ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. Справа№ 910/5493/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Безрадна А.Л.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 23.11.2021 року

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шерон Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі № 910/5493/21 (суддя Щербакова С.О.,

м. Київ, повний текст рішення складено та підписано 30.08.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про розірвання додатку 1-8 Договору, визнання недійсним пункту договору

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" (далі-позивач/ТОВ "Шерон Груп") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач/АТ "Українська залізниця"), в якому просить суд:

- розірвати додаток № 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, укладеного між ТОВ "Шерон Груп" та АТ "Українська залізниця", якому присвоєно номер 8202126 (повідомлення АТ "Українська залізниця" про укладення договору № 99-37480101/2020-01 від 04.03.2020 року), з 31.12.2020 року;

- визнати недійсним з моменту укладення пункт 3.7. додатку № 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, укладеного між ТОВ "Шерон Груп" та АТ "Українська залізниця", якому присвоєно номер 8202126 (повідомлення Акціонерного товариства "Українська залізниця" про укладення договору № 99-37480101/2020-01 від 04.03.2020 року) в частині сплати неустойки, визначеної в розділі 7 цього додатку до договору за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений в погодженому замовленні.

Позовні вимоги обґрунтовані зміною тарифної політики відповідача шляхом встановлення нових ставок плати за використання вагонів, що мала місце після укладення сторонами додаткової угоди, що зумовило виникнення обставин, за яких подальше виконання додаткової угоди порушує для позивача співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні додаткової угоди. Такі дії відповідача, на думку позивача, є порушенням конкурентного законодавства, Статуту залізниць України, Правил перевезень.

08.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог (надіслана на електронну пошту суду, з накладенням електронного цифрового підпису), в якій позивач просить суд залишити без розгляду позов ТОВ "Шерон Груп" в частині позовних вимог про розірвання додатку № 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, укладеного між ТОВ "Шерон Груп" та Акціонерним товариством "Українська залізниця", якому присвоєно номер 8202126 (повідомлення АТ "Українська залізниця" про укладення договору № 99-37480101/2020-01 від 04.03.2020 року), з 31.12.2020 року; інші позовні вимоги підтримує.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2021 позов ТОВ "Шерон Груп" до АТ "Українська залізниця" в частині позовних вимог про розірвання додатку № 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, укладеного між ТОВ "Шерон Груп" та АТ "Українська залізниця", якому присвоєно номер 8202126 (повідомлення АТ "Українська залізниця" про укладення договору № 99-37480101/2020-01 від 04.03.2020 року), з 31.12.2020 року - залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі № 910/5493/21 у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності обставин в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, які є підставою для розірвання Додатку 1-8 в порядку вказаної норми закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач був обізнаний з тим, на яких умовах він приєднався до спірного договору, в тому числі й Додатку 1-8, вільно погодився на такі умови, внесення змін до договору не ініціював, хоча мав на це право.

Крім того, позивачу, з огляду на згоду з умовами спірного договору, було відомо про можливість односторонньої зміни позивачем ставок плати, коефіцієнтів та інші умов платежів, що і відбулося у даному випадку правомірно шляхом зміни відповідачем ставок плати за використання власних вагонів перевізника (Спд) в бік зменшення, починаючи з 04.09.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Шерон Груп» (далі -скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/5493/21 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга ТОВ «Шерон Груп» обґрунтована тим, що суд фактично не оцінював доводи позивача про порушення оспорюваним пунктом вимог чинного законодавства щодо підстав застосування штрафних санкцій. Суд першої інстанції, констатуючи відсутність підстав визнання п. 3.7. Додатку недійсним за вимогами ст.ст. 215, 203 Цивільний кодесу України, мав в першу чергу пересвідчитися в тому, в тому, чи передбачено п. 3.7. Додатку будь-яке порушення зобов`язання, як на підставу для застосування неустойки та чи є передбачена п. 3.7. підстава для застосування неустойки порушенням зобов`язання. Суд першої інстанції проігнорував той факт, що пунктом 3.7. додатку встановлено застосування неустойки виключно за умови розірвання додатку та не надав належної правової оцінки питанню чи є розірвання додатку порушенням зобов`язання, а тому і не з`ясував чи допустимо з точки зору вимог 216-218 ГК України та ст 546, 549 ЦК України застосовувати неустойку за розірвання додатку. Так, п. 12.4 Договору цілком очевидно регулює порядок припинення дії додатку 1-8 договору та дозволяє його дострокове припинення без наявності будь-яких спеціальних причин та підстав, отже дострокове припинення додатку не є правопорушенням або порушенням зобов`язання, тобто через таке припинення додатку не можна застосовувати неустойку. В той же час, п. 3.7. встановлює застосування неустойки саме у зв`язку з достроковим припиненням додатку, тобто у зв`язку з дією сторони договору, яка фактично не є порушенням зобов`язання. Таким чином, п. 3.7. Додатку порушує вимоги ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України та ст.ст. 546-549 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

