ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. Справа№ 927/442/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 02.12.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2021 (повний текст складено 06.09.2021)

у справі № 927/442/21 (суддя Белов С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ"

про стягнення 7 770 942,96 грн.

В судовому засіданні 02.12.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватним акціонерним товариством "Ніжинський жиркомбінат" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ" про стягнення 7770942,96 грн., з яких:

-5202985,36 грн. штрафних санкцій по специфікаціях №1, №2, №3 до договору поставки;

-695957,60 грн. штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару по специфікаціях №1, №2, №3 до договору поставки та

-1872000,00 грн. штрафу у розмірі 30% від суми непоставленого товару по специфікаціях №2, №3 до договору поставки за несвоєчасне повернення попередньої оплати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №19-Ф від 17 липня 2020 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що визнає факт підписання директором ТОВ «Дніпрове» ОСОБА_1 договору поставки №19-Ф від 17 липня 2020 року та не визнає факт підписання директором ТОВ «Дніпрове» ОСОБА_1 специфікацій 1, 2 та 3, у зв`язку з чим відповідач зазначив, що не визнає факт невиконання зобов`язань з поставки насіння соняшнику врожаю 2020 року.

29 липня 2021 року представником відповідача подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи стосовно підписів на специфікаціях №1, №2 та №3.

29 липня 2021 року представником позивача подано заперечення у призначенні судової почеркознавчої експертизи, яке обґрунтовано відсутністю підстав для її призначення. Крім того, представник позивача у запереченні просить суд визнати дії представника відповідача такими, як зловживання процесуальними правами та застосувати відповідні заходи, визначені Кодексом.

У судовому засіданні 29 липня 2021 року представник позивача надав суду для огляду оригінали витребуваних судом документів, які суд дослідив.

У судовому засіданні 29 липня 2021 року суд відмовив представнику відповідача у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки матеріали справи не містять відомостей, наданих громадянином ОСОБА_1 , що на спірних документах містяться не його підписи. Пояснення представника відповідача стосовно того, що при візуальному огляді вбачається, що підписи відрізняються, не прийняті судом, оскільки адвокат не є представником громадянина ОСОБА_1

03 серпня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви, у яких представник позивача надав пояснення з приводу заперечень відповідача щодо підписання специфікацій 1, 2 та 3. Представник позивача зокрема, зазначив, що на виконання специфікацій 1, 2 та 3 позивачем було перераховано на рахунок відповідача 4005000,00 грн. попередньої оплати, а відповідачем, відповідно до умов укладених специфікацій 1, 2 та 3, за видатковими накладеними та товарно-транспортними накладними було поставлено позивачу насіння соняшнику у кількості 123,04 тон (недопоставлено 676,96 тон). Тобто, враховуючи часткове виконання умов Договору та Специфікації № 1, 2 та 3, як з боку позивача, так і з боку відповідача, Договір поставки №19-Ф від 17 липня 2020 року та Специфікації №1, 2 та 3 є укладеними.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2021 у справі №927/442/21 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ" на користь Приватного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" 5202985,36 грн. штрафних санкцій; 695957,60 грн. 10% штрафу; 1872000,00 грн. 30% штрафу та 116564,14 грн. судового збору.

Рішення мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 27.09.2021 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом проігноровано пояснення представника відповідача, що ОСОБА_1 на даний час не є працівником ТОВ «Дніпрове», а отже отримання від нього будь-яких пояснень неможливе, як і допит його в якості свідка в господарському процесі;

- внаслідок відмови у призначенні експертизи судом не в повній мірі з`ясовано обставини справи, а саме чи були підписані директором ТОВ «Дніпрове» ОСОБА_1 специфікації №№1,2,3.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 04.10.2021 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на відсутність даних щодо сплати та зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України у справі №927/442/21 174 847,50 грн. судового збору. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

29.10.2021 від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ" Максакова В.В. надійшов лист про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано платіжне доручення № 1382 від 27.10.2021 про сплату 174 846,21 грн. судового збору.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 02.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 задоволено заяву представника Приватного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №927/442/21 із застосуванням сервісу "EASYCON".

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.12.2021 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, проси її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники позивача в судове засідання апеляційної інстанції 02.12.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

01.12.2021 та 02.12.2021 від директора відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні в м.Одеса та відповідно клопотання про його відрядження на 3 дні з 01.12.2021 по 03.12.2021 до ТОВ «Охтирка Агропродукт» в м.Охтирка.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія відхиляє заявлені клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідача за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

17 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Ніжинський жиркомбінат" (покупець) було укладено договір поставки №19-Ф.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року, іменоване надалі Товар, на умовах цього Договору.

Згідно з п.2.1., 3.1., 3.3., 4.2. Договору кількість, ціна, загальна вартість, порядок оплати, термін поставки Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до п. 6.2 Договору у разі несвоєчасної поставки або не поставки Товару, або його частини, Постачальник сплачує договірну штрафну санкцію в розмірі 1% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) Товару за кожен день прострочення і, крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки. В разі несвоєчасної поставки або не поставки Товару, або його частини, на строк понад 10 (десять) календарних днів Постачальник також додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару або його частини.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у разі прострочення поставки (не поставки) Товару, або його частини, на строк більш ніж 10 (десять) календарних днів, Постачальник, зобов`язаний негайно повернути Покупцю отриману від нього попередню оплату, на яку не було поставлено Товар. Також, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю, в такому випадку, компенсацію, яка розраховується як різниця між доларовим еквівалентом вартості Товару (частини вартості Товару), що повертається Постачальником (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на день такого повернення) та доларовим еквівалентом вартості Товару (частини вартості Товару), що була сплачена Покупцем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день такої оплати). Компенсація сплачується Постачальником Покупцю у гривнях України за офіційним курсом НБУ гривні України до долару США на день оплати такої компенсації. У разі не повернення Покупцеві в цей строк попередньої оплати та вищевказаної компенсації, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю також штраф в розмірі 30% від суми непоставленого Товару.

Відповідно до п.6.9. Договору сплата штрафних санкцій, штрафу, пені, компенсацій чи збитків не звільняє сторону від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно п.п. 7.1.-7.2. Договору при настанні обставин непереборної сили термін виконання зобов`язань стороною за цим Договором, що зазнала впливу таких обставин відсувається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана повідомити іншій стороні протягом 10 календарних днів з моменту виникнення таких обставин. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх тривалості будуть служити підтвердження Торгово-промислової палати України. В іншому випадку форс-мажорні обставини вважаються непідтвердженими.

Відповідно до п. 8.2. Договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 серпня 2021 року, але в будь-якому випадку до остаточного його виконання сторонами.

На виконання умов Договору, 17 липня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію №1 до Договору поставки №19-Ф від 17 липня 2020 року, за якою Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року у кількості 200,00 тон за ціною 9350,00 грн. з ПДВ, на загальну суму 1870000,00 грн., з ПДВ; термін поставки до 10 жовтня 2020 року.

06 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію №2 до Договору поставки №19-Ф від 17 липня 2020 року, за якою Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року у кількості 300,00 тон за ціною 10450,00 грн. з ПДВ, на загальну суму 3135000,00 грн. з ПДВ; термін поставки до 30 жовтня 2020 року.

20 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію №3 до Договору поставки №19-Ф від 17 липня 2020 року, за якою Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року у кількості 300,00 тон за ціною 10350,00 грн. з ПДВ, на загальну суму 3105000,00 грн. з ПДВ; термін поставки до 15 жовтня 2020 року.

На виконання умов п. 2 Специфікацій №1, 2 та 3 до Договору поставки, позивач перерахував відповідачу попередні оплати: 20.07.2020 - 935000,00 грн.; 07.08.2020 - 1567500,00 грн.; 21.08.2020 - 1552500,00 грн., у підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано платіжні доручення: №14417 від 20.07.2020 на суму 935000,00 грн.; №14688 від 07.08.2020 на суму 1567500,00 грн.; №14891 від 21.08.2020 на суму 1552500,00 грн., а також та банківські виписки (загальна сума попередньої оплати становить 4055000,00 грн.) /а.с. 26-33/.

Позивач у позовній заяві зазначає, що умови поставки Товару з боку відповідача не були виконані у повному обсязі. Так, Відповідачем було поставлено Позивачу насіння соняшнику у кількості 123,04 тон, про що позивачем до позовної заяви додано видаткову накладну №20 від 10 жовтня 2020 року на загальну суму 1123611,19 грн за 123,04 тон) /а.с.39/.

Тобто, відповідачем було недопоставлено позивачу 676,96 тон Товару, з них за Специфікацією №1 - 76,96 тон, за Специфікацією №2 - 300,00 тон Товару та за Специфікацією №3 - 300,00 тон Товару.

Датами початку прострочки виконання зобов`язання відповідачем є: за Специфікацією № 1 - 11.10.2020; за Специфікацією № 2 - 31.10.2020; за Специфікацією № 3 - 16.10.2020.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Відповідачем було повернуто передплату позивачу 03.12.2020 та 04.12.2020.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідача здійснити поставку Товару за укладеним сторонами договором та специфікаціями до нього, зазначеними вище, є документально підтвердженим, що не спростовано відповідачем.

Судом встановлено, що відповідно до умов Договору та Специфікацій № 1, №2 та №3 відповідач зобов`язався поставити товар за Специфікацією № 1 у строк до 10.10.2020; за Специфікацією № 2 - до 30.10.2020; за Специфікацією № 3 - до 15.10.2020, однак своє зобов`язання виконав частково, недопоставивши позивачу товар у кількості 676,96 т, чим порушив умови укладеного між сторонами договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.2 Договору у разі несвоєчасної поставки або не поставки Товару, або його частини, Постачальник сплачує договірну штрафну санкцію в розмірі 1% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) Товару за кожен день прострочення і, крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки. В разі несвоєчасної поставки або не поставки Товару, або його частини, на строк понад 10 (десять) календарних днів Постачальник також додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару або його частини.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у разі прострочення поставки (не поставки) Товару, або його частини, на строк більш ніж 10 (десять) календарних днів, Постачальник, зобов`язаний негайно повернути Покупцю отриману від нього попередню оплату, на яку не було поставлено Товар. Також, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю, в такому випадку, компенсацію, яка розраховується як різниця між доларовим еквівалентом вартості Товару (частини вартості Товару), що повертається Постачальником (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на день такого повернення) та доларовим еквівалентом вартості Товару (частини вартості Товару), що була сплачена Покупцем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день такої оплати). Компенсація сплачується Постачальником Покупцю у гривнях України за офіційним курсом НБУ гривні України до долару США на день оплати такої компенсації. У разі не повернення Покупцеві в цей строк попередньої оплати та вищевказаної компенсації, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю також штраф в розмірі 30% від суми непоставленого Товару.

Оскільки судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки Товару позивачу, враховуючи те, що відповідач не заперечив стосовно розрахунку штрафу та штрафних санкцій, а свого розрахунку не надав, дослідивши поданий позивачем розрахунок, місцевий господарський суд дійшов обгурнтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5202985,36 гр. штрафних санкцій по специфікаціях №1, №2, №3 до договору поставки; 695957,60 грн. штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару по специфікаціях №1, №2, №3 до договору поставки та 1872000,00 грн. штрафу у розмірі 30% від суми непоставленого товару по специфікаціях №2, №3 до договору поставки за несвоєчасне повернення попередньої оплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач не спростував належними доказами позицію позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів була ретельно досліджена судом першої інстанції і наведених вище висновків суду не спростовує.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи апелянта фактично зводяться до того, що судом проігноровано пояснення представника відповідача, що ОСОБА_1 на даний час не є працівником ТОВ «Дніпрове», а отже отримання від нього будь-яких пояснень неможливе, як і допит його в якості свідка в господарському процесі; внаслідок відмови у призначенні експертизи судом не в повній мірі з`ясовано обставини справи, а саме чи були підписані директором ТОВ «Дніпрове» ОСОБА_1 специфікації №№1,2,3.

Дослідивши наявні у справі матеріали, колегія суддів встановила наступне.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Як встановлено ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто експертиза призначається, коли для вирішення справи необхідні спеціальні знання в певній галузі, а призначення судової експертизи є правом господарського суду, яке він використовує для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні спору і потребують спеціальних знань.

Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення 5202985,36 грн. штрафних санкцій по специфікаціях №№1, №2, №3 до договору поставки; 695957,60 грн. штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару по специфікаціях №1, №2, №3 до договору поставки 1872000,00 грн. штрафу у розмірі 30% від суми непоставленого товару по специфікаціях №2, №3 до договору поставки за несвоєчасне повернення попередньої оплати.

Жодним чином не заперечуючи розмір штрафних санцій та порядок їх обрахування, відповідач зазначає про не підписання специфікацій №№1,2,3 директором відповідача ОСОБА_1

З огляду на наявні у справі докази, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для призначення експертизи у даній справі, оскільки матеріали справи не містять відомостей, наданих громадянином ОСОБА_1, що на спірних документах містяться не його підписи. Пояснення представника відповідача стосовно того, що при візуальному огляді вбачається, що підписи відрізняються, обґрунтовано не прийняті судом, оскільки адвокат не є представником громадянина ОСОБА_1

Судом також правомірно прийнято до уваги пояснення представника позивача з приводу заперечень відповідача щодо підписання специфікацій №№1, 2 та 3.

Представник позивача, зокрема, зазначив, що на виконання специфікацій №№1, 2 та 3 позивачем було перераховано на рахунок відповідача 4 005 000,00 грн. попередньої оплати, а відповідачем, відповідно до умов укладених специфікацій №1, 2 та 3, за видатковими накладеними та товарно-транспортними накладними було поставлено позивачу насіння соняшнику у кількості 123,04 тон (недопоставлено 676,96 тон).

Враховуючи часткове виконання умов Договору та Специфікації №№ 1, 2 та 3, як з боку позивача, так і з боку відповідача, Договір поставки №19-Ф від 17 липня 2020 року та Специфікації №№1, 2 та 3 є укладеними.

А тому, ТОВ «Дніпрове» не лише був укладений спірний договір зі специфікаціями до нього, а й вчинялись дії, пов`язані з його виконанням.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» визначено, що відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови пленуму питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Згідно з п. 12 цієї ж постанови недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях судів та інших органах з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються (§ 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Севярін та інші проти України").

У § 23 та § 25 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення експертизи у справі, а колегія суддів не вбачає правових підстав для призначення судової почеркознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

Відповідно до аналогічних положень частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює стаття 75 вказаного Кодексу

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставини, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2021 у справі №927/442/21.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2021 у справі №927/442/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2021 у справі №927/442/21 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВЕ".

4.Матеріали справи №927/442/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 09.12.2021.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова