СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Харків Справа № 917/659/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Склярук С.І.;

та представників учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Данілова Н.Н. (адвокат);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2021 року у справі №917/659/21 (суддя-Киричук О.А.);

за позовом - Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ;

до - Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго м.Полтава;

про - стягнення 2 710 120, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року до господарського суду Полтавської області звернулося Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ (далі-Позивач) з позовною заявою до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго м. Полтава (далі-Відповідач) про стягнення 2 710 120,49 грн заборгованості за договором постачання природного газу №5259/18-БО-24 від 03.10.2018 року, з яких пеня у сумі 1 044 476,57 грн, 3% річних у сумі 699 226,00 грн та інфляційні втрати у сумі 966 417,92 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.08.2021 у справі №917/659/21 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача пеню у сумі 522 238,21 грн, 3% річних у сумі 699 215,54 грн, інфляційні втрати у розмірі 966 417,92 грн та судовий збір у розмірі 40 651,65 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням в частині зменшення неустойки, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 522 238,21 грн внаслідок зменшення її розміру на 50% та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вищезазначені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги Позивача зводяться до наступного:

- Відповідач не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин, а виконання умов спірного Договору не може ставитися в залежність від виконання зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів чи Держави;

- Відповідачем до суду першої інстанції не було надано доказів на підтвердження того, що ним вживаються відповідні заходи щодо стягнення вказаних у позовній заяві сум дебіторської заборгованості, а також не наведено обставин, які б свідчили про неможливість стягнення зазначених коштів;

- Відповідачем не доведено факт відсутності його вини у виникненні боргу за Договором, а також факт його важкого фінансового стану;

- судом першої інстанції не враховано, що нараховані штрафні санкції в зазначеному Позивачем розмірі не є надмірно великими в порівнянні з зобов`язанням зі сплати вартості поставленого природного газу;

- збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки;

- факт неналежного планування Відповідачем своєї господарської діяльності не повинен порушувати права інших суб`єктів господарювання, які належним чином виконують свої обов`язки, а ризики діяльності Відповідача не можуть бути покладеними на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості;

- Відповідач, як суб`єкт господарської діяльності не звільняється від ризиків господарської діяльності пов`язаних із несвоєчасним розрахунком споживачів та затримкою держави у виділенні пільг та субсидій на часткове покриття вартості енергоносіїв, спожитих пільговими категоріями споживачів теплової енергії та гарячої води;

- судом першої інстанції безпідставно не враховано праві висновки за подібних правовідносин, які були викладені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №918/116/19;

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 року у справі №917/659/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2021 року у справі №917/659/21 та встановлено строк учасникам справи для надання заяв та клопотань, а також відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 28.10.2021 від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача, відповідно до якого Відповідач заперечував проти задоволення скарги Позивача з підстав її необґрунтованості, просив оспорюване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача - без задоволення.

Будь-яких заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

Представник Відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оспорюване рішення господарського суду - без змін.

Представник Позивача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 ГПК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не оспорюються наступні обставини.

Між сторонами 03.10.2018 року було укладено договір №5259/18-БО-24 постачання природного газу (далі-Договір), за умовами якого Позивач зобов`язується поставити Відповідачу у 2018 році природний газ, що використовується виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, а Відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до вимог п.8.2 Договору, у разі невиконання Відповідачем умов п.6.1 Договору, він зобов`язується сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Позивача печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 року по 17.10.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (п.12.1 Договору). Зазначений Договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

В подальшому сторонами шляхом підписання додаткових угод за №1-18 внесено зміни та доповнення до Договору, якими, зокрема, змінювалися обсяги постачання природного газу, порядок та умови його передачі, порядок розрахунків, ціна природного газу на відповідні періоди його постачання, а також строк дії Договору (в частині постачання природного газу Договір діє до 30 вересня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивачем на виконання умов Договору у період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року було передано у власність Відповідача природний газ на загальну суму 85 061 633,74 грн, на підтвердження чого надано акти приймання-передачі природного газу за цей період.

Відповідач, в свою чергу здійснював оплату поставленого Позивачем природного газу несвоєчасно. Позивачем до суду було надано листи Відповідача про зарахування коштів в рахунок оплати за спірним Договором, довідку по операціям за Договором "5260/18-КП-24", а також виписки банку по рахункам Позивача.

Позовні вимоги в суді першої інстанції Позивачем обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов спірного Договору щодо вчасного проведення розрахунків за поставлений природний газ.

Відповідач в суді першої інстанції зазначав про відсутність його вини в несвоєчасному виконані умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлений Позивачем природний газ. Також Відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір належної до стягнення пені на 90%, аргументуючи це тим, що він є комунальним підприємством яке працює за тарифами для трьох груп споживачів (населення, бюджет, інші споживачі), які несвоєчасно проводять розрахунки. Крім цього, Відповідач посилався на наступні обставини: поширення на території України коронавірусної хвороби COVID-19 та впровадження карантинних обмежень; систематичне погашення заборгованості та відсутність основної заборгованості Відповідача перед Позивачем за спірним Договором на час звернення останнього до суду; стягнення заявленої Позивачем суми пені спричинить збільшення збитків Відповідача; відсутність доказів на погіршення фінансового стану Позивача в результаті неналежного виконання Відповідачем умов Договору; відсутність прямого умислу Відповідача в неналежному виконанні умов Договору; стягнення пені та інших нарахувань в порядку ст.625 ЦК України не є основним доходом Позивача; пеня є санкцією за неналежне виконання умов Договору, а не основним боргом, а тому Позивач в разі її зменшення не зазначає значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі; необхідність реального виконання судового рішення Відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив про їх обґрунтованість та доведеність належними доказами в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача пені у сумі 1 044 476,42 грн, 3% річних у сумі 699 215,54 грн та інфляційних втрат у розмірі 966 417,92 грн. Також судом першої інстанції частково задоволено клопотання Відповідача про зменшення заявленого Позивачем розміру пені, та зменшено розраховану суму пені на 50%, тобто з 1 044 476,42 грн до 522 238,21 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі вищезазначеної процесуальної норми, суд апеляційної інстанції переглядає спірне рішення суду лише в межах вимог апеляційної скарги, тобто в частині часткової відмови судом у стягненні пені внаслідок зменшення її розміру з 1 044 476,42 грн до 522 238,21 грн.

Вищезазначений висновок суду в частині часткового задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру пені колегія суддів вважає обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги Позивача такими, що його не спростовують, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Умовами п.7.2 Договору (з урахування редакції Додаткової годи №4 від 29.11.2018 року) передбачено, що у разі невиконання Відповідачем пунктів 5.1 та 5.6 цього Договору, він зобов`язується сплатити Позивачу, пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Так, Позивачем з позовній заяві за неналежне виконання умов Договору заявлено до стягнення з Відповідача пеню у розмірі 1 044 476,57 грн, проте судом першої інстанції при здійсненні власного перерахунку було встановлено, що зазначена сума розрахована Позивачем невірно, так як останнім не було враховано, що 24.08.2019 року (День незалежності України) припадає на суботу, а першим робочим днем є саме 27.08.2019 року, що стало наслідком здійснення судом власного розрахунку суми пені з дослідженням наданих сторонами доказів. В результаті вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що арифметично вірним є сума пені у розмірі 1 044 476,42 грн.

Доводів на спростування вищенаведеного апеляційна скарга Позивача не містить.

Відповідач, в суді першої інстанції у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання Відповідач зазначає наступне:

- він є комунальним підприємством і працює за тарифами для трьох груп споживачів (населення, бюджет та інші споживачі), які невчасно проводять розрахунки за надані їм послуги;

- НКРЕКП 17.03.2020 року встановило для Відповідача двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії для усіх категорій споживачів, в той час як застосування вказаних тарифів, відповідно до вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги, можливе лише за умови укладання нових договорів у відповідності до цього закону. Проте, 02.04.2020 року набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, яким було продовжено на п`ять місяців з дня завершення карантинних заходів, строк протягом якого споживачі мають право на обрання моделі договірних відносин, а внаслідок цього і можливість Відповідача на укладання нових договорів та застосування нових тарифів. Наведені обставини призвели до неможливості застосування нових тарифів та позбавили Відповідача обігових коштів. Крім того, внаслідок карантинних заходів, значна частина бюджетних установ та організацій, діяльність яких була зупинена (шкільні, дошкільні заклади) припинили споживання теплової енергії, що вплинуло на обсяги реалізованої теплової енергії та недоотримання прогнозованої виручки;

- перебування Відповідача у вкрай несприятливому фінансовому становищі, спричиненому значною кредиторською та дебіторською заборгованістю;

- систематичне здійснення Відповідачем погашення заборгованості за Договором, та відсутність на момент звернення Позивача до суду у Відповідача основного боргу за поставлений Позивачем газ;

- стягнення пені в заявленому розмірі спричинить додаткове збільшення збитків підприємства;

- ненадання Позивачем до суду першої інстанції доказів погіршення його фінансового стану, чи виникнення певних ускладнень в господарській діяльності або ж понесення відповідних збитків саме в результаті прострочення Відповідачем грошового зобов`язання передбаченого Договором;

- відсутність в діях Відповідача щодо неналежного виконання умов Договору в частині своєчасної оплати вартості поставленого Позивачем газу прямого умислу, так як розрахунки Відповідача з Позивачем за поставлений останнім газ нерозривно пов`язані з розрахунком споживачів теплової енергії перед Відповідачем;

- стягнення пені та передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом Позивача та не може впливати на його господарську діяльність;

- заявлена Позивачем сума пені є лише санкцією за невиконання Відповідачем зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не зазнає значного негативного наслідкусвоєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог пре стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

- суд першої інстанції повинен враховувати необхідність реального виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

На підтвердження вищезазначених фактів, Відповідачем до суду першої інстанції надано копії фінансових звітів за 2018 рік, 2019 рік та 1-ий квартал 2021 року, а також копії податкових декларацій за аналогічні роки.

Так, відповідно до податкової декларації з податку на прибуток Відповідача за 2018 рік збитки останнього складають 51 882 857 грн. (код рядка в ПД - 02), збиток наростаючим підсумком за минулі періоди складають 58 438 380 грн. (код рядка в ПД -04).

Відповідно до податкової декларації з податку на прибуток Відповідача за 2019 рік, збитки останнього наростаючим підсумком за минулі періоди складають 34 928 236 грн (код рядка в ПД -04).

Податкова декларації за 1 квартал 2021 року свідчить про збитки Відповідача в зазначений період у розмірі 42 791 081 грн (код рядка в ПД - 02) та збитки наростаючим підсумком за минулі періоди у розмірі 60 590 388 грн (код рядка в ПД -04).

Проаналізувавши вищенаведене, суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

При цьому, суд зауважує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (дана позиція викладена у Постанові Верховного суду від 05.03.2019 року по справі № 923/536/18 ).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року.

Зазначене також відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18.

При визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правова позиція у вирішенні цього питання викладена Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 року в справі № 905/1005/18, від 24.07.2019 року в справі 915/985/18, від 22.07.2019 року в справі № 922/3612/12, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 05.03.2019 року в справі № 923/536/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18.

Враховуючи вищенаведене, інтереси та заперечення сторін, наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги статус Відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, враховуючи фінансовий стан сторін, а також те, що основний борг Відповідача за спірний період є погашеним, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків внаслідок порушення Відповідачем умов Договору, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про часткове задоволення клопотання Відповідача та зменшення розміру нарахованої Позивачем пені на 50%, тобто до 522 238,21 грн.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Твердження Позивача про неправильне застосування господарським судом при винесенні спірного рішення приписів ст. ст. 525, 526, 551, 599 та 625 ЦК України та статті 233 ГК України та без належної правової оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як зменшення розміру пені є правом суду прямо передбаченим частиною 3 статті 551 ЦК України і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Посилання Позивача на неврахування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 918/116/19 колегією суддів не приймаються до уваги, так як у зазначеній справі судами досліджувались різні за змістом докази та були встановлені інші обставини, що у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин у даних справах.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Посилання Позивача на постанову Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі №908/1453/14 є недоречним, так як зазначена постанова хоча і була прийнята за матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце у цій справі, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), тобто обидві справи є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

Твердження Позивача про те, що Відповідач не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин колегією суддів вважаються необґрунтованими, так як в даній спірній ситуації в оспорюваній частині рішення йде мова саме про зменшення судом першої інстанції розміру неустойки, що прямо передбачено ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, а не про звільнення Відповідача від відповідальності.

Посилання Позивача на недоведеність Відповідачем відсутності його вини у виникненні боргу спростовуються наявними в матеріалами справи доказами, про що докладно зазначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції. Сам факт постачання газу за спірним Договором виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями свідчить про існування врегульованого державою порядку оплати зазначеними суб`єктами за його споживання, а також погашення існуючої заборгованості з цього приводу, що не може залежати від волевиявлення Відповідача.

Доводи Позивача про ненадання Відповідачем до суду першої інстанції доказів на підтвердження того, що ним вживаються відповідні заходи щодо стягнення відповідних сум дебіторської заборгованості, а також про те, що збитковість підприємства не є виключною обставиною для зменшення неустойки - не спростовують висновків суду в оспорюваній частині, так як судом при зменшенні розміру неустойки в силу закону було враховано не конкретно зазначену обставину, а сукупність обставин які були заявлені Відповідачем в обґрунтування підстав для зменшення заявленої до стягнення Позивачем суми неустойки.

Інші доводи заявника, зазначені ним в апеляційній скарзі спростовуються вищенаведеними висновками судової колегії, наявними в матеріалах справи доказами та нормами чинного матеріального та процесуального законодавства.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

За таких підстав рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2021 року у справі №917/659/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Позивача - без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2021 року у справі №917/659/21 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2021 року у справі №917/659/21 - залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.12.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков