ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" грудня 2021 р. Cправа № 10/189-09(902/491/21)

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Астекс", м.Бровари, Київська область

до: Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод", с. Юрківці, Могилів-Подільський р-н, Вінницька область

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство економіки України, м. Київ

про стягнення 526 069,00 грн

у межах справи № 10/189-09

за заявою: Державного підприємства "Юрковецький спиртовий завод", с. Юрківці, Могилів-Подільський р-н, Вінницька область

про визнання банкрутом

за участю представників:

ТОВ "Компанія "Астекс": Голубенко О.В., за ордером

ДП "Юрковецький спиртовий завод": Шмаркатюк Я.В., за довіреністю

Міністерства економіки України: Гріненко Н.В. (в режимі відеоконференції)

Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький): Безверха А.О.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Провадження у даній справі перебуває на стадії розпорядження майном.

Зокрема, ухвалою від 25.10.2021 року продовжено строк процедури розпорядження майном ДП "Юрковецький спиртовий завод" та повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна) Томашука М.С. у справі № 10/189-09 до 25.04.2022 року; призначено справу до розгляду на 25.04.2022 року.

При цьому, 17.05.2021 року до суду від ТОВ "Компанія "Астекс" надійшла позовна заява б/н від 29.04.2021 року (вх. № 01-36/392/21) про стягнення з ДП "Юрковецький спиртовий завод" 526 069,00 грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, матеріали вказаної позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи №10/189-09(902/491/21) передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Ухвалою від 24.05.2021 року призначено підготовче засідання з розгляду позовної заяви ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 29.04.2021 року (вх. № 01-36/392/21) до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про стягнення 526 069,00 грн. у справі №10/189-09(902/491/21), в межах справи № 10/189-09 на 30.06.2021 року.

Ухвалою від 14.06.2021 року задоволено клопотання Міністерства економіки України про залучення до участі у справі №10/189-09(902/491/21) третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Залучено Міністерство економіки України третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до участі з розгляду позовної заяви ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 29.04.2021 року (вх. № 01-36/392/21) до ДП "Юрковецький спиртовий завод" про стягнення 526 069,00 грн у справі №10/189-09(902/491/21), в межах справи № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

В подальшому, ухвалою від 02.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 10/189-09(902/491/21) з розгляду позовної заяви ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 29.04.2021 року (вх. № 01-36/392/21) до ДП "Юрковецький спиртовий завод", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство економіки України про стягнення 526 069,00 грн., в межах справи №10/189-09 до судового розгляду по суті на 01.12.2021 року. Ухвалено забезпечити участь представника Міністерства економіки України в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судове засідання на визначену дату з`явились представники позивача, відповідача, третьої особи та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

В ході розгляду справи представник позивача надав пояснення по суті спору, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив його задоволити.

Представники відповідача та третьої особи підтримали процесуальну позицію, викладену у поданих раніше до суду відзиві та поясненнях.

Представник Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо позовних вимог поклалась на розсуд суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Так, позовні вимоги мотивовано тим, що 15.15.2020 року між ДП "Юрковецький спиртовий завод" (Покупець) та ТОВ "Компанія "Астекс" (Продавець) укладено договір № 62/12/20-М (купівлі-продажу меляси бурякової), за умовами якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю мелясу бурякову (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти Товар.

Кількість Товару, що поставляється за Договором, складає 100 тон. Товар поставляється окремими партіями. Поставка кожної партії Товару узгоджується Сторонами (п. 1.2.).

Ціна Товару за одну метричну тонну з доставкою складає 6 000,00 грн., із урахуванням ПДВ 20% 1000,00 грн. Загальна вартість договору складає 600 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 100 000,00 грн. (п. 2.1.).

Розрахунки за ним Договором здійснюються в національній валюті у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на банківський рахунок Продавця (п. 3.1.).

Оплата вартості Товару здійснюється Покупцем згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури та /або видаткової накладної, - на розрахунковий рахунок Продавця, вказані у даному Договорі або у рахунку-фактурі на оплату, шляхом безготівкового переказу грошових коштів протягом доби з моменту поставки партії Товару, або іншим чином, що не суперечить чинному законодавству України (п. 3.2.).

Постачання Товару Покупцю, здійснюється з пункту завантаження на умовах DDР, згідно "ІНКОТЕРМС-2010" - за кінцевим пунктом розвантаження: с. Юрківці, Могилів-Подільський р-н, Вінницька обл., вул. Миру, 259 (п. 4.1.).

У випадку порушення строку оплати Товару, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період за який сплачуться пеня), від невиплаченої суми за кожний день прострочки (п. 5.3.).

Договір є укладеним з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх обов`язків (п. 8.1.).

Згідно умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 479 760,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 304 від 15.12.2020 року, № 305 від 16.12.2020 року та № 306 від 16.12.2020 року; товаро-транспортними накладними № 101 від 15.12.2020 року, № 102 від 15.12.2020 року, № 103 від 16.12.2020 року.

Відповідач за отриманий товар не розрахувався, в зв`язку з чим заборгував позивачу 479 760,00 грн.

Також, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 5.3. договору, нараховано до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні.

Відтак, посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача 526 069,00 грн., з яких: 479 760,00 грн. боргу, 21 701,21 грн. пені, 5 177,20 грн. - 3% річних та 19 430,28 грн. інфляційних.

У відзиві на позовну заяву б/н від 29.06.2021 року, відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа у письмових поясненнях № 2431-05/475 від 13.09.2021 року щодо позовних вимог заперечила та просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що уклавши договір № 62/12/20-М, відповідач зобов`язувався оплатити товар на загальну суму 600 000,00 грн з ПДВ, що складає 11,4 % балансової вартості активів боржника. А отже, зазначений договір є значним правочином, який має вчинятись за обов`язковою згодою органу, до сфери управління якого належить відповідач.

Станом на день укладання Договору органом управління відповідача було Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Матеріали справи не містять відповідного рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання згоди на вчинення зазначених правочинів. А отже, дозвіл уповноваженого органу управління Підприємства на укладення Договору отримано не було, чим, порушено приписи статті 73-2 ГК України та спеціального законодавства для укладення державними підприємствами значних правочинів.

Також, всупереч вимогам ч. 7 ст. 44 КУ з процедур банкрутства, матеріали справи не містять рішення комітету кредиторів ДП "Юрковецький спиртовий завод" щодо надання згоди боржнику на укладення договору № 62/12/20-М (купівлі-продажу меляси бурякової) від 15.12.2020 року.

Отже, на переконання третьої особи, зазначений договір укладено з порушенням норм законодавства, а саме без отримання згоди як органу управління боржника так і комітету кредиторів боржника на укладення даного правочину. Такі дії суперечать законодавству України та інтересам держави в особі Міністерства, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи встановлені обставини суд зважає на наступні законодавчі положення.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас, суд звертає увагу на те, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУ з процедур банкрутства).

Частина 1 ст. 2 КУ з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно п. 1, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КУ з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Враховуючи наведене, КУ з процедур банкрутства введено в дію з 21.10.2019 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КУ з процедур банкрутства, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тобто, перехід від регулювання передбаченого ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до регулювання передбаченого КУ з процедур банкрутства здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 924/159/14, від 11.08.2020 у справі № 904/3457/19, від 27.08.2020 року у справі № 904/4928/17.

Відтак, розгляд справи № 10/189-09, в тому рахунку і розгляд позовної заяви ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 29.04.2021 року (вх. № 01-36/392/21) про стягнення з ДП "Юрковецький спиртовий завод" 526 069,00 грн., в межах справи № 10/189-09, здійснюється згідно положень КУ з процедур банкрутства.

За приписами ст. 1 КУ з процедур банкрутства, поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою від 27.11.2009 року порушено провадження у справі № 10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод".

Поряд з цим, провадження у даній справі перебуває на стадії розпорядження майном.

Зважаючи на те, що позовні вимоги, які є предметом даного судового розгляду, виникли на підставі договору від 15.12.2020 року (після порушення провадження у справі №10/189-09 про банкрутство ДП "Юрковецький спиртовий завод") та заявлені за 2020-2021 роки, відтак така заборгованість є поточною.

Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 7 КУ з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 45 КУ з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Згідно статті 1 КУ з процедур банкрутства, значні правочини - правочини щодо майна (робіт, послуг), ринкова вартість яких на день вчинення правочину становить 10 і більше відсотків вартості активів боржника за даними останньої річної фінансової звітності. Якщо замість кількох правочинів боржник міг вчинити один значний правочин, то кожен із таких правочинів вважається значним;

Відповідно до абз. 5 ч.7 ст. 44 КУ з процедур банкрутства, у процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування комітету кредиторів) вчиняти значні правочини, вчинення яких не заборонено цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 73-2 ГК України, значним господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності. Статутом державного унітарного підприємства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення господарського зобов`язання до значного господарського зобов`язання. Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею.

Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається наглядовою радою (у разі її утворення) або органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство (ч.2 ст. 73-2 ГК України).

Поряд з цим, п. 4-2 ч.1 ст. 6 ЗУ "Про управління об`єктами державної власності" (у редакції на час вчинення правочину) визначено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань приймають рішення у випадках, визначених законами України, про надання згоди на вчинення державним унітарним підприємством господарського зобов`язання, зокрема, щодо значного господарського зобов`язання або про відмову в наданні такої згоди та несуть встановлену законами України відповідальність за прийняття таких рішень.

Як вбачається з наявних матерів справи, 15.12.2020 року між ДП "Юрковецький спиртовий завод" (Покупець) та ТОВ "Компанія "Астекс" (Продавець) укладено договір № 62/12/20-М (купівлі-продажу меляси бурякової), за умовами якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю мелясу бурякову (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти Товар.

Загальна вартість договору складає 600 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 100 000,00 грн. (п.2.1. договору).

При цьому, згідно з балансом (звітом про фінансовий стан) ДП "Юрковецький спиртовий завод" станом на 31.12.2019 року, загальна сума активів останнього станом на 31.12.2019 року становить 5 259 000,00 грн.

В розумінні зазначених вище положень закону, 10 відсотків вартості активів боржника за даними останньої річної фінансової звітності у даному випадку становить - 525 900,00 грн.

Виходячи з наведеного вище, договір між ДП "Юрковецький спиртовий завод" та ТОВ "Компанія "Астекс" № 62/12/20-М (купівлі-продажу меляси бурякової) від 15.12.2020 року, загальна вартість якого складає 600 000,00 грн., є значним правочином, який має вчинятись за обов"язковою згодою органу, до сфери управління якого належить ДП "Юрковецький спиртовий завод"; та за відповідною згодою комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування комітету кредиторів).

Водночас, ДП "Юрковецький спиртовий завод" згоду комітету кредиторів або зборів кредиторів на укладення договору № 62/12/20-М (купівлі-продажу меляси бурякової) від 15.12.2020 року отримано не було.

Матеріали справи також не містять і відповідного рішення Міністерства аграрної політики та продовольства України (яке на момент укладення договору було органом управління відповідача) про надання згоди на вчинення згаданого правочину або подальшого його схвалення, а отже, дозвіл уповноваженого органу управління відповідачем на укладення Договору отримано також не було.

Відтак, як свідчать матеріали справи, під час укладення договору № 62/12/20-М (купівлі-продажу меляси бурякової) від 15.12.2020 року було порушено вимоги ст. 73-2 ГК України та норми спеціального законодавства, а саме абз. 5 ч.7 ст. 44 КУ з процедур банкрутства та п. 4-2 ч.1 ст. 6 ЗУ "Про управління об`єктами державної власності", оскільки на момент укладання такого правочину відповідач не мав відповідного погодження уповноваженого органу управління на вчинення значного правочину; також відповідачем не було отримано згоду комітету кредиторів або зборів кредиторів на укладення такого правочину.

Доказів зворотного сторонами до суду не надано.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Враховуючи наведені вище положення закону та обставини справи у їх сукупності, беручи до уваги позицію Верховного Суду, висвітлену у постановах, прийнятих у справі № 10/189-09, зокрема, у справі №10/189-09(902/185/20) щодо недотримання відповідачем вимог закону стосовно погодження на вчинення значних правочинів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 526 069,00 грн., з яких: 479 760,00 грн. боргу, 21 701,21 грн. пені, 5 177,20 грн. - 3% річних та 19 430,28 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 КУ з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 73, 74, 76-79, 86, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні позову ТОВ "Компанія "Астекс" б/н від 29.04.2021 року (вх. № 01-36/392/21) до ДП "Юрковецький спиртовий завод", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерства економіки України про стягнення 526 069,00 грн., в межах справи №10/189-09.

2. Копію рішення надіслати на електронні поштові адреси: арбітражному керуючому Томашуку М.С. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ТОВ "Компанія "Астекс" - ІНФОРМАЦІЯ_3; Міністерству економіки України - ; ДП "Юрковецький спиртовий завод" - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 09 грудня 2021 р.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи