РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2021Справа № 910/15696/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОНТОРС"

до Приватної науково-виробничої компанії "ІНТЕРБІЗНЕС"

про стягнення 35284,20 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонторс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Приватної науково-виробничої Компанії "Інтербізнес" про стягнення 541568,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 09.04.2021 № ОЗКЗ-0904/2021.

Ухвалою суду від 04.10.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.10.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 04.10.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк на подання відзиву.

15.11.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, ним було сплачено суму заборгованості у більшому розмірі, ніж вказано позивачем. Відповідач також заперечує проти покладення на нього витрат на правову допомогу, оскільки їх розмір позивачем не обгрунтовано та не доведено.

06.12.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі, в зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки, відповідачем у повному обсязі оплачено вартість поставленого товару, заборгованість за який є предметом даного спору. Позивач також просив повернути йому з бюджету сплачений судовий збір у розмірі 8210,22 грн.

Позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за товар, поставлений за договором від 09.04.2021 № ОЗКЗ-0904/2021 у розмірі 516284,00 грн. Загальна вартість товару складає 661284,00 грн, з яких відповідачем було сплачено станом на 15.09.2021 суму 145000,00 грн. З огляду на часткову оплату у сумі 145000,00 грн, позивач визначив суму заборгованості у розмірі 516284,00 грн.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи банківської виписки в період з 24.09.2021 по 30.11.2021 відповідач сплатив вартість товару у розмірі 506284,00 грн, в зв`язку з чим спір у справі в цій частині відсутній. Вказані кошти були сплачені відповідачем після звернення позивача з відповідним позовом, а тому провадження у справі підлягає закриттю в частині позовних вимог у розмірі 506284,00 грн.

Ухвалою суду від 14.12.2021 закрито провадження у справі, в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 506284,00 грн та повернуто позивачу з державного бюджету судовий збір у розмірі 7594,26 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонторс" (постачальник) та Приватною науково-виробничою компанією "Інтербізнес" (покупець) укладено договір поставки № ОЗКЗ-0904/2021, відповідно до п. 1.1 якого в порядку на та на умовах, визначених даними договором, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити: висівки пшеничні та/або висівки кукурудзяні, та/або шрот соняшниковий, та/або шрот соєвий, та/або макуху соняшникову, та/або макуху соєву, та/або макуху кукурудзяну, та/або олію соєву, та/або олію соняшникову та/або інші білкові продукти.

Ціна за одиницю товару, загальна вартість партії товару та кількість партії товару, що поставляється погоджується сторонами в специфікації на поставку відповідного товару та в подальшому відображається у рахунках та видаткових накладних на відповідну партію товару. Ціна товару встановлюється в національній валюті України - гривні. В ціну товару включено транспортування, упаковка та інші витрати постачальника. Розрахунки за поставлений згідно договору товар здійснюється шляхом перерахунку коштів покупцем на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договір або повідомлений постачальником покупцю згідно умов цього договору, у наступному порядку: 80% вартості товару згідно відповідної специфікації - не пізніше 5 банківських днів після розвантаження товару в місці (поставки) призначення та підписання видаткової накладної покупцем, 20% вартості товару згідно відповідної специфікації - після реєстрації податкової накладної та надання всіх супровідних документів, згідно п. 3.7 цього договору (п. 4.1, 4.4. договору).

Згідно п. 13.2 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021.

До матеріалів справи долучено специфікацію № 1 від 09.04.2021 згідно якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар: макуха соєва у кількості 37,680 тон на загальну суму 661284,00 грн. Постачальник зобов`язується поставити товар до 13.04.2021 включно.

Згідно наданої до матеріалів справи видаткової накладної № 135 від 13.04.2021, позивач поставив відповідачу макуху соєву у кількості 37,68 тон на загальну суму 661284,00 грн за договором від 09.04.2021 № ОЗКЗ-0904/2021. Обставини щодо поставки товару в тому числі підтверджуються товарно-транспортною накладною № Р135 від 13.04.2021.

До матеріалів справи долучено якісне посвідчення, довідка про походження товару від 13.04.2021 № 40-21, видані щодо товару, поставленого позивачем відповідачу за договором від 09.04.2021 № ОЗКЗ-0904/2021.

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату поставленого товару № 135 від 13.04.2021 на суму 661284,00 грн.

До матеріалів справи долучено податкову накладну № 18 від 13.04.2021 та докази її реєстрації 19.04.2021.

Відповідач в період з 28.04.2021 по 31.08.2021 частково оплатив вартість товару на суму 145000,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими виписками.

Крім того, 16.09.2021 (до звернення позивача з позовом до суду) відповідач оплатив 10000,00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 888 від 16.09.2021 та банківською випискою.

Також, в період з 24.09.2021 по 30.11.2021 (після звернення позивача з позовом) відповідач оплатив вартість товару у розмірі 506284,00 грн, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 14.12.2021 провадження у справі в даній частині позовних вимог було закрито.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Приписом ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунки за поставлений згідно договору товар здійснюється шляхом перерахунку коштів покупцем на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договір або повідомлений постачальником покупцю згідно умов цього договору, у наступному порядку: 80% вартості товару згідно відповідної специфікації - не пізніше 5 банківських днів після розвантаження товару в місці (поставки) призначення та підписання видаткової накладної покупцем, 20% вартості товару згідно відповідної специфікації - після реєстрації податкової накладної та надання всіх супровідних документів, згідно п. 3.7 цього договору (п. 4.4. договору).

Отже, з урахуванням умов договору, дати поставки та дати реєстрації податкової накладної, відповідач мав оплатити товар у строк до 20.04.2021. Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання за договором з 21.04.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день прийняття рішення судом, вартість товару оплачена відповідачем у повному обсязі. Крім того, судом закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 506284,00 грн

Проте, суд наголошує, що сума у розмірі 10000,00 грн була сплачена відповідачем 16.09.2021 до звернення позивача з позовом. Однак, вказана оплата не була врахована позивачем при визначенні суми основного боргу, в зв`язку з чим заборгованість відповідача була безпідставно завищена. Вказана обставина зумовлює неможливість закриття провадження у справі в цій частині, а передбачає відмову у позові в частині позовних вимог про стягнення 10000,00 грн.

Отже, оскільки, грошові кошти за товар у сумі 10000,00 грн згідно платіжного доручення № 888 від 16.09.2021 була сплачені відповідачем до звернення позивача до суду, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення 10000,00 грн, в зв`язку з їх безпідставністю.

Позивач також просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 25284,20 грн, нараховану за період з 21.04.2021 по 20.09.2021.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено відсутність основної заборгованості станом на день розгляду справи, проте прострочення з оплати товару мало місце, що є підставою для нарахування пені.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У випадку прострочення оплати або неповної оплати товару в строки, зазначені у даному договорі, покупець зобов`язується на вимогу постачальника сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, але не більше 5% від суми простроченого грошового зобов`язання. Дана пеня не застосовується до попередньої оплати, яку повинен здійснити покупець (п. 6.4 договору).

Суд перевірив розрахунок позивача, та вважає його арифметично невірним. Проте, оскільки, сума, визначена позивачем, є меншою ніж сума пені, розрахована судом згідно умов договору та з врахуванням оплат, здійснених відповідачем. Суд задовольняє позовні вимоги про стягнення пені у визначеному позивачем розмірі, так як згідно приписів ст. 237 ГПК України, у суду відсутні повноваження для виходу за межі позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Отже, з урахуванням вище зазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В зв`язку з закриттям провадження у справі в частині позовних вимог, на підставі клопотання позивача, судом було повернуто позивачу частину судового збору з державного бюджету у сумі 7594,26 грн. Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121 В, ідентифікаційний код 01200244) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонторс" (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Потьомкіна, 13/5, офіс 2/1, ідентифікаційний код 42929416) пеню у розмірі 25284 (двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн 20 коп., судовий збір у розмірі 379 (триста сімдесят дев`ять) грн. 26 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 10000,00 грн відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко