ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Справа № 915/536/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль C.М.,

за участі секретаря судового засідання Сьянової О.С.,

від позивача-1: не присутні;

від позивача-2: не присутні;

від відповідача-1: не присутні;

від відповідача-2: не присутні;

від третьої особи: не присутні;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт",

54010, м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1В/3; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2;

2. Приватного підприємства "Юрикон",

54010, м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1В/4;

до 1. Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк",

04070, м.Київ, вул. Андріївська, 4;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Мотус Анте",

03022, м.Київ, провул. Василя Жуковського, буд. 15, корп. 3, офіс, 1,

e-mail:;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

про: визнання недійсним договору №ВПВ-1203 від 12.03.2021,-

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" та приватне підприємство "Юрикон" звернулись до Господарського суду Миколаївської області з позовом б/н від 19 квітня 2021 року (вх. № 6013/21 від 21 квітня 2021 року) до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що 23 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (далі-Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ікар" (Позичальник) був укладений кредитний договір № 7.3-30. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та Приватним підприємством "Орион-Нива" 28 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А., зареєстрований в реєстрі за № 2343, відповідно до якого майновий поручитель - Приватне підприємство "Орион-Нива" своїм майном поручилося за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Ікар" усіх його зобов`язань. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22 вересня 2011 року у справі про банкрутство № 5016/864/2011 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Ікар", ліквідовано товариство з обмеженою відповідальністю "Ікар", провадження у справі про банкрутство № 5016/864/2011 припинено. Дані про припинення товариства з обмеженою відповідальністю "Ікар" у зв`язку з його банкрутством внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29 вересня 2011 року, номер запису 8004455. 12 березня 2021 року між акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (Первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" (Новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г., реєстраційний номер 264. Позивачі вказають, що укладаючи оспорюваний договір, відповідачам було відомо, що зобов`язання по кредитному договору № 7.3-30 від 23 серпня 2007 року укладеному між акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ікар" (Позичальник) - основне зобов`язання є припиненим в результаті банкрутства основного боржника. Тобто після ліквідації юридичної особи, боржника за основним договором - договір кредиту припинив свою дію, а отже не можливо було відступити ці права третім особам. Крім того, посилаються на неправомірність реєстраційних дій, проведених після укладання оспорюваного договору про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року. Проте, позовних вимог у цій частині не заявляли.

За результатами автоматизованого розподілу головуючим у даній справі було визначено суддю Коваля С.М.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25 травня 2021 року.

Відповідачем-1 подано відзив на позов, в якому зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" та Приватне підприємство "Юрикон" не є стороною оспорюваного договору, вказаний договір не порушує права та інтереси позивачів, а відтак у позивачів відсутнє право на звернення до суду з даним позовом; спірний договір не впливає на обсяг обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" та приватного підприємства "Юрикон" за кредитним договором, оскільки заміна кредитора у зобов`язанні не створює будь-яких нових обов`язків для позивачів.

У наданому відзиві відповідачем-2 заперечує проти задоволення позову мотивуючи тим, що товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" є новим кредитором, права вимоги до якого перейшли за договором про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року. Відбулось відступлення прав вимоги у правовідносинах; спірний договір не впливає на обсяг обов`язків позивачів тощо.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Перцова Марина Геннадіївна приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу повідомлена про дату, місце та час судового засідання, пояснення щодо позову не надала.

30 квітня 2021 року від приватного підприємства "Юрикон" та товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" у межах даної справи до суду надійшли заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до розпорядження керівника апарату № 31 від 30 квітня 2021 року та за результатами автоматизованого розподілу, головуючим для розгляду вказаних заяв було визначено суддю Ткаченко О.В.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року у межах даної справи заяву приватного підприємства "Юрикон" б/н від 29 квітня 2021 року (вх. №6640/21) про забезпечення позову у справі № 915/536/21 задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у справі № 915/536/21, шляхом:

- заборони суб`єктами державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4 та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить приватному підприємству "Юрикон".

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року у межах даної справи заяву товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" б/н від 29 квітня 2021 року (вх. №6642/21) про забезпечення позову у справі № 915/536/21 задоволено та вжито заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони суб`єктами державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень (літ. А-4 загально. Площею 1747,9 кв.м, літ. В-2 загальною площею 488,3 кв.м, літ. Д, Д (1) загальною площею 166,8 кв.м, літ. Е-2 загальною площею 295,0 кв.м, літ. Ж-2 загальною площею 650,5 кв.м, літ.З загальною площею 137,4 кв.м) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/3 та реєстраційний номер якого 31404168, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт";

- заборони суб`єктами державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень (літ. Б-2, Б1 загальною площею 3905,9 кв.м) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/6 та реєстраційний номер якого 1, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт".

25 травня 2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 01 червня 2021 року о 10:15.

24 травня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" звернулося з клопотанням № 24-05/05/21, зареєстрованим в той же день у Господарському суді Миколаївської області за вх. № 10837/18, про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалами суду від 05.05.2021 в даній справі, шляхом зняття з указаних вище реєстраторів заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна.

01 червня 2021 року через канцелярію суду, Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" подано клопотання (вхідний № 8323/21) про розгляд справи без участі представника, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року у межах даної справи клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову в господарській справі № 915/536/21, вжиті ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 в указаній справі, шляхом зняття заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4 та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить Приватному підприємству "Юрикон".

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року у межах даної справи клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову в господарській справі № 915/536/21, вжиті ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 в указаній справі, шляхом зняття заборони:

1) суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень (літ. А-4 загально. Площею 1747,9 кв.м, літ. В-2 загальною площею 488,3 кв.м, літ. Д, Д (1) загальною площею 166,8 кв.м, літ. Е-2 загальною площею 295,0 кв.м, літ. Ж-2 загальною площею 650,5 кв.м, літ.З загальною площею 137,4 кв.м) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/3 та реєстраційний номер якого 31404168, який належить товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт";

2) суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень (літ. Б-2, Б1 загальною площею 3905,9 кв.м) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/6 та реєстраційний номер якого 1, який належить товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт".

01 червня 2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 19 липня 2021 року о 10:30.

02 червня 2021 Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" подано заяву про забезпечення позову в якій просить суд, з метою забезпечення вказаного позову шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" до вирішення справи по суті здійснювати у будь-який спосіб розпорядження нежитловою будівлею за адресою: місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1 В/З, а також перешкоджати товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" у користуванні зазначеним приміщенням;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" до вирішення справи по суті здійснювати у будь-який спосіб розпорядження нежитловою будівлею за адресою місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1 В/6, а також перешкоджати товариству з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" у користуванні зазначеним приміщенням.

02 червня 2021 року приватним підприємством "Юрикон"подано заяву про забезпечення позову в якій просить суд, з метою забезпечення вказаного позову шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" до вирішення справи по суті здійснювати у будь-який спосіб розпорядження нежитловою будівлею за адресою: місто Миколаїв, вулиця Морехідна, 1 В/4, а також перешкоджати приватному підприємству "Юрикон" у користуванні зазначеним приміщенням.

03 червня 2021 року через канцелярію суду, товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" та приватним підприємством "Юрикон" подано відповідь на відзив на позовну заяву про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним (вхідний № 8422/21), який суд долучає до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 04 червня 2021 року у межах даної справи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Аріс-Контракт" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 04 червня 2021 року у межах даної справи у задоволенні заяви приватного підприємства "Юрикон" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 19 липня 2021 року задоволені клопотання сторін, продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 14 вересня 2021 року об 11 год. 14 хв.

01 червня 2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 05 жовтня 2021 року об 11:30.

14 вересня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів - Приватного підприємства "Орион-нива".

Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів - Приватного підприємства "Орион-нива", закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 16 листопада 2021 року о 10 год. 45 хв.

На адресу суду від позивачів надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників, підтримуючи позовні вимоги.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів у судове засідання не з`явився, письмові пояснення щодо позову не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

23 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (банк), змінено найменування на Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ікар" (позичальник) укладено кредитний договір № 7.3-70, згідно з пунктом 1.1 якого, банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 3 000 000,00 (три мільйони) доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором (т.1, а.с.179-188).

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору № 7.3-70 від 23 серпня 2007 року, кредит надається позичальнику у вигляді поновлюваної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, який визначається відповідно до наведеного нижче графіку

Період дії щоденного ліміту кредитуванняРозмір щоденного ліміту кредитування
З дня виникнення у позичальника права на отримання кредиту до 22.06.2009 (двадцять другого червня дві тисячі дев`ятого року) включно3 000 000,00 (три мільйони) доларів США
З 23.06.2009 (двадцять третього червня дві тисячі дев`ятого року) до 22.07.2009 (двадцять другого липня дві тисячі дев`ятого року) включно2 000 000,00 (два мільйони) доларів США
З 23.07.2009 (двадцять третього липня дві тисячі дев`ятого року) до 20.08.2009 (двадцятого серпня дві тисячі дев`ятого року) включно1 000 000,00 (один мільйон) доларів США
За умовами пункту 6.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше 21 (двадцять першого) серпня 2009 року (дві тисячі дев`ятого) року частинами та в строки, встановлені наступним графіком:

Дата повернення Сума, що має бути повернута
23.06.2009 (двадцять третє червня дві тисячі дев`ятого року)Сума фактичної заборгованості за основною сумою кредиту, що перевищує 2 000 000,00 (два мільйони) доларів США.
23.07.2009 (двадцять третє липня дві тисячі дев`ятого року)Сума фактичної заборгованості за основною сумою кредиту, що перевищує 1 000 000,00 (один мільйон) доларів США
21.08.2009 (двадцять перше серпня дві тисячі дев`ятого року)Вся сума фактичної заборгованості за основною сумою кредиту.
Цільове призначення кредиту (підпункти 2.1.1 та 2.1.2. кредитного договору) погашення заборгованості позичальника перед акціонерним комерційним банком «Форум () за генеральним кредитним договором № 14/07/02-KLMV від 19 липня 2007 року та додатковою угодою № 2 від 13 серпня 2007 року до генерального кредитного договору № 14/07/02-KLMV від 19 липня 2007 року в повному обсязі, передбаченому довідкою Акціонерного комерційного банка «Форум» (), вказаною в п.3.1.7. договору. Поповнення обігових коштів.

Згідно п. 7.1 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку відповідну плату в порядку і на умовах, обумовлених нижче, а саме:

7.2. Відсотки за користування кредитом:

7.2.1 відсотки за користуванням кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11,00% (одинадцять відсотків) річних (із розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік).

Пунктом 14.5. вказаного кредитного договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та дії до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно цього договору в повному обсязі.

Сторонами до договорів вносились зміни та доповнення.

В забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Ікар" за кредитним договором № 7.3-70 від 23 серпня 2007 року, між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (банк) та Приватним підприємством «Орион-нива» (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, посвідчений 28 серпня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А., за реєстровим № 746, відповідно до пункту 1.1 та підпункту 2.1.1 якого іпотекодавцем було передано в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: нежитловий об`єкт, розташований за адресою: Україна, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Морехідна, буд. 1а, та складається з :

№ п/пДоговір забезпеченняНайменування , адреса та ідентифікаційні номери нерухомого майна, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором, право вимоги за якими відступаються
1.Договір іпотеки, посвідчений 28 серпня 2007 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А. за реєстровим № 746.Нежитловий об`єкт, загальною площею 8716,4 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вулиця Морехідна 1а
Найменування будівлі або споруди Літера в технічній документаціїЗагальна площа кв.м.
Адміністративний корпус А-42394,3
Будівля автомайстерні Б`, Б-23904,5
Адмінбудівля ТПОВ-2488,3
Будівля майстерні РАФГ, Г'-1648,5
Будівля складських приміщеньД, Д'-1166,8
Майстерня з надбудовоюЕ-2295,0
Будівля мех. мийкиЖ-2650,5
МагазинЗ-1137,4
Трансформаторна підстанціяИ-1-
НавісК-1-
СкладМ-1-
НасоснаН-1-
Погріб для паливаОпд-
Бесідка відпочинкуП-1-
Пункт АЗСУ-1-
КППЩ-231,1
Трансформаторна підстанція Ш-1
Огорожа3-6, 8, 10-17-
Димова труба9-
Пожежний гідрант18-
ПокриттяІ, ІІ-
Відповідно до пункту 7.4 вказаного договору іпотеки, цей договір, за умови його підписання сторонами, набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання основного зобов`язання.

Сторонами до договору вносились зміни та доповнення.

12 березня 2021 року між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г., реєстраційний номер 264, відповідно до умов якого Первісний кредитор, на умовах визначеному в договорі, відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває всі права вимоги за нижчезазначеним та укладеним договором між: Первісним кредитором, в якості кредитора, та:

- Товариством з обмеженою відповідальністю «Ікар», ідентифікаційний код за , адреса місцезнаходження: Україна, 54001, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Шевченка, будинок 59, (далі за текстом пойменований - «Боржник») в якості позичальника:

за Кредитним договором № 7.3-70 від 23 серпня 2007 року зі змінами та доповненнями до нього;

- Первісний кредитор відступає право вимоги за Договором іпотеки, посвідченим 28 серпня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А. за реєстровим № 746, зі змінами та доповненнями до нього, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань Боржника за Кредитним договором, укладеним Первісним кредитором, в якості Іпотекодержателя та:

(а) Приватним підприємством «Орион-Нива», ідентифікаційний код за , в якості Іпотекодавця, за умовами Договору іпотеки від 28 серпня 2007р.

Відповідно до п.2.2. договору про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г., реєстраційний номер 264, права вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення переходять від Первісного кредитора до Нового кредитора після повної оплати суми Компенсації Прав вимоги за цим Договором.

Згідно пункту 2.3 (а) договору про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г., реєстраційний номер 264, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору Компенсацію за відступлення прав в сумі 8 200 000,00 (Вісім мільйонів двісті тисяч) гривень 00 коп. (не оподатковується ПДВ) в день укладання цього Договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте» платіжним дорученням № 317 від 12 березня 2021 року перерахувало Акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк» суму компенсації в сумі 8 200 000,00 (Вісім мільйонів двісті тисяч) гривень 00 коп. (не оподатковується ПДВ) в день укладання цього Договору. Перерахування грошових коштів також підтверджується банківською випискою від 12 березня 2021 року та не заперечується сторонами.

Як свідчать матеріали справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте», було здійснено оплату за договором про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 317 від 12 березня 2021 року та банківською випискою від 12 березня 2021 року та не заперечується сторонами (т. 1, а.с.191).

В цей же день між першим відповідачем та другим відповідачем було складено акт приймання-передачі документів до вказаного договору, що підтверджують наявність у первісного кредитора прав вимоги (т. 1, а.с.95).

Пунктом 2.4 (а) договору про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року визначено, що боржник та іпотекодавець повідомляються про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором забезпечення, шляхом направлення первісним кредитором або новим кредитором рекомендованого листа з описом вкладення або вручення їм відповідних повідомлень протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня підписання сторонами цього договору. У випадку неможливості повідомлення боржника та/або іпотекодавця про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором забезпечення засобами поштового зв`язку, таке повідомлення здійснюється шляхом опублікування відповідної інформації в засобах масової інформації.