15.11.2021 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/5493/21 - без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача указував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шерон Груп» у справі № 910/5493/21 передано на розгляд колегії суддів - Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 у справі №910/5493/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шерон Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі № 910/5493/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі 910/5493/21. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шерон Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі № 910/5493/21 призначено на 16.11.2021.

16.11.2021 судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 23.11.2021.

Явка представників сторін

У судове засідання 23.11.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

Позиція представників сторін у справі

Представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі № 910/5493/21.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04 березня 2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" направило Товариству з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-37480101/2020-01 від 04.03.2020, яким засвідчило прийняття від замовника Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, повідомило про присвоєння замовнику кодів: відправника/одержувача - 8894 та платника - 8202126 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером.

Тож, між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" (далі - замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-37480101/2020-01 від 04.03.2020 (далі - договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п. 1.5 договору, договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з п. 1.10 договору, останній є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. договору.

Пунктом 9.4 договору визначено, що зміни (доповнення) до договору Перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції Договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.

Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до Договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Зміни до Договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до Договору. В окремих випадках, за заявою Замовника допускається вступ в дію змін до Договору раніше, ніж визначено вище.

Якщо Замовник не згоден з внесеними Перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до Договору в порядку передбаченому п. 9.3. Договору або з власної ініціативи припинити дію Договору у відносинах з ним.

Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за Договором

засвідчує повну згоду Замовника з Договором та змінами до нього.

Пунктом 9.5. договору визначено, що договір укладається в електронній формі. У виняткових випадках, обумовлених правовим статусом Замовника допускається укладення Договору в паперовій формі.

Невід`ємною частиною вказаного договору, згідно з розділом 13, визначено, з-поміж інших, Додаток 1-2 "Ставки плати, коефіцієнти та умови платежів".

Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2020 на веб-сайті http://uz-cargo.com/ оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, яка вводиться в дію 05 та частково 21 вересня 2020.

Вказану редакцію договору було доповнено Додатком 1-8 "Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника" (надалі також Додаток 1-8).

Як зазначає позивач, в період з 05.06.2020 по 27.07.202 відповідачем розміщувалися оголошення про прийом замовлень щодо отримання послуг з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами.

31.07.2020 позивачем відповідно до договору було надано відповідачу замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 31.07.2020 № 37480101/2020-00011.

03.08.2020 Акціонерним товариством "Українська залізниця" надано позивачу Повідомлення про погодження замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами №УЗ-37480101/2020-00012, а саме: початок періоду замовлення: 08.2020; завершення періоду замовлення: 07.2021; кількість місяців: 12; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 283; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 584,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що укладений з відповідачем договір ставить позивача в гірше становище та призводить до ущемлення інтересів позивача, та порушує баланс інтересів сторін, оскільки відповідачем було змінено тарифну політку, що фактично призвело до неможливості використання позивачем вагонів за їх цільовим призначенням, тож, на думку позивача, договір в частині пункту 3.7. додатку 1-8 до договору було укладено під впливом обману зі сторони відповідача, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення пункт 3.7. додатку № 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" та Акціонерним товариством "Українська залізниця", якому присвоєно номер 8202126 (повідомлення Акціонерного товариства "Українська залізниця" про укладення договору № 99-37480101/2020-01 від 04.03.2020 року) в частині сплати неустойки, визначеної в розділі 7 цього додатку до договору за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений в погодженому замовленні.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог 11 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в статті 180 ГК України, відповідно до якої зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату..

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 04.03.2020 між сторонами був укладений публічний договір приєднання - договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №99-37480101/2020-01, який за своєю правовою природою поєднує умови договорів про перевезення вантажу із договором про надання послуг в частині надання вантажного вагону для перевезення вантажів та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення.

Волевиявлення щодо його укладення в порядку ст. 634 ЦК України виявлено позивачем у заяві про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Невід`ємною частиною вказаного договору в редакції, що оприлюднена 04.05.2020, яка вводиться в дію 05 та частково 21.09.2020, у розділі 13, визначено, з-поміж інших, Додаток 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника», згідно з п. 2.1 якого перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого Сторонами строку надання послуги), надалі в цьому Додатку до Договору - послуга. Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього Додатку до Договору.

У п. 2.2 Додатку 1-8 сторони домовились, що у випадку надання такої послуги, до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього Додатку до Договору, які матимуть пріоритет над умовами Договору. Умови Договору, не визначені цим Додатком до Договору, застосовуватимуться в частині, що не суперечить цьому Додатку до Договору.

У порядку положень вказаного Додатку 1-8 позивач 31.07.2020 здійснив замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 31.07.2020 №37480101/2020-00011, яке було погоджено відповідачем 03.08.2020.

Так, у п. 9.4 договору вказано, що зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.

Відтак, позивач на основі вільного волевиявлення та за власним вибором замовив у відповідача послуги з надання власних вагонів перевізника для перевезення з такими строками та обсягами: початок періоду замовлення: 08.2020; завершення періоду замовлення: 07.2021; кількість місяців: 12; тип рухомого складу: зерновози; щомісячна кількість рухомого складу: 283; нормативна кількість діб: 7; ставка плати за використання вагону перевізника: 584,00 грн.

Будь-яких доказів того, що позивач ініціював внесення змін (доповнень) чи пропозицій до договору в частині Додатку 1-8 відповідно до пунктів 9.3, 9.4 договору матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач був обізнаний з тим, на яких умовах він приєднався до договору, в тому числі до Додатку 1-8, вільно погодився на такі умови, внесення змін до Договору не ініціював, хоча не був позбавлений такого права.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що враховуючи умови Договору, позивачу було відомо про можливість односторонньої зміни позивачем ставок плати, коефіцієнтів та інші умови платежів, що мало місце у даному випадку шляхом зміни відповідачем ставок плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) в сторону зменшення.

Як вказує позивач, посилаючись на норми Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, ст. 920 ЦК України, у вказаному положенні Додатку 1-8 сторони встановили додаткові підстави та вид відповідальності - неустойку, що суперечать чинному законодавству.

Згідно з ст. 914 ЦК України, ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 8 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст.ст. 216 - 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України ).

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 ст. 307 ГК України встановлено умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Стаття 908 ЦК України, яка кореспондується із статтею 307 Господарського кодексу України, встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як вказано у п. 105 Статуту залізниць України, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Отже, з наведених положень чинного законодавства вбачається право самостійно визначати у договорі відповідальність за порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, серед наведених позивачем положень нормативно-правових актів відсутні такі, які б обмежували право залізниці чи забороняли їй встановлення у договорі додаткової відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, пов`язане з наданням послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника.

З огляду на викладене, апелянтом не доведено обставин невідповідності встановлення вказаної у п. 3.7 Додатку 1-8 неустойки актам законодавства, які можуть бути підставою для визнання недійсним такого пункту договору.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що наведені позивачем обставини не мають своїм наслідком визнання договору частково недійсним у розумінні положень ст. 229 ЦК України, оскільки позивач не навів, а суд не встановив фактів, які б підтверджували укладення спірного договору під впливом помилки/обману.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021, та, відповідно, апеляційна Товариства з обмеженою відповідальністю «Шерон Груп» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/5493/21 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/5493/21 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №910/5493/21 повернути до Господарського суду міста Києва

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 13.12.2021.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова