ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.12.2021 Справа № 905/1965/19 (905/1865/19)

Господарський суд Донецької області у складі судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Марченко А.Є.,у судовому засіданні, розглянувши матеріали по справі №905/1965/19 (905/1865/19)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача Акціонерного товариства «К.Енерго» м.Курахове, Донецька область,

про стягнення заборгованості у розмірі 127674178,31грн, з яких: 72877558,21грн пеня, 12492037,88грн 3% річних, 42304585,22грн інфляційні втрати

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «К.Енерго» про стягнення заборгованості у розмірі 182383683,88грн, з яких: 72 877 558,21грн пеня, 25 673 722,51грн 3% річних, 83 832 403,16грн інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №1517/1617-ТЕ-41 від 08.09.2016р в частині своєчасної оплати природного газу, в зв`язку з чим нараховані штрафні санкції.

Ухвалою суду від 08.10.2019р позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.12.2019р матеріали справи вирішено передати за виключною підсудністю для розгляду в межах справи про банкрутство Акціонерного товариства "К.Енерго".

Рішенням суду від 11.03.2020р у задоволення позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "К.Енерго" про стягнення 182 383 683,88грн відмовлено.

Позивач не погодився із прийнятим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18 червня 2020р рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2020р залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою.

Постановою від 20 січня 2021р Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу задовольнив частково, рішення Господарського суду Донецької області від 11.03.2020р та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2020р скасовано; справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Донецької області головуючим суддею визначено Матюхіна В.І.

Ухвалою від 22.02.2021р суддя Матюхін В.І. прийняв справу до свого провадження.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Донецької області від 11 серпня 2021р №02-01/241 було призначено повторний автоматичний розподіл справи, в зв`язку із відрахуванням судді Матюхіна В.І. зі штату суддів Господарського суду Донецької області.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у судовій справі №905/1965/19 (905/1865/19) визначено Демідову П.В.

Ухвалою від 13.08.2021р прийнято справу до провадження та вирішено розпочати розгляд справи №905/1965/19 (905/1865/19) зі стадії підготовчого провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову заперечує з наступних підстав. Позов подано до неналежного відповідача, оскільки мировою угодою від 09.10.2018р у справі №910/7807/18 сторонами була погоджена заміна боржника у зобов`язаннях за договорами постачання природного газу, в тому числі за договором природного газу №1517/1617-ТЕ-41 і правонаступником за зобов`язаннями ПАТ «Київенерго» є КП «Київтеплоенерго». Сторонами договору були підписані протокольні рішення, згідно яких змінено порядок та строки здійснення взаєморозрахунків і за такими протокольними рішеннями взаєморозрахунки здійсненні у повному обсязі, отже у позивача відсутні правові підстави для стягнення інфляційних нарахувань та відсотків річних. Платежі, які не були врегульовані протокольними рішеннями проводились шляхом розподілу коштів відповідно до постанов КМУ від 18.06.2014р №217 та від 18.05.2017 №332 відповідно до яких відповідач не користувався коштами, належними до оплати за постачання природного газу і не міг впливати на визначення нормативу перерахування коштів. Враховуючи, що оплата поставленого газу проводилась на умовах та в порядку встановлених зазначеними нормативними актами, у позивача були відсутні правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач надав додаткові письмові пояснення по суті заявлених вимог і зауважив, що затверджений Порядок механізму розподілу коштів не обмежує відповідача у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договором шляхом здійснення розрахунків у іншій спосіб ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання і законодавством не встановлено заборони на проведення оплат шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. Отже, на думку позивача. відповідач мав можливість впливу на стан розрахунків, проте не використав її в повному обсязі.

Заявою від 21.09.2021р №39/5-6233-21 позивач зменшив позовні вимоги, про що надав відповідну заяву, яка прийнята судом до розгляду. Згідно поданої заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 127 674 178,31грн, яких: 72 877 558,21грн, 12 492 037,88грн, 42 304 585,22грн інфляційні втрати.

У зв`язку зі набранням чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», яким внесені зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі Закон 1730) позивач надав письмові пояснення, зазначивши, що відповідач не виконав вимоги Закону 1730 для участі у процедурі врегулювання заборгованості і тому відсутні підстави для застосування такої процедури. Інформація про включення відповідача до реєстру, що розміщується на офіційному сайті Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відсутня.

Відповідач також надав додаткові пояснення (вхд.№04-18/7650 від 04.10.2021р), просить суд у задоволенні позову відмовити враховуючи положення Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки нараховані на заборгованість за спожитий природний газ неустойка, інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Відповідач зазначив, що єдиною умовою застосування норм Закону 1730 є виключно погашення основної частини заборгованості до 01.06.2021р і в даній справі заборгованість за спожитий газ за договором погашена до 01.06.2021р.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явились. Проте, позивач 4.10.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» укладено договір постачання природного газу №1517/1617 ТЕ-41, за умовами п.1.1. якого постачальник (позивач) зобов`язується поставити Споживачу (відповідач) у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується його оплатити на умовах цього Договору.

На підставі відомостей, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що відповідач змінив найменування на Акціонерне товариство «К.Енерго». Також судом встановлено зміну найменування позивача, яким на теперішній час є «Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», організаційно-правова форма «приватне акціонерне товариство».

Пунктом 1.2 договору встановлено, що природний газ, який постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За правилами п.2.1 договору Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016р по 31 березня 2017р (включно) природний газ обсягом до 488 206 тис.куб.метрів та з 01 квітня 2017р по 30 вересня 2017р - обсягом 84000 тис.куб.метрів (з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №2 від 31 березня 2017р).

Відповідно до п. 5.2. договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.03.2017 ціна за 1000 куб.м. природного газу змінювалась.

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого Постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 10.3. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 жовтня 2016р. і діє в частині реалізації газу по 30 вересня 2017р (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (п.12.1 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31 березня 2017р).

Згідно протоколу узгодження розбіжностей від 13.10.2016 року, Сторони погодили що з урахуванням п.11.3. цього Договору, укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 11 січня 2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором (п.6.1. Договору).

Сторони погодили (згідно протоколу узгодження розбіжностей від 13.10.2016 року), що з урахуванням п.11.3. цього Договору, укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 11 січня 2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст.625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором (п.8.3 Договору).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п.8.1 Договору).

У разі невиконання прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 11 січня 2005р №20 (п.8.2 в редакції Протоколу розбіжностей від 08.09.2016 та Додаткової угоди №2 від 31 березня 2017р).

На виконання умов договору Позивач, передав у власність ПАТ «Київенерго» природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:

від 31.10.2016 року - на обсяг газу 52 993,114 тис.куб.м., в сумі 314 270 363,27 грн., від 30.11.2016 року - на обсяг газу 87 703,039 тис.куб.м., в сумі 520 114 102,49 грн.; від 31.12.2016 року- на обсяг газу 109 054,461 тис.куб.м., в сумі 646 736 575,51 грн., від 31.01.2017 року - на обсяг газу 111 310,279 тис.куб.м., в сумі 660 114 478,58 грн., від 28.02.2017 року - на обсяг газу 93 524,437 тис.куб.м., в сумі 554 637 321,18 грн., від 31.03.2017 року - на обсяг газу 81 992,196 тис.куб.м., в сумі 486 246 519,16 грн., від 30.04.2017 року- на обсяг газу 12 963,025 тис.куб.м., в сумі 76 875 923,46 грн., від 31.05.2017 року - на обсяг газу 7 654,766 тис.куб.м., в сумі 45 395 824,28 грн., від 30.06.2017 року - на обсяг газу 9 027,990 тис.куб.м., в сумі 53 539 591,90 грн., від 31.07.2017 року- на обсяг газу 6 260,941 тис.куб.м., в сумі 37 129 884,50 грн., від 31.08.2017 року - на обсяг газу 4 520,809 тис.куб.м., в сумі 26 810 205,70 грн., від 30.09.2017 року - на обсяг газу 5 404,880 тис.куб.м., в сумі 32 053 100,35 грн.

Вказані акти підписані сторонами і засвідчені печатками підприємств.

Загальна вартість поставленого Позивачем відповідно до актів приймання-передачі газу склала 3 453 923 890,38 грн.

Як свідчить розрахунок позивача та не спростовують сторони в ході розгляду справи, зазначена заборгованість була погашена протягом 26.11.2016-28.02.2018р.

В зв`язку з тим, що Відповідач здійснював оплату за переданий газ несвоєчасно із порушенням строків оплати та не виконав зобов`язання у строк визначений Договором ПАТ НАК «Нафтогаз України» нарахував 72877558,21грн пені, 12492037,88грн 3% річних, 42304585,22грн інфляційних витрат, які просить стягнути в судовому порядку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій по справі №905/1965/19, Верховний суд акцентував увагу суду при новому розгляді на постанову Верховного суду від 21.02.2018 року у справі № 910/16072/16, в якому був зроблений висновок про те, що врегулювання заборгованості за Порядком № 217, не звільняє сторін від договірних зобов`язань в частині строків та порядку розрахунків, та, як наслідок, від відповідальності за невиконання цих зобов`язань.

Однак, пр. новому розгляді справи, суд враховує зміни, які відбулись у діючому законодавстві та якими врегульовані спірні відносини сторін у справі. Так, 29.08.2021 р. набрали чинності зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» внесені на підставі Закону України № 1639-ІХ від 14.07.2021 р. (далі Закон).

Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію (ст. 2 Закону).

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Відповідно до абз. 9, 11 ч. 1 ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Аналіз преамбули та ст. ст. 1, 2 Закону дає підстави для висновку, що він покликаний, зокрема, забезпечити стале функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій шляхом врегулювання відповідної кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу, електричної енергії.