Судом встановлено, що на виконання вказаного вище пункту договору про відступлення прав вимоги акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (первісний кредитор) було повідомлено приватне підприємство «Орион-нива» про таке відступлення, що підтверджується повідомленням про відступлення прав вимоги вих.: № КНО-61.1.3.5/16 від 16 березня 2021 року з описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком (т.1, а.с.122). Крім того, товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте» (новий кредитор) також було повідомлено приватне підприємство «Орион-нива», товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Аріс-Контракт», приватне підприємство «Юрикон» про таке відступлення, що підтверджується повідомленням вих.: № 16-02/03/21 від 16 березня 2021 року, вих.: № 16-03/03/21 від 16 березня 2021 року, вих.: № 16-04/03/21 від 16 березня 2021 року з описами вкладення до цінних листів та фіскальними чеками.

18 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно замінено іпотекодержателя Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте», про що свідчать інформаційні довідки за № 252592321 від 14 квітня 2021 року, № 253085053 від 16 квітня 2021 року, № 253087125 від 16 квітня 2021 року (т. 1, а.с.43-49) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г., як державного реєстратора прав на нерухоме майно, за 57166782 від 18 березня 2021 року, за № 57167432 від 18 березня 2021 року, за № 57167240 від 18 березня 2021 року.

Ураховуючи наведене, суд визнає, що до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мотус Анте" (другий відповідач) перейшли в повному обсязі права вимоги за кредитним договором № 7.3-70 від 23 серпня 2007 року зі змінами та доповненнями до нього та договором іпотеки, посвідченим 28 серпня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А. за реєстровим № 746, зі змінами та доповненнями.

Позивачі зазначають, що відступлення прав вимоги не відбулось через те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте» не зареєструвало прав іпотекодержателя в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд відхиляє такі твердження позивачів з огляду на наступне.

За змістом статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З наведеної норми слідує, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню і саме відомості про відступлення прав іпотекодержателя підлягають державній реєстрації; внесення таких відомостей і є зміною речового права - права іпотеки.

Поряд із цим, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

З вказаного переліку знову ж вбачається, що державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підлягає відповідна іпотека, а не правочин з відступлення прав за іпотечним договором, а тому чинність такого правочину не залежить від факту реєстрації іпотеки як зобов`язання.

Крім того, згідно вищенаведених інформаційних довідок за № 252592321 від 14 квітня 2021 року, №253085053 від 16 квітня 2021 року, № 253087125 від 16 квітня 2021 року та рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г., як державного реєстратора прав на нерухоме майно, за 57166782 від 18 березня 2021 року, за № 57167432 від 18 березня 2021 року, за № 57167240 від 18 березня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г. 18 березня 2021 року зареєстровано права іпотекодержателя у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаному договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В свою чергу, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно пункту 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою собою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

З огляду на норми статтей 512 - 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні шляхом укладення договору відступлення права вимоги, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, не погіршує його становища та не впливає на його інтереси.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Згідно статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Норми Закону України "Про іпотеку" не передбачають переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя при укладенні іпотечного договору, так само, як від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя, у разі укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором. Одночасно, норми згаданого Закону передбачають набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, у випадках, встановлених Законом.

Згідно положень ст. 609 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи боржника, крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про іпотеку" за невиконання боржником основного зобов`язання відповідальність перед іпотекодержателем (в межах вартості предмету іпотеки несе іпотекодавець (майновий поручитель).

Згідно з ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч.2 ст. 129 Конституції України, п.7 ч.2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно зі ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області у справі № 12/204/09 від 20 липня 2009 року за позовом Закритого акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до Приватного підприємства «Орион-нива» звернене стягнення шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, стягнення на майно приватного підприємства «Орион-нива», а саме нежитловий об`єкт, загальною площею 8 716,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1-А, передані в іпотеку ЗАТ «ПУМБ» за договором іпотеки від 28 серпня 2007р., посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А. для задоволення вимог закритого акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № 7.3.-70 від 23 серпня 2007 року у сумі 3 134 666,67 доларів США та 622506,74 гривень, в тому числі заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 3000000,00 доларів США (три мільйони доларів США 00 центів), заборгованість за відсотками за користування кредитом нараховану станом на 12 травня 2009 року в розмірі 134666,67 доларів США (сто тридцять чотири тисячі шістсот шістдесят шість доларів США 67 центів); заборгованість за пенею за порушення строків повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, нараховану станом на 12 травня 2009 року в розмірі 622506,74 гривень (шістсот двадцять дві тисячі п`ятсот шість гривень 74 копійки). Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень Рішення господарського суду Миколаївської області у справі № 12/204/09 від 20 липня 2009 року набрало законної сили 02 листопада 2010 року. Зазначені обставини не заперечуються сторонами у цій справі.

Зазначеним рішенням встановлено, що 26 червня 2009 рок Закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» направило відповідачу вимогу № 109/364/119 від 24.02.2009р. та вимагало усунення порушення кредитного договору та повернути всю суму кредиту, відсотків та сплатити пеню, за Товариство з обмеженою відповідальністю "Ікар", протягом 30 днів. 10 березня 2009 року на виконання положень ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" перший відповідач направив Приватному підприємству «Орион-нива» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Ікар» лист № 109/410/119 від 06 березня 2009 року, яким попередив, що у разі не усунення в тридцяти-денний термін порушення основного зобов`язання, позивач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Копії зазначених листів долучені до матеріалів справи. Отже, процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк» у лютому-березні 2009 року, тобто до припинення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікар», запис про припинення боржника за кредитним договором № 7.3-70 від 23 серпня 2007 року - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІКАР», як юридичної особи, був внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за 8004455 29 вересня 2011 року, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19 березня 2021 року за кодом 31 (т. 1, а.с. 21-24).

Таким чином, право акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк» як іпотекодержателя на задоволення своїх майнових вимог за рахунок предмету іпотеки (та відповідний обов`язок іпотекодавця) виникли не лише з договору іпотеки від 28 серпня 2007 року, а і з рішення суду у справі № 12/204/09 від 20 липня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» у випадку, коли іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника перед іпотекодержателем, він є майновим поручителем.

За висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 910/2815/19, в даному випадку іпотека є конгломератним різновидом таких видів забезпечення виконання зобов`язання як порука та застав. Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки (та, відповідно, іпотеки як різновиду поруки), якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника.

Оскільки право на звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки) було реалізоване кредитором акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк» до припинення боржника за кредитним договором № 7.3-70 від 23 серпня 2007 року - товариства з обмеженою відповідальністю «Ікар», як юридичної особи, то припинення останнього не свідчить про припинення іпотеки.

Пункт 7.4 договору іпотеки від 28 серпня 2007 року передбачає, що договір, за умови його підписання сторонами, набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання основного зобов`язання, тобто за кредитним договором № 7.3-70 від 23 серпня 2007 року.

Виходячи з викладеного, Суд констатує, що доводи позивачів про те, що у зв`язку з ліквідацією товариства з обмеженою відповідальністю «Ікар» вищевказаний договір іпотеки є припиненим, є хибними.

Верховний Суд України у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-2013цс16, аналізуючи правовідносини поруки, вказав, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Також ВСУ у вказаній постанові прямо зазначив, що «оскільки у справі, яка переглядається, право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» з 04 лютого 2019 року було введено в дію положення ч. 4 ст. 593 та ч. 5 ст. 559 Цивільного кодексу України.

В частині 4 ст. 593 Цивільного кодексу України вказано, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову.

В частині 5 ст. 559 Цивільного кодексу України зазначено, що ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Суд відзначає, що в п.2 Розділу ІІ «Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» вказано, що цей Закон застосовується і до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Іпотека за договору іпотеки від 28 серпня 2007 року станом на 04 лютого 2019 року (дату введення в дію положень ч. 4 ст. 593 та ч. 5 ст. 559 Цивільного кодексу України) не була визнана припиненою, а судове рішення у справі 12/204/09 від 20 липня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - мало законну силу та не було виконане.

А отже, суд приходить до висновку, що доводи позивачів про те, що зобов`язання за іпотекою є припиненим є не доведеними та необґрунтованими, оскільки перший відповідач не набув право власності на іпотечне майно, за яким він набув прав іпотекодержателя, доказів цього матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду із цим позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, позивачі, не будучи стороною цього договору, вважають його таким, що суперечить положенням законодавства.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 у справі № 912/1856/16, від 14 травня 2019 у справі № 910/11511/18 та від 21 квітня 2021 року у справі № 904/5480/19).

Відповідно до частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 910/6553/17, від 03 квітня 2019 року у справі №910/9828/17, від 30 січня 2020 року у справі № 904/1093/19, від 12 березня 2020 року у справі № 910/9831/18).

За висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 березня 2019 року у справі №905/635/18 у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 січня 2021 року у справі № 903/249/20 дійшов наступних висновків. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №910/15262/18, від 11 лютого 2020 року у справі №922/1159/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17, відповідно до якої самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права.

Тобто саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірного договору, а тому потребують захисту.

Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 916/1411/19, від 19 лютого 2020 року у справі №916/1408/19, від 09 квітня 2019 року у справі № 908/1194/18, від 03 вересня 2019 у справі №910/14255/18.

Суд зазначає, що позивачі не є стороною кредитного договору, в тому числі договору іпотеки, також не є стороною договору про відступлення права вимоги, дійсність якого оспорюють позивачі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01 грудня 2020 року у справі № 12/204/09 залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 лютого 2021 року встановлено, що в результаті неодноразового поділу первісного предмету іпотеки на окремі складові, присвоєння цим складовим окремих адрес та змін власників складових первісного предмета іпотеки, фактично відбулось сингулярне (в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку») правонаступництво від первісного боржника до всіх наступних власників предмета іпотеки та/або його окремих частин. Замінено боржника у справі - приватне підприємство «Орион-нива» на боржників, у тому числі товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Аріс-Контракт» (нежитлові приміщення (літ. А-4 загально. Площею 1747,9 кв.м, літ. В-2 загальною площею 488,3 кв.м, літ. Д, Д (1) загальною площею 166,8 кв.м, літ. Е-2 загальною площею 295,0 кв.м, літ. Ж-2 загальною площею 650,5 кв.м, літ.З загальною площею 137,4 кв.м) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/3; нежитлові приміщення (літ. Б-2, Б1 загальною площею 3905,9 кв.м) за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/6 та реєстраційний номер якого 1) та Приватне підприємство «Юрикон» (нежитлові приміщення загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4).

За змістом частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 Цивільного кодексу України).

Тобто, іпотека - це різновид такого виду забезпечення зобов`язання як застава. Іпотека регулюється, зокрема, Цивільним кодексом України та законами України «Про заставу», «Про іпотеку».

Іпотекодавцем може бути боржник за основним зобов`язанням або майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника (абзаци сьомий і восьмий статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

У свою чергу, частиною першою статтею 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення права за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення права за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги є правочином щодо заміни кредитора у зобов`язаннях (за кредитним договором від 23 серпня 2007 року та договором іпотеки від 28 серпня 2007 року, укладеним в забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором).

Звідси перехід прав кредитора за договором про відступлення права вимоги не впливає на права позивача, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки. Позивачі набули статусу іпотекодавців і мають всі його права і несуть всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги не впливає на обсяг прав та обов`язків позивачів та не порушує їх прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки на момент придбання нерухомого майна воно виступало предметом іпотеки за кредитним договором.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Ураховуючи те, що у даній справі позивачами не заявлялися майнові вимоги щодо нерухомого майна, обраний позивачами спосіб захисту не є належним та не відновить права позивачів.

Щодо доводів позивачів про недодержання нотаріусом при посвідченні оскаржуваного договору щодо одночасності зі вчиненням такої нотаріальної дії, проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень та незаконність реєстраційних записів про іпотеку.

Відповідно до ч.1 ст.312 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною 5 ст. ст.312 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі нотаріального посвідчення правочину, правовий наслідок якого пов`язується з настанням певної обставини, а також у разі, якщо у результаті вчинення нотаріальної дії утворюються нові об`єкти нерухомого майна, що потребує здійснення власником дій, спрямованих на формування (створення) нерухомого майна, державна реєстрація прав проводиться після настання певної обставини, формування (створення) нерухомого майна будь-яким державним реєстратором з урахуванням частини п`ятої статті 3 цього Закону в порядку та строки, передбачені цим Законом.

Враховуючи те, що договір про відступлення прав вимоги № ВПВ-1203 від 12 березня 2021 року правові наслідки (відступлення права) пов`язував з настанням певної обставини (повної оплати), то в силу ч.5 ст. ст.312 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяження (іпотека) відбувається після настання певної обставини, ані одночасно, як зазначають позивачі, а отже твердження позивачів є хибними.

Суд звертає увагу, що позивачами у позові не заявлялися позовні вимоги про визнання недійсними та не скасовуються реєстраційні записи про обтяження (іпотеку).

Проте, Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01 грудня 2020 року у справі № 12/204/09 залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 лютого 2021 року встановлено наступне: ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05 червня 2009 у справі 5/162/09 порушено провадження у справі про банкрутство за заявою боржника: Приватного підприємства «Орион-Нива».

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 16 червня 2009 у справі 5/162/09 визнано Приватне підприємство «Орион-нива» (54030, м. Миколаїв, вул.Морехідна, 1-А, код 32819876) - банкрутом.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16 листопада 2009 у справі 5/162/09 зобов`язано першу державну нотаріальну контору зняти обтяження з Приватного підприємства «Орион-нива», а саме:

- Тип обтяження - заборона на нерухоме майно, яке зареєстровано 28 серпня 2007 р. 15:40 за № 5556473 приватним нотаріусом Літвінчук А.А., підстава обтяження -договір іпотеки № 746 від 28 серпня 2007 р., об`єкт обтяження - нежитловий об`єкт, номер за РНВП: 2723539, Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Морехідна, будинок 1а, власник -Приватне підприємство «Орион-Нива», код: 32819876 Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Морехідна, 1а;

- Тип обтяження - податкова застава зареєстровано: 18 грудня 2008 р. за № 8306376, змінено 23 березня 2009 р. тип замін-зміна об`єкту, активи платника податків згідно з актом опису від 12 грудня 2008 р. за № 125/24-021, додано об`єкт - активи платника податків згідно з актом опису від 19 березня 2009 р. за № 86/24-018.

Ухвалою від 14 грудня 2009 Господарського суду Миколаївської області у справі 5/162/09 дозволено продаж майнового комплексу банкрута - Приватного підприємства «Орион-нива», що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна 1а, кредитору - Приватному підприємству «Укр-Нива» для погашення кредиторських вимог відповідно до протоколу комітету кредиторів Приватного підприємства «Орион-нива» від 11 грудня 2009.

На підставі зазначеної ухвали від 14 грудня 2009, якою було дозволено продаж предмету іпотеки (нежитловий об`єкт, загальною площею 8716,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1а, що належить ПП "Орион-Нива", кредитору ПП "Укр-Нива" для погашення кредиторських вимог ПП "Укр-Нива" до ПП "Орион-Нива", зареєструвати право власності, у встановленому законом порядку, за ПП "Укр-Нива" не було можливим. Тому ПП "Укр-Нива" звернулось із позовом до суду про визнання права власності на нежитловий об`єкт, загальною площею 8 716,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Морехідна, 1а (предмет іпотеки).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22 грудня 2009 у справі №9/212/09 за позовом Приватного підприємства «Укр-Нива» до Приватного підприємства «Орион-Нива», третя особа на боці відповідача без самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» про визнання права власності, позов задоволено, визнано за Приватним підприємством «Укр.-Нива» право власності на: прим. Літ.А-4 -Нежитлові приміщення адміністративного корпусу, загальною площею - 2394,3 кв.м., основною площею - 1474,4 кв.м.; Літ.З-1 -магазин, загальною площею - 137,4 кв.м., основною площею - 123,8 кв.м.; Будівлі авто майстерні літ. Б, , Б-2 загальною площею 3904,5 кв.м.; Адмінбудівлі ТПО літ. В-2 загальною площею 488,3 кв.м.; Будівлі майстерні РАФ літ. Г, Г, -1 загальною площею 648,5 кв.м.; Будівлі складських приміщень літ. Д, Д, -1 загальною площею 166,8 кв.м.; Майстерні з надбудовою Е-2 загальною площею 295 кв.м.; Будівлі мех. мийки літ. Ж-2 загальною площею 650,5 кв.м.; Трансформаторні підстанції літ И-1; Навісу літ. К-1; Складу літ. М-1; Насосної літ. Н-1; Погребу для палива літ. О пд.; Бесідки для відпочинку літ. П-1; Пункту АЗС літ У-1; КПП літ. Щ-2 загальною площею 31,1 кв.м; Трансформаторна підстанція літ. Ш-1; Огорож 3-6,8,10-17; Димової труби 9; Пожежного гідранту 18; Покриття I, II за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1а.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13 січня 2011 у справі №9/212/09 рішення Господарського суду Миколаївської області від 22 грудня 2009 по справі №9/212/09 скасовано, у задоволенні позову ПП „Укр-Нива" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 квітня 2011 у справі №9/212/09 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13 січня 2011 р. по справі №9/212/09 залишено без змін.

ПП "Укр-Нива", відповідно до рішення суду так і не набуло права власності на нежитловий об`єкт, загальною площею 8 716,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1-а, однак за час оскарження рішення право власності було зареєстровано за ПП "Укр-Нива".

Одночасно з цим та не зважаючи на те, що рішення від 22 грудня 2009 по справі №9/212/09 було оскаржено та не було чинним, ПП "Укр-Нива" звернулось до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на частини нежитлового об`єкту Літ.А-4, адміністративного корпусу площею 2 308,40 кв.м. та СТО загальною площею 137,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1а, які були переобладнані.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 лютого 2010 у справі №1/17/10 за позовом Приватного підприємства «Укр.-Нива» до Миколаївської міської ради про визнання права власності, позов задоволено, визнано право власності на приміщення Літ.А-4 - нежитлові приміщення адміністративного корпусу, загальною площею - 2308, 40 кв.м, основною площею - 1474, 40 кв.м, Літ.З-1 - СТО -переобладнаного з магазину, загальною площею - 137, 40 кв.м, основною площею - 123, 80 кв.м, за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1а за ПП «Укр-Нива». Проте постановою Одеського апеляційного господарського суду у даній справи вищевказане рішення скасовано.

Однак, у квітні 2010 року ПП "Укр-Нива" звернулось до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради за оформленням права власності на нежитловий об`єкт, що складається з основних будівель за літ.А-4 заг.пл.2308.4 кв.м, за літ.3-1 заг.пл.137.4 кв.м, за літ.Б', Б-2 заг.пл.3904.5 кв.м, за літ.В-2 заг.пл.488.3 кв.м, за літ.Г-Г'-1 заг.пл.648.5 кв.м, за літ.Е-2 заг.пл.295.0 кв.м, за літ.Ж-2 заг.пл.650.5 кв.м, за літ.Щ-2 заг.пл.31.1 кв.м, службових будівель та споруд, який розташований м.Миколаїв, вул. Морехідна 1а.

21 квітня 2010 рішенням № 518 ПП "Укр-Нива" було надано свідоцтво про право власності на нежитловий об`єкт, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1а. Відповідно до зазначеного рішення виконкому ММР, підставою для видачі свідоцтва є скасоване рішення від 22 грудня 2009 по справі № 9/212/09 та рішення від 23.02.2010 по справі №1/17/10, яке також скасовано. 29 квітня 2010 ПП "Укр-Нива" зареєструвало право власності в КП MM БТІ.

Рішенням Виконкому ММР № 900 від 30 липня 2010 нежитловим будівлям та службовим спорудам по вул. Морехідна, 1-а, м. Миколаїв, (Літ. А-4, Б', Б-2, В-2, Д-Д-l, Е-2, Ж-2, 3-1, Щ-2), які належать ПП "УКР-НИВА", надано нову адресу: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1в/3. Тобто, зазначеним рішенням частина нежитлового об`єкту, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна 1а площею 7 815,20 кв.м. отримала нову адресу Морехідна, 1в/3. За адресою вул. Морехідна, 1а залишилось літ Г-Г-1 площею 648,5 кв.м.

Рішенням Виконкому ММР № 1092 від 27 серпня 2010 було оформлено право власності на нежитлові будівлі за літ.А-4 загальною площею 2308.4 кв.м, за літ.Б, Б-2 загальною площею 3904.5 кв.м, за літ.В-2 загальною площею 488.3 кв.м, за літ.Д-Д'-1 загальною площею 166.8 кв.м, за літ.Е-2 загальною площею 295.0 кв.м, за літ. Ж-2 загальною площею 650.5 кв.м, за літ. 3-1 загальною площею 137.4 кв.м, за літ. Щ-2 загальною площею 31.1 кв.м, які розташовані м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1в/3, за ПП "УКР-НИВА" та на нежитлову будівлю за Літ Г-Г-l загальною площею 648.5 кв.м із службовими будівлями та спорудами, яка розташована по м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1а також за ПП "УКР-НИВА".

При цьому, у справі № 1423/17369/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до Миколаївської міської ради за участю третьої особи - приватного підприємства "Укр-Нива", приватного підприємства "Оріон-Нива" про визнання протиправним та скасування рішення, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.05.2015 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано: рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №518 від 21.04.2010 в частині оформлення права власності за Приватним підприємством «Укр-Нива» на нежитловий об`єкт загальною площею 8716,4кв.м. по вул.Морехідна, 1-А в м. Миколаєві; рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №900 від 30 липня 2010 в частині надання нежитловим будівлям та службовим спорудам по вул. Морехідна,1-А в м. Миколаєві нової адреси вул. Морехідна 1в/3; рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1092 від 27.08.2010 в частині оформлення права власності за Приватним підприємством «Укр-Нива» на нежитлові будівлі та службові споруди по вул.Морехідна, 1-А в м.Миколаєві.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 у справі №1423/17369/2012 постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2015 залишено без змін.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10 вересня 2010, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Князевою Ю.А. за реєстровим № 1000, нежитловий об`єкт за адресою: м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1в/3 був придбаний Товариством з обмеженою відповідальністю "Топ Хим". Продавцем за цим договором є ПП "Укр-Нива".

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05 квітня 2011 у справі №11/144/10, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2011 та Вищого господарського суду України від 20 грудня 2011, позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до Приватного підприємства «Укр-Нива», Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ-Хим» за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Приватного підприємства «Орион-Нива» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, задоволено, визнано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, які розташовані м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1в/3, укладений 10 вересня 2010 між ПП «Укр-Нива» та ТОВ «Топ-Хим», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Князєвою Ю.А. за реєстровим №1000, недійсним.

Однак, за час оскарження рішення, ТОВ "Топ Хим" зареєструвало право власності та здійснило наступний продаж нерухомого майна.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, іпотечне нерухоме майно за адресою м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1в/3 було відчужене Нужному М.Б. та поділене на декілька частин, шляхом виділення часток новим власникам з присвоєнням цим часткам нових адрес.

Так згідно даних реєстру, іпотечним нерухомим майном за адресою м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1в/3 володіє Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріс-Контракт" за Літ.А-4 площею 1747,9 кв.м., літ.В-2 площею 488,3 кв.м., літ.Д, Д(1) площею 166,8 кв.м., літ.Е-2 площею 295,0 кв.м., літ.Ж-2 площею 650,5 кв.м., літ. З площею 137,4 кв.м. загалом - 3485,9 кв.м.

За договором купівлі-продажу №1775 від 18 травня 2011 5/1000, що являло собою нежитлові приміщення першого поверху адміністративного корпусу за літ.А-4 нежитлового об`єкту продано до ПП "Юрикон" та надано нову адресу м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1в/4 на підставі рішення виконкому ММР №192 від 24.02.2012 та присвоєно Літ.-2 площею 252,1 кв.м.

Зазначені відомості свідчать про недобросовісну поведінку боржника та подальших осіб-власників предмета іпотеки та його складових частин, оскільки з таких дій вбачається намагання зробити неможливим виконання рішення суду та уникнути відповідальності.

Суд звертає увагу, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, враховуючи недобросовісність дій та переходить до осіб, які набули право власності на предмет іпотеки. Твердження позивачів про неможливість обтяження іпотекою належного їм нерухомого майна не відповідають дійсності.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідні реєстраційні записи були вчинені з порушенням законодавства.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України). Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивачів необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів позивачів, викладених у позові, Суд зазначає таке.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.05.2011 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

ЄСПЛ також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03).

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 2270 грн. покладається на позивачів.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 13.12.2021 року.

Суддя С.М.Коваль.