ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"10" грудня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/773/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Патент, м. Ужгород про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 907/773/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Патент, м. Ужгород Закарпатська область

до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород Закарпатська область

до відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатська область

з участю у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів гр. ОСОБА_1 , м. Ужгород Закарпатська область, гр. ОСОБА_2 , м. Ужгород Закарпатська область, гр. ОСОБА_3 , м. Ужгород Закарпатська область, гр. ОСОБА_4 , м. Ужгород Закарпатська область

про визнання права постійного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 на підставі Державного акту серії II-ЗК № 001809 від 21.03.1995 року; визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради № 423 від 07.09.2021 року Про припинення права постійного користування земельною ділянкою,

шляхом заборони державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами:

:64:001:0091, належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях по 1/2 кожній;

:64:001:0092, належної ОСОБА_2 ;

:64:001:0093, належної ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Патент, м. Ужгород Закарпатської області звернувся в суд із даним позовом із позовними вимогами до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород Закарпатської області та до відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 на підставі Державного акту серії II-ЗК № 001809 від 21.03.1995 року; визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради № 423 від 07.09.2021 року Про припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.10.2021 року про відкриття провадження у даній справі до участі у ній залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів гр. ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , та гр. ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 .

Ухвалою господарського суду від 03.11.2021 року підготовче засідання у даній справі відкладено на 30.11.2021 року.

Ухвалою від 30.11.2021 року відкладено підготовче засідання у справі на 27.01.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Закарпатської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Патент, м. Ужгород про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 907/773/21. Згідно поданої суду заяви про забезпечення позову позивач просить суд заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :64:001:0091, належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях по 1/2 кожній; :64:001:0092, належної ОСОБА_2 ; :64:001:0093, належної ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи наведену заяву про забезпечення позову у даній справі, позивач покликається на те, що відповідно до рішень Ужгородської міської ради № 515 від 29.11.2021 року та № 518 від 29.11.2021 року громадянам, які залучені до участі у даній справі в якості третіх осіб, затверджено технічну документацію щодо земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків. При цьому, у матеріалах справи наявні копії технічних документацій із землеустрою, з яких вбачаються, що дані земельні ділянки були виділені із земельної ділянки, належної позивачу на підставі спірного державного акту.

На переконання позивача, без вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, позивач фактично позбавляється ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача в межах даної судової справи, за захистом яких він звернувся. Такі доводи позивач обґрунтовує фактичними обставинами справи, які, на його переконання, вказують на те, що відповідач вживає заходів до припинення речових прав на земельні ділянки, що виділені третім особам із належної позивачу на підставі спірного державного акту, та і взагалом на всю належну позивачу земельну ділянку, а відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень саме з фактом державної реєстрації речових прав пов`язане їх виникнення та можливість реалізації.

Заявник вказує, що реєстрація право власності на підставі зазначених рішень за третіми особами автоматично означатиме припинення володіння спірним майном у позивача. Тому, визнання незаконним оскаржуваного рішення відповідача не призведе до ефективного способу захисту порушених прав позивача. В такому разі, позивач буде позбавлений можливості захистити свої права у визначений законом спосіб. В іншому разі, виникнення речових прав (їх реєстрація) за третіми особами зумовить необхідність звернення позивача з іншими позовами в порядку цивільного судочинства.

Розглянувши матеріали заяви, оцінивши наведені заявником (позивачем) доводи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в судовому процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

В даному випадку, заявник (позивач) на підставі п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України просить заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :64:001:0091, належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях по 1/2 кожній; :64:001:0092, належної ОСОБА_2 ; :64:001:0093, належної ОСОБА_1 .

При цьому, позивач подав позов про визнання права постійного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 на підставі Державного акту серії II-ЗК № 001809 від 21.03.1995 року; визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради № 423 від 07.09.2021 року Про припинення права постійного користування земельною ділянкою, оскільки вважає, що має законні підстави для користування такою земельною ділянкою Державний акт серії II-ЗК № 001809 від 21.03.1995 року.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовує її утрудненням, а то і неможливістю поновлення його порушених прав внаслідок можливого переоформлення речових прав на земельні ділянки, які виділені із належної йому земельної ділянки громадянам, які залучені до участі у даній справі в якості третіх осіб, для будівництва та обслуговування житлових будинків, із затвердженням відповідної технічної документації. Тобто, реєстрація права власності на такі земельні ділянки за третіми особами автоматично означатиме припинення володіння спірним майном у позивача. Тому, визнання незаконним оскаржуваного рішення відповідача не призведе до ефективного способу захисту порушених прав позивача. В такому разі, позивач буде позбавлений можливості захистити свої права у визначений законом спосіб, хоча такий є на даний час належним та оптимальним способом захисту.

В іншому разі, виникнення речових прав (їх реєстрація) за відповідачем зумовить необхідність звернення позивача з іншим позовом.

Аналіз вищенаведених обставин у сукупності дає підстав дійти висновку про те, що, у даному випадку, невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у цій справі. У разі, якщо до закінчення розгляду цієї судової справи державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно спірного майна (належної позивачу на підставі Державного акту серії II-ЗК № 001809 від 21.03.1995 року земельної ділянки, із якої третім особам у справі виділені земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків із затвердженням відповідної технічної документації), позивач не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що може істотно ускладнити поновлення законних прав та/або інтересів товариства.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року за № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року за № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі та заявлений позивачем захід забезпечення позову є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи предмет даного позову, наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :64:001:0091, належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях по 1/2 кожній; :64:001:0092, належної ОСОБА_2 ; :64:001:0093, належної ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 907/773/21.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

При постановленні даної ухвали суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду № 907/73/19 від 26.08.2020 року, № 907/402/21 від 27.10.2021 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

З огляду на наведені приписи щодо зустрічного забезпечення позову, оскільки відносини у даній справі не є врегульованими та залишаються спірними, з урахуванням предмету заявлених позовних вимог, що носять немайновий характер, суд не вбачає наразі доцільності застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Патент, м. Ужгород про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 907/773/21, задоволити.

2. Заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь які реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :64:001:0091, належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях по 1/2 кожній; :64:001:0092, належної ОСОБА_2 ; :64:001:0093, належної ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі № 907/773/21.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю Патент, 88007, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 101 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 05810583).

3. Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме з 10.12.2021 року та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 10.12.2024 року.

4. На підставі ч. 2 ст. 144 ГПК України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

5. Дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

6. Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

7. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 10.12.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.