ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2052/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн девелопмент компані «Кодеко»

до Державного підприємства «Український карантинний розсадник»

прo стягнення 364 489,55 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Несвіт О.В.

вiдповiдача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн девелопмент компані «Кодеко» (надалі позивач) до Державного підприємства «Український карантинний розсадник» (надалі відповідач) прo стягнення 364 489,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.07.2021 року відкрито провадження у справі № 911/2052/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.09.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 06.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву б/н від 06.09.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.09.2021 року підготовче засідання відкладено на 21.09.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 911/2052/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.10.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 04.10.2021 року від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 05.10.2021 року не з`явилися. Розгляд справи відкладався на 26.10.2021 року.

В судовому засіданні 26.10.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач в судове засідання не з`явився, в ході розгляду спору подав відзив на позов та клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 26.10.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 24.04.2013 року між Державним підприємством «Український карантинний розсадник» (відповідач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Констракшн девелопмент компані «КОДЕКО» (позивач, Виконавець) було укладено Договір № 24/04/13-01 про надання юридичних послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого Виконавець бере на себе зобов`язання з надання юридичних послуг Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані Виконавцем юридичні послуги на умовах Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору за послуги, зазначені у п. 1.2. цього Договору, Замовник сплачує Виконавцю на його поточний рахунок суму винагороди, визначену згідно кошторису послуг (Додаток № 1 до Договору) та погоджену актами приймання-передачі виконаних послуг.

01.10.2013 року між Сторонами Договору було підписано Додаткову угоду № 1 про надання додаткових послуг, які не були визначені в п. 1.2. Договору.

Додатками № 1 та № 2 до Договору між Сторонами було затверджено Протокол погодження договірної ціни на надання юридичних послуг, згідно із умовами якого було досягнуто згоди про розмір оплати за надані послуги, вартість надання юридичних послуг визначена у розмірі 8 000 грн. на місяць, а за надання додаткових послуг 18 000 грн. на місяць.

За фактом надання позивачем послуг 10.01.2014 року сторонами було підписано акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору відповідно до яких, за період з 01.05.2013 року по 01.01.2014 року позивачем було надано юридичні послуги на суму 64 000 грн, за період з 01.10.2013 року по 01.01.2014 року на суму 54 000 грн., на загальну суму 118 000 грн.

Відповідачем 18.12.2013 року було здійснено оплату вартості юридичних послуг на суму 1 200 грн.

З огляду на часткову оплату відповідача, 10.01.2014 року між Сторонами було підписано Акт звірки взаєморозрахунків, на підставі якого було встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 116 800 грн.

Сторони 10.01.2014 року підписали Додаткову угоду № 2, якою затвердили графік погашення заборгованості із розстроченням платежу до лютого 2019 року. Відповідач зобов`язувався здійснювати оплату заборгованості по 1900 грн. щомісячно протягом 5 років.

Пунктом 1.7. Додаткової угоди № 2 від 10.01.2014 року було встановлено, що у зв`язку із затвердженням графіку погашення заборгованості, Сторони дійшли згоди, що строк позовної давності встановлюється у 5 років.

15.03.2021 року позивачем було вручено відповідачу лист-претензію № 1-03/2021 щодо врегулювання заборгованості із вимогою здійснити оплату заборгованості у сумі 116 800 грн.

У відповідь на лист-претензію відповідач повідомив, що ДП «Український карантинний розсадник» тривалий час перебувало у процедурі банкрутства, але на даний момент у відповідача проводяться заходи щодо поновлення господарської діяльності, з огляду на що просив розглянути можливість реструктуризації заборгованості терміном від 3 до 5 років.

ТОВ «Констракшн девелопмент компані «КОДЕКО» листом № 1-04/2021 повідомило про готовність здійснити розстрочення платежу, а також надало до листа проект Додаткової угоди про розстрочення платежу.

15.04.2021 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №3 про розстрочення платежу до квітня 2023 року, за умовами якої відповідач взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату заборгованості шляхом перерахування щомісячно суми, визначеної у графіку у відповідності до кожного календарного місяця.

25.06.2021 року відповідач перерахував на банківський рахунок позивача 2 500 грн. у якості часткового погашення боргу згідно Додаткової угоди №3 до Договору № 24/04/13-01 від 24.04.20213 року. Однак, за умовами Додаткової угоди №3 відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за травень 2021 року у сумі 4 500 грн.

Відповідно до п. 1.3. Додаткової угоди №3 відповідач зобов`язувався здійснювати платіж за кожний місяць з першого числа місяця не пізніше останнього числа відповідного місяця. У відповідності до п. 1.5. Додаткової угоди № 3 зобов`язання Замовника із сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Виконавця коштів у строк та сумі, що встановлені графіком погашення заборгованості на відповідний місяць.

Таким чином, сплата 25.06.2021 року відповідачем 2 500 грн. свідчить про часткове погашення заборгованості, тому платіж за травень 2021 року не вважається виконаним своєчасно та в повному обсязі.

В подальшому відповідач платежів не здійснював, відповідно є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання щодо виплати в повному обсязі заборгованості, зазначеної п. 1.1.-1.2. Додаткової угоди № 3 до Договору від 24.04.2013 року.

Пунктом 1.10. Додаткової угоди №3 сторони погодили, що у разі повного або часткового нездійснення платежів згідно з графіком погашення заборгованості у розмірі, що дорівнює одному місяцю, Виконавець має право здійснювати заходи щодо дострокового стягнення непогашеної суми заборгованості згідно із Договором № 24/04/13-01 від 24.04.2013 року, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення, штрафу у розмірі 10%, а також проценти річних та інфляційні нарахування».

Позивач в позові зазначає, що на момент звернення до суду відповідач своєчасно та в повному обсязі заборгованості не сплатив. Всього відповідачем було здійснено оплату наданих послуг відповідно до квитанції № 832/з6 від 18.12.2013 року та платіжного доручення № 176_6Р01G/769 від 25.06.2021 року у загальному розмірі 3 700 грн., однак заборгованість у розмірі 114 300 грн. станом на момент звернення до суду з цим позовом не оплачена відповідачем.

Отже, матеріалами позовної заяви підтверджується, що з урахуванням здійснених відповідачем часткових проплат, а також з урахуванням положень Додаткової угоди №3 до Договору від 24.04.2013 року, станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача за надані на підставі Договору становить 114 300 грн.

З огляду на існування заборгованості відповідача та у відповідності до умов Договору від 24.04.2013 року з урахуванням Додаткових угод, додатків до Договору, позивач в позові також просить стягнути з Державного підприємства «Український карантинний розсадник» 3% річних у сумі 25 665,83 грн., 14 646,06 грн. пені (з урахуванням позовної давності в 1 рік), 198 447,66 грн. інфляційних та штраф у розмірі 10% від суми заборгованості у сумі 11 430,00 грн.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив на позов, в якому визнав факт існування між ним та позивачем правовідносин за Договором щодо надання юридичних послуг та існування наведеної у позові заборгованості. Однак, зазначив, що позивачем не було враховано здійснену відповідачем проплату за платіжним дорученням від 26.07.2021 року № 188 на суму 2500,00 грн., у зв`язку з чим, зауважив, що заборгованість фактично складає 111 800,00 грн., в решті позовних вимог просив відмовити.

Позивач факт сплати заборгованості за платіжним дорученням від 26.07.2021 року № 188 на суму 2500,00 грн. не заперечував, однак уточнень позовних вимог не подав.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 111 800,00 грн., що відповідачем фактично визнано. Щодо заборгованості в сумі 2500,00 грн., яка сплачена після подання позову за платіжним дорученням від 26.07.2021 року № 188, в частині такої заборгованості відсутній предмет спору, що має наслідком закриття провадження у справі.

Погашення відповідачем основної заборгованості після подання позову є підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, у зв`язку з самостійним врегулюванням сторонами заявленої до стягнення у справі основної заборгованості в сумі 2500,00 грн., згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі у відповідній частині позовних вимог підлягає закриттю.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Щодо заявлених позивачем штрафних санкцій, судом досліджено та встановлено, що укладаючи Додаткову угодиу №3 15.04.2021 року, сторони погодили зміну умов зобов`язання в частині строків оплати та погодили новий графік платежів та наслідки його порушення.

При цьому, суд не погоджується з твердженнями позивача, що в Додаткових угодах №№ 2-3 до Договору від 24.04.2013 року сторонами погоджено, що штрафні санкції нараховуються за весь період прострочення за весь період дії Договору, тобто по день проведення розрахунків. Додаткові угоди не містять відповідної умови.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним нараховано пеню в сумі 14 646,06 грн. за період з 05.07.2020 року по 05.07.2021 року, тобто за рік прострочення. Інфляційні нараховані позивачем в сумі 198 447,66 грн. за період прострочення з січня 2014 року по травень 2021 року, 3% річних нараховані в сумі 25 665,83 грн. за період з січня 2014 року по липень 2021 року.

Однак, дослідивши наданий позивачем розрахунок позову, враховуючи часткові проплати та нові умови Договору, судом встановлено, що на момент звернення до суду прострочення відповідача мало місце щодо наведених в новому графіку платежів з травня по липень 2021 року включно, і з врахуванням чаткових проплат сума боргу становила 6 900,00 грн.

Таким чином, правомірним та обґрунтованим є нарахування пені на наведену заборгованість з врахуванням настання строку кожного з платежів та здійснених проплат, що складає всього 120,77 грн. пені. При цьому, суд зазначає про неправомірність та безпідставність нарахування пені на всю суму заборгованості, оскільки хоча у позивача і виникло право її дострокового стягнення, однак відповідна сума після липня 2021 року не вважається простроченою, а оскільки сторони за взаємною згодою погодили нові умови та строки виконання зобов`язання, відсутні підстави стверджувати про прострочення сплати всієї суми за період, який передував укладенню Додаткової угоди №3.

Крім того, суд враховує, що умови відповідної Додаткової угоди №3 не містять застереження про можливість нарахування штрафних санкцій на всю суму заборгованості, що передувала укладенню такої додаткової угоди.

Таким чином, з врахуванням чинних умов Договору в редакціях укладених додаткових угоди, на момент звернення до суду має місце прострочення відповідачем платежів за травень, червень, липень 2021 року з врахуванням часткових проплат і саме на такі прострочення правомірним є нарахування пені, інфляційних та річних.

Здійснивши правильний розрахунок позову судом встановлено, що є правомірним нарахування пені, інфляційних та річних на прострочені платежі за травень, червень, липень 2021 року з врахуванням часткових проплат. Таким чином, пеня підлягає стягненню в сумі 120,77 грн., 3% річних в сумі 24,05 грн., інфляційні в сумі 15,90 грн. та штраф в сумі 1 140,00 грн. В решті нарахування безпідставні і не підлягають задоволенню. Зокрема, нарахування річних та інфляційних за період з січня 2014 року не відповідає чинним умовам Договору в редакції додаткових угод.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 34620,68 грн. пені, 3363,34 грн. 3% річних та 1350,29 грн. інфляційних обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підлягають задоволенню.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 114 300,00 грн. основного боргу, 120,77 грн. пені, 24,05 грн. 3% річних, 15,90 грн. інфляційних та штраф в сумі 1 140,00 грн.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивач надає договір № 16/06 про надання правничої допомоги від 16.06.2021 року, додаткову угоду до договору № 16/06 про надання правничої допомоги від 16.06.2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 09.07.2021 року та квитанцію № 16/06 від 09.07.2021 року.

Таким чином, відшкодування витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог з врахування суми боргу, яка була сплачена після подання позову, оскільки спір у відповідній частині виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, п. 2 ч.1, ч.4 ст.231, ст.ст. 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн девелопмент компані «Кодеко» до Державного підприємства «Український карантинний розсадник» прo стягнення 364 489,55 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Український карантинний розсадник» (08112, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Мила, вул. Комарова, 2-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн девелопмент компані «Кодеко» (04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, буд. 3-А, офіс 322, ) 111 800,00 грн. основного боргу, 120,77 грн. пені, 24,05 грн. 3% річних, 15,90 грн. інфляційних втрат, 1 140,00 грн. штрафу, 1 696,51 грн. витрат по сплаті судового збору та 1 008,47 грн. витрат на правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволені позовних вимог щодо стягнення 14 525,29 грн. пені, 25 641,78 грн. 3% річних, 198 431,76 грн. інфляційних втрат та 10 290,00 грн. штрафу відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 09.12.2021 року