ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4083/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест", м. Запоріжжя
до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна", м. Харків
про стягнення 10426,25 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь три проценти річних у розмірі 2423,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 6518,80 грн., 1483,80 грн. пені. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору №1/П-2020 від 30.04.2020. Судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3508,53 грн.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 11.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 11.10.2021, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Відповідач своїм правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.10.2021 була вручена відповідачу 20.10.2021 та 22.10.2021, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №028274 та №028274/3 відповідно.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Отже, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

30 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (позивач, постачальник) та Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №1/П-2020, відповідно до умов п.1.1 якого, постачальник зобов`язується на умовах, передбачених договором, постачати в асортименті продукти харчування (товар) покупцеві, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки товару вказується в замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами цього договору.

Поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше, ніж за 3 (три) календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу постачальника . (п. 2.1. договору).

Умовами п. 2.4. договору передбачено, що право власності на товар переходить до покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортних накладних, (далі по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - постачальнику.

Умови щодо вартості товару і порядку розрахунків узгоджені сторонами у розділі 3 договору, зокрема, відповідно до п. 3.2 договору загальна вартість цього договору складається з вартостей товару, зазначених у всіх ТТН, за якими здійснювалася поставка протягом терміну дії цього договору, а згідно умов п. 3.3. договору сторони погодили, що всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару.

Датою оплати товару вважається дата перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника (п. 3.4. договору).

Умовами п. 6.2. договору передбачено, що за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару, останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9.1. договору, він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх виконання.

Так, позивачем було поставлено продукцію згідно видаткових накладних: №254 від 01.10.2020, №256 від 01.10.2020, №261 від 07.10.2020 та №263 від 07.10.2020.

Проте, відповідач товар не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 169469,82 грн., про стягнення якої позивачем було подано позов до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2021 у справі №922/1123/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" задоволений повністю. Стягнуто з Концерну "Військторгсервіс" (юридична адреса: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28 А, код 33689922) в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (61098, м. Харків, вул. Переможців, 6 А, ідент. код філії 38746882) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг - Інвест" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 29, ідент. код 43591006) суму основного боргу у розмірі 169469,82 грн., пеню у розмірі 8901,18 грн., 3 % річних у розмірі 2193,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 7754,69 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2824,79 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 11266,39 грн.

Рішення набрало законної сили та на його виконання виданий відповідний наказ.

Вказаним рішенням визнано, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати товару за вказаними видатковими накладними. За результатами розгляду справи судом також було стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 8901,18 грн. за період з 23.10.2020 по 31.03.2021; три проценти річних у розмірі 2193,95 грн. за період з 23.10.2020 по 31.03.2021 та інфляційні втрати у розмірі 7754,69 грн. за період листопад 2020 року - лютий 2021 року.

Позивач вказує, що при поданні зазначеної позовної заяви було частково нараховано грошові втрати, які поніс позивач у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за вказаними видатковими накладними. Тому позивач вважає за необхідне додатково стягнути з відповідача грошові втрати які поніс позивач у вигляді пені, інфляційних втрат і 3% річних та просить суд стягнути з відповідача 1483,80 грн. за загальний період з 01.04.2021 по 27.04.2021, три проценти річних у розмірі 2423,65 грн. за загальний період з 01.04.2021 по 21.09.2021 та інфляційні втрати у розмірі 6518,80 грн. за період з 01.03.2021 по 31.08.2021.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 230 та частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штрафи).

Відповідно до вимог ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт невиконання зобов`язання за договором у встановлені строки підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2021 у справі № 922/1123/21.

Пунктом 6.2 договору поставки № 1/П-2020 від 30.04.2020 встановлено, що за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару, останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правильність нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги суд визнає обґрунтованими.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Станом на момент розгляду справи, відповідач вказану заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3508,53 грн.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в якості надання професійної правничої допомоги адвокатом надані наступні документи: договір №709/м про надання правової допомоги від 06.07.2020; додаткова угода №23 від 23.09.2021 до договору №709/м про надання правової допомоги від 06.07.2020 з додатком №1 (узгоджена вартість адвокатських послуг); платіжне доручення №232 від 05.10.2021 на суму 3508,53 грн.; розрахунок витрат на правову допомогу № від 04.10.2021; акт надання послуг № 82 від 04.10.2021 на суму 3508,53 грн.; ордер серії АР №1064491 від 05.10.2021; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002044 від 22.02.2019.

При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши надані докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги рівень складності даної справи, об`єм вчинених представником позивача дій, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат, враховуючи задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача по стягненню з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3508,53 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-а, ) в особі філії "Східна" (61098, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, код ЄДРПОУ філії: 38746882) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 29, ) три проценти річних у розмірі 2423,65 грн., інфляційні втрати у розмірі 6518,80 грн., пеню у розмірі 1483,80 грн., 3508,53 грн. витрат на правову допомогу та 2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 29, ).

Відповідач - Концерн "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-а, ) в особі філії "Східна" (61098, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, код ЄДРПОУ філії: 38746882).

Рішення підписано 09 грудня 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова