РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2021Справа № 910/16468/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Івза" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альфа Корм" (03049, м. Київ, вул. Курська, 10)

про стягнення 35 314,43 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Івза" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альфа Корм" про стягнення 35 314,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам договору про надання митно-брокерських послуг №2/20-МБП від 10.01.2020 відповідач не оплатив надані за січень-червень 2021 року послуги на загальну суму 32 000,00 грн, що стало наслідком виникнення у останнього боргу у вищевказаному розмірі та підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат у розмірі 689,56 грн, 3% річних у розмірі 481,31 грн та пені у розмірі 2 143,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/16468/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

09.11.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить задовольнити позовні вимоги в частині основного боргу у розмірі 32 000,00 грн, в іншій частині просить відмовити. Крім того, відповідач також просить суд відмовити у стягненні витрат позивача на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

15.11.2021 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені, 3% річних та інфляційних втрат. До відповіді на відзив позивач також надав докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Заперечення на відповідь на відзив від відповідача не надходили.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

10 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Івза" (надалі- позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альфа Корм" (надалі - відповідач, замовник) був укладений договір надання митно-брокерських послуг №2/20-М БП (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядках та на умовах даного договору, у відповідності до вимог діючого законодавства України, виконавець за дорученням замовника зобов`язується надати замовнику митно-брокерські послуги (вчинити дії), які пов`язані з пред`явленням органу доходів і зборів товарів, вантажів, транспортних засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, а також консультування Замовника з необхідних питань, що стосуються митного законодавства України, у тому числі, але не обмежуючись:

- декларування і митне оформлення товарів (вантажів) Замовника в органах доходів та зборів;

- представляти інтереси Замовника в органах Сертифікації України та органах пов`язаних з тарифним та нетарифним регулюванням ЗЕД (Гемологія, СБУ, Держпродспоживслужба України та їх підрозділи тощо), надалі за текстом - «Послуги», а Замовник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі, у розмірах та на умовах, передбачених цим Договором та додатками до нього, приймати та оплачувати Послуги Виконавця, інші необхідні платежі за Договором, а також відшкодовувати всі, підтверджені документально, понесені Виконавцем витрати, пов`язані з виконанням доручень Замовника.

Надання послуг за даним договором здійснюється на підставі та умовах узгоджених Сторонами відповідних Заявок на надання Послуг. Сторони в Заявці узгоджують перелік та кількість вантажів Замовника, відносно яких необхідно здійснити митне оформлення, погоджують місце надання Послуг, строки, вартість, перелік додаткових послуг та їх вартість, інші необхідні умови (п. 1.2. договору).

Послуги вважаються наданими Виконавцем за даним договором (за кожною Заявкою) після надання Замовнику повного комплекту документації на вантаж Замовника з відміткою про його митне оформлення (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору після завершення митного оформлення вантажів Замовника Виконавець надає акт здачі-приймання наданих послуг, який Замовник зобов`язаний розглянути та підписати протягом 3 (трьох) робочих днів від дня отримання або заявити мотивовані заперечення. Якщо протягом вказаного строку Замовник не здійснить передачу Виконавцю підписаного акту або заперечення, акт вважається узгодженим без заперечень та підлягає оплаті.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що вартість послуг узгоджується Сторонами у відповідних Заявках, які стають невід`ємними додатками до цього Договору. Вартість Послуг, що не врегульовані в Заявці, підлягають окремому погодженню і оформлюються у вигляді додаткової Заявки. Загальна вартість Договору визначається, як сума всіх Заявок за Договором.

Оплата Виконавцю за надані Послуги здійснюється Замовником протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту митного оформлення вантажу (надання Послуг) за кожною Заявкою (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.3. договору рахунок на оплату послуг Виконавця та акт приймання-передачі наданих послуг Виконавець формує датою митного оформлення вантажу та надає Замовнику разом з оформленими документами на вантаж.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та укладений на невизначений термін (п. 7.1, п. 7.2. договору).

На виконання умов договору та на підставі відповідних заявок, які є додатками до договору, позивачем протягом 2021 року надано митно-брокерські послуги у вигляді набрання та митного оформлення ВМД у митному органі щодо 10 партій товарів, які прямували на адресу замовника, на загальну суму 32 000,00 грн, що підтверджується актами здачі-приймання наданих послуг.

На підтвердження факту надання вищевказаних послуг відповідачу були також надані митні декларації з відмітками про завершення митного оформлення товарів та їх випуск у вільний обіг.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та виставлених рахунків на оплату, не здійснив оплати наданих послуг у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 32 000,00 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 689,56 грн, 3% річних у розмірі 481,31 грн та пеню у розмірі 2 143,56 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами правочину, суд дійшов до висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, на виконання умов договору між сторонами були підписані акти здачі-приймання наданих послуг за заявками на виконання митно-брокерських послуг на загальну суму 32 000,00 грн, а також оформлені митні декларації з відмітками про завершення митного оформлення товарів та їх випуск у вільний обіг, що підтверджують факт належного надання позивачем обумовлених договором послуг.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що оплата позивачу за надані послуги здійснюється відповідачем протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту митного оформлення вантажу (надання послуг) за кожною заявкою.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність перед позивачем заборгованості у розмірі 32 000,00 грн, яку просив задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд відзначає, що визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, а також те, що визнання позову уповноваженим представником відповідача відповідає вимогам ст. 191 Господарського процесуального кодексу України та такі дії останнього не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 32 000,0 грн підлягають задоволенню.

Що стосується нарахованої позивачем пені у розмірі 2 143,56 грн, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст.230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 4.6 договору встановлено, що за порушення узгодженого строку оплати послуг та інших витрат виконавця, замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день затримки оплати.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати обумовлених договором платежів, доводи позивача про наявність підстав для нарахування відповідачу пені є обґрунтованими.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення пені у розмірі 2 143,56 грн, суд дійшов висновку, що розрахунок останньої є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 481,31 грн та інфляційні втрати у розмірі 689,56 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Що стосується інфляційних втрат, то за перерахунком суду їх розмір становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем, а саме у розмірі 689,56 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Івза" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, у поданій заяві позивач просив суд стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір №11 про надання правової допомоги від 05.08.2021, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Івза" та Адвокатським бюро "Віктора Хом`яка", заявку на надання правової допомоги №11/2 від 01.10.2021, акт здачі-приймання наданих послуг на суму 3 500,00 грн, а також виставлений рахунок на оплату №20 від 05.10.2021, який був оплачений позивачем згідно платіжного доручення №216 від 08.10.2021.

Дослідивши надані позивачем докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат у сумі 3 500,00 грн. При цьому, відповідач не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді витрат на професійну правничу допомогу із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, нерозумності розміру таких витрат, обґрунтованої заяви про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення з відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу чи відмови у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, витрати на правову допомогу покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альфа Корм" (03049, м. Київ, вул. Курська, 10, ідентифікаційний код 42774643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Івза" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 38698876) основний борг у розмірі 32 000 грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 689 грн 56 коп., 3% річних у розмірі 481 грн 31 коп., пеню у розмірі 2 143 грн 56 коп., судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.12.2021

Суддя Л. Г. Пукшин