номер провадження справи 5/107/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
06.12.2021 Справа № 908/1949/21
м. Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши клопотання від 22.11.2021 адвоката Фізичної особи-підприємця Хрунової М.Г., Корнієнко М.О. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу
За позовом: Фізичної особи-підприємця Манько Євгенії Валеріївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 )
1 Фізичної особи-підприємця Хрунової Марини Георгіївни ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )
про визнання договору оренди недійсним,
За участю представників сторін:
Від позивача: не з`явився
Від відповідача-1: не з`явився
Від відповідача-2: не з`явився
В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа за позовом Фізичної особи-підприємця Манько Євгенії Валеріївни до відповідачів: 1 Фізичної особи-підприємця Хрунової Марини Георгіївни, 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю КИЇВ-КАПІТАЛ про визнання договору оренди недійсним.
17.11.2021 Господарським судом Запорізької області оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
24.11.2021 до суду від адвоката Фізичної особи-підприємця Хрунової М.Г., Корнієнко М.О. надійшло клопотання від 22.11.2021 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2021, вказане клопотання розподілено для розгляду судді Проскурякову К.В.
Ухвалою суду від 26.11.2021 вказану заяву прийнято до розгляду та судове засідання призначено на 06.12.2021 о/об 14 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) учасників справи.
У судовому засіданні 06.12.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини додаткової ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
В судове засідання 06.12.2021 представники позивача та відповідачів 1, 2 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце призначеного судового засідання були повідомлені належним чином шляхом направлення на їх адреси відповідних ухвал суду.
У клопотанні, поданого до суду адвокатом Корнієнко М.О., останній просить розглядати зазначене клопотання за відсутності представника відповідача-1.
30.11.2021 на адресу електронної пошти суду від ФОП Манько Є.В. надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат від 30.11.2021, відповідно до якого позивач просить суд залишити клопотання представника відповідача адвоката Корнієнко М.О. про розподіл судових витрат у справі №908/1949/21 без розгляду, оскільки представником відповідача у відповідності до ч. 5 ст. 130 ГПК України не зазначено які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали.
Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути вказану заяву.
Розглянувши матеріали справи та заяви, суд,
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.11.2021 у справі №908/1949/21 провадження у справі № 908/1949/21 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 232 ГПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, закриття провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішується шляхом постановлення ухвал.
Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 123 ГПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 цієї ж статті).
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
З положень частин 5 та 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України слідує, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріали справи № 908/1949/21 свідчать, що представництво відповідача-1 в суді здійснювалось адвокатом Корнієнком Максимом Олександровичем на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1050466 від 09.06.2021 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 933 від 30.01.2012), договору №05/02/2021-2 від 05.02.2021 (з додатковою угодою № 1 від 09.07.2021).
Відповідно до прохальної частини клопотання про розподіл судових витрат від 22.11.2021, яке надійшло на адресу електронної пошти суду з електронним цифровим підписом 24.11.2021 від адвоката Корнієнка М.О., останній просить стягнути з позивача ФОП Манько Є.В. на користь відповідача 1 Хрунової М.Г. понесені нею судові витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн.
До клопотання заявником на підтвердження понесених витрат додані наступні документи: додаткова угода №2 до договору №05/02/2021-2 від 05.02.2021 про надання правової допомоги, рахунок на оплату №1/3-1/2 від 18.11.2021 на суму 16 500,00 грн., Акт №1/2 від 18.11.2021 здачі-прийняття робіт (надання послуг адвокатом).
Розглянувши клопотання про розподіл судових витрат у справі № 908/1949/21, суд дійшов до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.
У статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні, який ступінь його вини та чим це підтверджується.
Отже стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі закриття провадження у справі можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Критеріїв для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості або необґрунтованості вказана норма ГПК України не встановлює, а тому зазначене встановлюються відповідно до обставин кожної справи окремо. При цьому, судом здійснюється надання оцінки саме діям позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а не обґрунтованості чи необґрунтованості поданого позивачем позову.
У клопотанні про розподіл судових витрат представник відповідача-1 не зазначив в чому саме полягали необґрунтовані дії позивача.
Звертаючись до господарського суду із позовом, за яким було відкрито провадження у справі № 908/1949/21, позивач посилався на те, що предмет оренди (нежитлове приміщення) використовувався відповідачем-1 в підприємницькій діяльності.
Ухвала суду від 17.11.2021 про закриття провадження у справі № 908/1949/21 мотивована тим, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що Хрунова М.Г. виступала у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання. Закриваючи провадження у справі 908/1949/21, господарський суд виходив виключно з тієї підстави, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Заявнику роз`яснено, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, закриття провадження у вказаній господарській справі з вищезазначених підстав не є наслідком необґрунтованих дій позивача, зокрема того, що позивач пред`явивши даний позов до господарського суду діяв недобросовісно. Закриваючи провадження у справі № 908/1949/21 з тієї підстави, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оцінка обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог в даному випадку судом не здійснювалась.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 2 та 3 ст. 244 ГПК України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2). Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3)

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови та судові накази.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведена, а судом не встановлена необґрунтованість дій позивача, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача 1 про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання від 22.11.2021 адвоката Фізичної особи-підприємця Хрунової М.Г., Корнієнко М.О. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

2. Копію додаткової ухвали суду направити учасникам справи.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Повний текст додаткової ухвали складено та підписано 10.12.2021.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення може бути оскаржено.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 241 ГПК України додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.