ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 справа № 914/3050/21

Господарський суд Львівської області у складі судді О.Д. Запотічняк

за участю секретаря судового засідання А.П. Полянського

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав», м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Вечірко Іллі Анатолійовича, м. Львів,

за участю третьої особи -1 на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору: Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав», м. Київ

за участю третьої особи -2 на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору: Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами», м. Київ

про стягнення 14887,16 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача : не з`явився;

від третіх осіб: не з`явились;

Хід розгляду справи.

Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Вечірко Іллі Анатолійовича про стягнення 14887,16 грн.

Ухвалою від 11.10.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи на 23.11.2021, залучив Приватну організацію «Українська ліга авторських і суміжних прав» та Приватну організацію «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» як третіх осіб на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору.

03.11.2021 на адресу суду надійшли пояснення ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» (Вх. № 25775/21).

03.11.2021 на адресу суду надійшли пояснення ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (Вх. № 25776/21).

Ухвалою від 23.11.2021 суд відклав розгляд справи на 07.12.2021.

В судове засідання 07.12.2021 представники сторін не з`явились, причин не явки не вказали, Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах. Позивач був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 20.11.2021 про повернення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду Львівської області від 11.10.2021.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором № КБР-174/12/19-Н від 01.12.2019 про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах, у зв`язку з чим за період з грудня 2019 по листопад 2021 виникла заборгованість на суму 13241,29 грн.

Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, приймаючи до уваги положення ст. 625 ЦК України боржнику нараховано до стягнення 3% річних на суму 443,34 грн та інфляційні втрати на суму 1202,53 грн.

Правова позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав. Таким чином, відсутність будь-яких заяв або клопотань відповідача, з урахуванням направлення судом на адресу відповідача копії ухвал у справі, свідчить про незацікавленість відповідача у розгляді справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Правова позиція третьої особи 1 та 2.

У поясненнях третя особа 1 ствердила, що Відповідач має зобов`язання перед Позивачем та Третьою особою-2 по перерахунку коштів у розмірі 26 482,58 грн , по 50% з яких належать відповідно Позивачу та Третій особі- 2, тому позовні вимоги просили задовольнити.

У поясненнях третя особа 2 ствердила, Відповідач має зобов`язання перед Третьою особою-2 по перерахунку коштів у розмірі 14887,16 грн, ураховуючи штрафні санкції: 3% річних та інфляційні втрати.

Фактичні обставини встановлені судом.

01.12.2019 між фізичною особою - підприємцем Вечірко І.А. (надалі - відповідач, користувач), Громадською спілкою «Українська ліга авторських та суміжних прав» (як суміжною організацією), Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (як авторською організацією), Приватною організацією «Українська ліга авторських та суміжних прав» (надалі також - позивач, організація, УЛАСП) укладено багатосторонній Договір № КБР-174/12/19-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (надалі також - Договір), який за своєю правовою природою є ліцензійним договором.

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що користувач доручає організації укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримує одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

При цьому, з умов п. 3.3. Договору вбачається, що користувач здійснює оплату за 1 (один) рік шляхом виплат в розстрочку, а саме здійснює оплату щомісячними платежами. Користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (надалі також - «Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права») в розмірі, що зазначений в Додатку №3 до цього Договору.

Так, у Додатку № 3 до договору сторони погодили, що розмір Єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права 1400, 00 грн за місяць. Єдиний платіж перераховується користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов основного договору. Він сплачується не пізніше ніж за п`ять днів до початку місяця за який він здійснюється (перший платіж здійснюється не пізніше 5 числа місяця стосовно якого він сплачується).

Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період з грудня 2019 р. по листопад 2021 року, позивач вказав, що за весь час з моменту підписання договору відповідач мав право легально здійснювати комерційне використання музичних творів. Однак, відповідач не дотримувався належним чином зустрічного обов`язку - обов`язку сплачувати винагороду позивачу.

Позивач також зазначив, що оскільки жодна з сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору, то станом на дату звернення до суду з позовною заявою строк дії договору визначається періодом з 01.11.2019 по 01.11.2021.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач порушив грошові зобов`язання за договором, оскільки як стверджує позивач, за період з грудня 2019 р. по листопад 2021 року у відповідача утворилася заборгованість за договором у розмірі 14 887,16 грн яка включає в себе: 13 241,29 грн основного боргу, 443,34 грн - 3 % річних від простроченої суми та 1202,53 грн інфляційних втрат, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з цим позовом.

Оцінка суду.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим Законом (ч. 2 ст. 418 Цивільного кодексу України).

Перелік об`єктів права інтелектуальної власності визначений приписами ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України. Зокрема, об`єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об`єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) п. 1 ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об`єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 422 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст. 440 Цивільного кодексу України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об`єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України відносяться: право на використання об`єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об`єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за Договором № КБР-174/12/19-Н від 01.12.2019 в сукупному розмірі 14887,16 грн, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати винагороди за використання об`єктів права інтелектуальної власності (творів).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем, третіми особами та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором на виплату винагороди за використання в комерційній діяльності музичних творів.

Частиною 3 ст. 426 Цивільного кодексу України встановлено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до ч. 4 і 5 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому, за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Частиною 2 ст. 33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому, ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (ст. 45, ч. 1 ст. 47 Закону).

З умов п. 3.1. Договору вбачається, що такий Договір укладається строком на 1 рік.

Разом з тим, з п. 3.4. Договору вбачається, що якщо користувач не сплачував Єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати, що означає оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із доводів позивача та не спростовано відповідачем, ФОП Вечірко І.А. було сплачено зобов`язання за Договором щодо періоду дії за грудень 2019 в розмірі 1400, 00 грн.

У зв`язку із введенням карантину та неможливості відповідача здійснювати господарську діяльність у період з березня 2020 до червня 2020 включно, сума виплати винагороди (роялті) у розмірі чотирьох Єдиних щомісячних сукупних платежів за авторські і суміжні права (5600,00 грн) була перерахована і сумарно становить 722,58 грн за вказаний чотирьохмісячний період.

У зв`язку із введенням карантину у листопаді 2020 року сума щодо сплати винагороди у розмірі одного щомісячного сукупних платежу за авторські і суміжні права (1400, 00 грн) була перерахована і сумарно становить 980,00 грн за вказаний період (один місяць).

Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, з початку дії Договору про правомірне використання відповідач сплатив загалом 1400, 00 грн (перший рік дії Договору з грудня 2019 по листопад 2020). Відтак загальна сума заборгованості за перший рік дії Договору Відповідача перед Позивачем становить: 8400,00 грн (6 місяців) + 722,58 грн (4 місяці карантину) + 980,00 грн(листопад 2020) = 10102,58 грн

У відповідності до ліцензійних договорів (Додаток 1 та Додаток 2 до Договору про правомірне використання) у п. 5.1. зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2020 року, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.

У пункті 5.2. зазначено, що у випадку, якщо жодна із Сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії цієї Ліцензійної угоди протягом місяця до настання зазначеної в п.5.1 дати, дія цієї Ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії цієї Ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення.

Від Відповідача не надходило належного повідомлення про припинення у строк, передбачений п. 5.2 відповідних Ліцензійних угод (Додатків № 1 та № 2 до Договору).

Отже, договір було пролонговано на 1 рік з « 01» грудня 2020 року до « 3» листопада 2021 року. Разом з тим, відповідачем не вносилось оплати щодо пролонгованого другого року дії договору.

Як зазначає позивач, у зв`язку із введенням карантину у грудні 2020 року сума щодо сплати винагороди у розмірі одного щомісячного сукупних платежу за авторські і суміжні права (1400, 00 грн) була перерахована і сумарно становила 980,00 грн за вказаний період (один місяць). Решта місяців з січня 2021 по листопад 2021 розраховуються 1400,00 грн за місяць.

Відтак загальна сума заборгованості за другий рік дії Договору Відповідача перед Позивачем становить: 15400,00 грн (11 місяців) + 980,00 грн (грудень 2020) = 16380,00 грн

У відповідності до п. 3.5 Договору отриманий ПО УЛАСП від Користувача Єдиний сукупний платіж за майнові права перераховується ПО УЛАСП на рахунок Суміжної Організації та на рахунок Авторської Організації. Пропорції щодо перерахування на Суміжну Організацію та на Авторську Організацію дотримуються ПО УЛАСП завжди в рівних частках (50% на 50%). Тобто 50% від зазначеного платежу Користувача має отримати Суміжна Організація, а інші 50% - Авторська Організація.

Отже, Позивачеві належить 50% від винагороди, що підлягає перерахуванню Відповідачем на рахунок Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав», що дорівнює 13 241,29 гривень, та складається з наступних періодів дії Договору:

1. перший рік дії Договору, що складається з дванадцяти місяців (з грудня 2019 по листопад 2020 року включно), борг за який складається з нарахування до сплати за дванадцять місяців, дата несплати якого настала 27.12.2020 року, що складає 10102, 58 * 50% = 5 051,29 гривень;

2. другий рік дії Договору, що складається з дванадцяти місяців (з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно), борг за який складається з нарахування до сплати за дванадцять місяців (з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно), дата несплати якого настала 26.11.2020 року, що складає 16 380,00 * 50% = 8 190,00 гривень.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем допущено порушення права позивача на отримання оплати за користування творами, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором в частині сплати, відтак сума основного боргу відповідача перед позивачем в розмірі 13241,29 грн є обґрунтованою, доведеною, відповідачем не спростованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 443,34 грн та інфляційних втрат в розмірі 1202,53 грн за період дії Договору з 27.12.2019 по 01.09.2021.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою системи «ЛігаЗакон», суд дійшов висновку, що Позивачем невірно визначено період нарахування штрафних санкцій, оскільки згідно п. 3.4. Договору, механізм розстрочки припиняється достроково після не сплати Користувачем роялті за два місяці підряд.

Штрафні санкції за перший рік дії Договору необхідно розраховувати окремо за перший та другий місяць (січень-лютий 2020) на їх щомісячні нарахування, а заборгованість з березня 2020 рахувати за цілий рік, щодо періоду за другий рік дії Договору, такий є вірним.

Відтак, враховуючи періоди, як зазначено судом, до стягнення підлягає 3% річних у розмірі 422,99 грн та інфляційні втрати у розмірі 1176,51 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково у розмірі : 13241,29 грн - сума основного боргу, 422,99 грн - 3% річних та 1176,51 грн - інфляційних втрат. В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Судові витрати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір підлягає до стягнення з Відповідача в сумі 2262,93 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Вечірко Іллі Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» (02002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, буд. 5, група приміщень 57, офіс 7, ) 14840,79 грн заборгованості та 2262,93 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набранням законної сили рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2021 р.

Суддя Запотічняк О.Д.