Для досягнення цієї мети Закон передбачає комплекс організаційних та економічних заходів, зокрема: проведення взаєморозрахунків (ст. 4), реструктуризацію заборгованості за спожиті природний газ, електричну енергію (ст. ст. 5, 6) та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії (ст. 7).

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються зокрема у такий спосіб - підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону.

Частина 1 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

До того ж суд зауважує, що посилання позивача на ту обставину, що відповідач не включений в реєстр по врегулюванню спірних зобов`язань, тому застосовувати до спірних відносин ст. 7 Закону неможливо , спростовується нормами самого Закону. Так, ст. 3 Закону передбачена тривала процедура включення до реєстру, проте ст. 7 Закону визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються зокрема у такий спосіб - підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року. Таким чином , з набранням чинності змін до Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню, що виключає можливість включення цієї заборгованості до реєстру.

Також судом враховано, що відповідач, на підставі наказу Мінрегіону від 20.06.2017 №155, 20.06.2017 включений до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за № 51.

Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем до 01.06.2021 здійснено погашення боргу за поставлений природний газ за відповідним договором і факт оплати вартості поставленого газу не оспорюється позивачем.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача в умовах дії ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»..

Щодо наведених відповідачем доводів про те, що АТ «К.Енерго» не є належним відповідачем по цій справі, оскільки згідно умов мирової угоди від 09.10.2018 у справі № 910/7807/18 правонаступником за всіма зобов`язаннями ПАТ «Київенерго» за договором №1517/1617-ТЕ-41 є КП «Київтеплоенерго», суд зазначає наступне.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18 затверджено Мирову угоду, укладену 09.10.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго».

За Мировою угодою КП «Київтеплоенерго» підтверджує та визнає, що стало і є правонаступником за борговими зобов`язаннями ПАТ «Київенерго» з оплати спожитих енергоносіїв (природного газу), зокрема, за договором постачання природного газу №1517/1617-ТЕ-41 від 08.09.2016 з усіма додатковими угодами та додатками, укладеним між ПАТ «Київенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (п.1 Мирової угоди).

Відповідно до п.1.1. Мирової угоди від 09.10.2018 сторони визнають та погодили, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані відповідно до умов договорів за борговими зобов`язаннями станом на дату підписання Мирової Угоди і тих, що будуть нараховані відповідно до умов договорів за борговими зобов`язаннями не є предметом врегулювання цієї Мирової угоди, а питання їх стягнення підлягає вирішенню у судовому порядку в рамках окремого судового спору / судових спорів. При цьому, Сторони домовились, що наявність підстав для стягнення з КП «Київтеплоенерго» таких нарахувань буде визначатися за результатами розгляду судами спорів за відповідними вимогами ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Так, судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в межах справи №910/5098/18 досліджувалось питання правомірності заміни боржника (ПАТ «Київенерго») на КП «Київтеплоенерго» за зобов`язаннями ПАТ «Київенерго» перед НАК «Нафтогаз України» за відсутності волі КП «Київтеплоенерго» в частині заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних та факту передачі йому кореспондуючих такому зобов`язанню прав вимоги до споживачів, за висновками судів, положення частини 4 ст. 13, частин 1, 4 статті 41, частини 2 статті 61 Конституції України виключать можливість такої заміни.

Верховний Суд зазначив, зокрема, наступне: «суди дійшли правильного висновку, що покладення на нового користувача похідних зобов`язань попереднього користувача, з огляду на правову природу їх виникнення - неправомірну поведінку ПАТ "Київенерго" щодо належного виконання договірного зобов`язання, свідчить про порушення принципу індивідуального характеру юридичної (цивільно-правової) відповідальності, визначеного ч. 2 ст. 61 Конституції України.

Встановивши факт невідповідності положень ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" у разі їх застосування до спірних правовідносин Конституції України, господарські суди попередніх інстанцій правильно не застосували положення цієї норми під час вирішення питання правонаступництва відповідача з огляду на наявність у суду такого права, передбаченого ч. 6 ст. 11 ГПК України.».

Отже, доводи відповідача про пред`явлення позову до неналежного відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує зокрема питання розподілу між сторонами судових витрат.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.123 ГПК України).

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позов був ініційований саме внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки спір щодо стягнення штрафних санкцій, які є предметом спору в цій справі, виник в зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором. Лише зміни у діючому законодавстві, які відбулися в ході розгляду справи у суді, вплинули на вирішення спору на користь відповідача.

Враховуючи зазначене та положення Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує ч. 9 статті 129 ГПК України та покладає на відповідача витрат з оплати судового збору незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Акціонерного товариства «К.Енерго» про стягнення заборгованості у розмірі 127674178,31грн, з яких: 72877558,21грн пеня, 12492037,88грн 3% річних, 42304585,22грн інфляційні втрати відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «К.Енерго» (85612 Донецька область, Маріїнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601 місто Київ, вулиця Б.Хмельницького, будинок 6, ) витрати із сплати судового збору у розмірі 672 350,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

У судовому засіданні 01.12.2021 р. підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.12.2021.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua)