року дані послуги також надавались безперервно в обсягах, необхідних для роботи в будівлі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Миколи Світальського, 1К. Вартість вказаних послуг відповідач не відшкодовував.

Фонд державного майна України просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 у справі №904/2093/21 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач також просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 у справі №904/2093/21 залишити без змін.

Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що суперечать обставинам справи.

У відзиві, зокрема, позивач зазначає, що на підтвердження того, що відповідач з 01.01.2020 року до 29.01.2021 року фактично продовжував користуватись орендованим приміщенням є лист Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 22.01.2021 року №451-16/04, яким відповідач просить відтермінувати звільнення приміщення ДП "Криворізький ЕТЦ", які розташовані в адміністративній будівлі за адресою м. Кривий Ріг, вул. Миколи Світальського, 1К у зв`язку з потребою в часі для оформлення угоди на оренду приміщення за новою адресою;

- позивач своїм листом від 18.01.2021 року №95/01.3 просив відповідача звільнити та передати приміщення ДП "Криворізький ЕТЦ", які ГУ Держпраці у Дніпропетровській області фактично використовувало без укладання договору;

- відповідач впродовж 1 року (з 01.01.2020 року по 29.01.2021 року) використовував зазначене вище приміщення, не сплачуючи орендну плату та відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання і, відповідно, законні права та інтереси позивача, який в свою чергу ніс витрати на утримання вказаного приміщення та сплату всіх комунальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2021 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством "Криворізький експертно-технічний центр Держпраці" (орендодавець) та Головним управлінням Держпраці в Дніпропетровській області (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна №48.19 від 28.01.2019 року (далі - договір оренди), відповідно до якого позивачем передано відповідачу в строкове платне користування нерухоме майно, яке складалось зі службових приміщень загальною площею 1060,24 кв.м., розміщених на першому, третьому та н/підвальному поверхах триповерхової будівлі, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг вул. Миколи Світальського, 1К, що знаходиться на балансі підприємства.

Згідно п.9.1 договору строк дії договору з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року включно.

Також, між цими ж сторонами укладено договір про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв №61.19 від 11.02.2019 року (далі - договір про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв), згідно з яким Державне підприємство "Криворізький експертно-технічний центр Держпраці" (постачальник) зобов`язувалось надати послуги з передачі обсягів і транспортування енергоносіїв: електроенергії, теплової енергії та комунальних послуг: води питної, прийом стоків, а Головне управління Держпраці в Дніпропетровській області (одержувач) зобов`язувалось прийняти енергоносії та послуги і відшкодувати витрати а також вартість їх транспортування. Зазначені послуги надавались в орендовані приміщення в будівлі, розташованій за адресою: м. Кривий Ріг вул. Миколи Світальського, 1К.

Відповідно до п.2.4 договору оренди сторони погодили, що у разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю в термін, що не повинен перевищувати 10 календарних днів з дати припинення дії договору. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Докази повернення орендованого майна після закінчення строку договору оренди на час розгляду справи судом першої інстанції надано сторонами не було.

Позивач стверджував, а апелянт не спростував, що після закінчення терміну дії договору оренди нерухомого майна від 28.01.2019 року №48.19, відповідач мав намір укласти договір оренди нерухомого майна на 2020 рік, що підтверджується листом ГУ Держпраці в Дніпропетровській області від 08.01.2020 року №115-16/04.

Такий лист дійсно наявний в матеріалах справи ( том 1 а.с.28).

Крім того, у справі наявні листи відповідача на адресу Голови Фонду державного майна України з проханням надання згоди на укладення договору оренди нерухомого майна (лист №77 від13.01.2020 року, № 1209/013 від15.06.2020 року та № 2589/013 від 05.08.2020 року (том 1 а.с.29-31).

На підтвердження того, що відповідач з 01.01.2020 року до 29.01.2021року фактично продовжував користуватись орендованим приміщенням є лист Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 22.01.2021 року №451-16/04, яким відповідач просить відтермінувати звільнення приміщення ДП "Криворізький ЕТЦ", розташовані в адміністративній будівлі за адресою м. Кривий Ріг, вул. Миколи Світальського, 1К у зв`язку з потребою в часі для оформлення угоди на оренду приміщення за новою адресою, оскільки позивач своїм листом від 18.01.2021 року №95/01.3 просив відповідача звільнити та передати приміщення ДП "Криворізький ЕТЦ", які відповідач у справі фактично використовув без укладання договору (том 1 а.с.32-33).

Отже, за наявності таких доказів є безпідставним твердження скаржника про необґрунтований висновок суду першої інстанції про те, що орендар користувався орендованим майном поза строком дії договору.

Таким чином, суд вірно встановив, що після закінчення терміну дії договору оренди та договору про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв, відповідач з 01.01.2020 року до 29.01.2021року фактично продовжував користуватись орендованими приміщеннями, а також отримувати комунальні послуги і енергоносії. При цьому, вартість цих послуг не відшкодована.

У своєму поясненні від 26.04.2021 року №10-23-9402 по справі №904/2093/21 Фонд державного майна України підтверджує отримання листів позивача з проханням надати згоду на укладання з відповідачем договору оренди нерухомого майна на 2020 рік. В свою чергу, Фондом державного майна України листом від 17.11 2020 року №10-57-23426 було надано погодження щодо укладання договору оренди нежитлових приміщень загальною площею 1060,24 кв.м.

Відповідно до 4.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (який діяв до 01.02.2020 року) у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Також, відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З огляду на зміст договору оренди та договору про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв, ними не передбачено порядку продовження їх дії. В той же час, п.9.7 розділу 9 договору оренди визначено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором регулюються чинним законодавством України.

Згідно з п.9.1. розділу 9 договору про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Таким чином, оскільки відповідач продовжував фактично використовувати орендоване приміщення після закінчення строку дії договору оренди і договору про відшкодування комунальних послуг та енергоносіїв, не направляв позивачу заяви про їх припинення, а навпаки, направив листа щодо укладання нового договору оренди на 2020 рік, договірні відносини вважаються продовженими.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 202 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Отже, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки є доведеним факт продовження договірних відносин сторін, розмір понесених витрат позивача скаржник не спростовує, докази оплати орендної плати та комунальних платежів суду не надано, колегія суддів визнає висновок оскаржуваного рішення про задоволення позову законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів зазначає, що в межах доводів апеляційної скарги відповідач висновки суду не спростував. Його доводи про те, що відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 21.12.2019 року №121 функції з управління майном Державне підприємство "Криворізький експертно-технічний центр Держпраці" передало до Фонду державного майна України не спростовує доводи позивача та Фонду державного майна України про наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем, які продовжені за договором оренди відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України.

Крім того, припинення дії договору №61.19 від 11.02.2019 року не звільняє відповідача від сплати компенсації за надані позивачем комунальні послуги в приміщення, яке відповідач продовжував займати після закінчення строку дії договору оренди. Тому, враховуючи положення ст.11 Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про наявність такого зобов`язання відповідача, яке виникло з фактичних дій сторін, які вказані вище.

Отже, апеляційна скарга не доведена, законні та обґрунтовані висновки оскаржуваного рішення скаржником не спростовано.

Оскільки підстави для скасування рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід віднести на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 року у справі №904/2093/21 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя І.О. Вечірко

Суддя Е.В. Орєшкіна