ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. Справа№ 911/1539/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Шевченко Н.А.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 06.12.2021

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021 (повний текст складено 27.09.2021)

у справі № 911/1539/21 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 289 508, 96 грн за договором оренди,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У травні 2021 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравіа» (далі - ТОВ «Інтеравіа»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - РВ ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) про стягнення 289 508, 96 грн за договором оренди.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати оренди орендованого майна за період з серпня 2020 року по березень 2021 року згідно з договором оренди № 2276 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, укладеного 28.08.2019 між відповідачем та РВ ФДМ України по Київській області (перейменоване на РВ ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), за яким балансоутримувачем майна є ДП «МА «Бориспіль». У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача основний борг, пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.09.2021 позовні вимоги задоволено частково. Закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення 246 884, 40 грн заборгованості. Стягнуто з ТОВ «Інтеравіа» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 8 960, 94 грн пені, 2 225, 02 грн 3 % річних, 8 464, 80 грн інфляційних втрат, а також 294, 76 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що 31.08.2021 відповідачем було сплачено наявну у нього заборгованість, що підтверджується наданою позивачем копією банківської виписки. А тому в частині позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості провадження у справі було закрито, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Також рішення мотивовано тим, що судом визнано обґрунтованим зменшення орендної плати на 50 %, відповідно підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми заборгованості по орендних платежах, які позивач вважає не оплаченими, відсутні. Нарахування штрафних санкцій (пені) та нарахування, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України (3% річних та інфляційних) було здійснено на суми несвоєчасно оплачених рахунків.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У жовтні 2021 року ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021 в частині відмови ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 10 498, 30 грн, 3 % річних у сумі 2 671, 77 грн, інфляційних втрат у сумі 9 803, 73 грн та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити указані вимоги. Скаржник також просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Крім того, скаржником було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.09.2021, зокрема, було поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021, розгляд якої призначено на 06.12.2021. Надано учасникам справи час на подачу відзивів, заяв та клопотань. Зупинено дію оскаржуваного рішення.

У судове засідання 06.12.2021 з`явився представник скаржника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України.

Суд заслухав представника скаржника, дослідив докази, з`ясував обставини справи та перевірив їх доказами.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що ТОВ «Інтеравіа» є підприємством галузі авіаційного транспорту, яке забезпечує обслуговування пасажирів та багажу, має право на продаж повітряних перевезень, здійснює обслуговування на пероні та місцях стоянок ПС, а також наземне адміністрування в аеропорту. Такі обставини, на переконання скаржника, не свідчать про те, що ТОВ «Інтеравiа» здійснює діяльність з перевезення пасажирів. Цілком очевидно, що діяльність ТОВ «Інтеравіа» полягає лише в обслуговуванні пасажирів, перевезення яких здійснюється іншими суб`єктами господарювання.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов висновку, який не відповідає встановленим обставинам справи, відносно того, що ТОВ «Інтерава» використовує орендоване нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, з зв`язку з чим, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 611 має право на зниження оренди у відповідний період на 50% стосовно орендованого майна.

Крім того, скаржник вказує, що реалізацією положень постанови № 611 є внесення змін до умов договору в частині зміни його істотної умови - розміру орендної плати. Як наслідок, можна зробити висновок про наявність правових підстав для застосування положень постанови № 611 в частині зменшення розміру орендної плати лише за умови внесення відповідних змін до умов договору. Зміни до умов договору не вносились.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

03.12.2021 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в строк, встановлений судом та з доказами надсилання скаржнику. Відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Відповідач вказує, що приміщення розташоване на території аеропорту та було передане в оренду з метою розміщення роздягальнь, кімнат відпочинку та виробничих приміщень. Враховуючи характер діяльності відповідача на території аеропорту, останній має право на зменшення орендної плати відповідно до додатку 2 постанови № 611.

Також відповідач зазначає, що він має право на зменшення орендної плати відповідно до додатку 2 постанови № 611. Механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначений порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 «Деякі питання передачі в оренду державного та комунального майна». Припинення застосування знижки або звільнення відбуваються на підставі рішення Кабінету Міністрів України або в наказі орендодавця. Зміни до договору оренди про початок або припинення застосування знижки або звільнення у такому випадку не вносяться. Висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20 підтверджується, що оскільки постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачуваних нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2019 між РВ ФДМ України по Київській області, яке відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 було реорганізоване у РВ ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець) та ТОВ «Інтеравіа» (орендар) був укладений договір оренди № 2276 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення № 15 на 1-му поверсі будівлі аеровокзалу терміналу «А» (далі - майно), загальною площею 353, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт, та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 28.02.2019 і становить за незалежною оцінкою 9 062 491, 00 грн, без врахування ПДВ.

Згідно з п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення роздягальнь, кімнат відпочинку та виробничих приміщень.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акту передачі-приймання майна (п. 2.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору орендодавець передав, а орендар в свою чергу прийняв в оренду орендоване нерухоме майно за актом приймання-передачі орендованого майна від 01.10.2019.

Відповідно до пункту 3.1 договору орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди майна, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2019 - в 115 000, 00 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3 договору).

Згідно з п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % на 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7 договору сторони узгодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавством України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Умовами пункту 5.3 договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Цей договір укладено строком 2 роки 364 дні, що діє з 28.08.2019 до 26.08.2022 включно (п. 10.1 договору).

Додатком № 1 до договору оренди № 2276 від 28.08.2019 визначено розмір орендної плати за базовий місяць (лютий 2019 року) 115 000, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів за період серпень 2020 року - березень 2021 року, орендар самостійно отримував від позивача рахунки-фактури разом з актами прийому-здачі виконаних послуг за вказаний період оренди об`єкта: приміщення № 15 на 1-му поверсі терміналу «А» по договору № 2276 від 28.08.2019, а саме:

- 01.09.2020 рахунок-фактура № 76/1485 від 31.08.2020 на суму 143 159,05 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 59 649,60 грн, строк оплати 15.09.2020; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.08.2020 на суму 143 159,05 грн;

- 13.10.2020 рахунок-фактура № 76/1784 від 30.09.2020 на суму 143 874,84 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 59 947,85 грн, строк оплати 15.10.2020; акт приймання-здачі виконаних робіт від 30.09.2020 на суму 143 874,84 грн;

- 11.11.2020 рахунок-фактура № 76/1944 від 31.10.2020 на суму 145 313,59 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 60 547,33 грн, строк оплати 15.11.2020; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.10.2020 на суму 145 313,59 грн;

- 11.12.2020 рахунок-фактура № 76/2166 від 30.11.2020 на суму 147 202,67 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 61 334,45 грн, строк оплати 15.12.2020; акт приймання-здачі виконаних робіт від 30.11.2020 на суму 147 202,67 грн;

- 13.01.2021 рахунок-фактура № 76/2346 від 31.12.2020 на суму 148 527,49 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 61 886,45 грн, строк оплати 15.01.2021; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.12.2020 на суму 148 527,49 грн;

- 11.02.2021 рахунок-фактура № 76/264 від 31.01.2021 на суму 150 458,35 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 62 690,98 грн, строк оплати 15.02.2021; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.01.2021 на суму 150 458,35 грн;

- 12.03.2021 рахунок-фактура № 76/545 від 28.02.2021 на суму 151 962,94 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 63 317,89 грн, строк оплати 15.03.2021; акт приймання-здачі виконаних робіт від 28.02.2021 на суму 151 962,94 грн;

- 12.04.2021 рахунок-фактура № 76/826 від 31.03.2021 на суму 154 546,31 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало до сплати 64 394,30 грн, строк оплати 15.04.2021; акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.03.2021 на суму 154 546,31 грн.

Відповідно до п. 3.6 договору оренди згідно з пропорціями розподілу, установленими Кабінетом Міністрів України, відповідач, як орендар, мав сплатити на користь позивача, як балансоутримувача, 493 768, 85 грн за оренду майна.

Вказані акти приймання-здачі виконаних робіт за оренду майна у період серпень 2020 року - березень 2021 року відповідачем залишились не підписані.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем з порушенням строків оплати було частково здійснено орендних платежів: 15.04.2021 частково здійснено оплату за рахунками-фактурами: № 76/1485 від 31.08.2020 на суму 29 824,80 грн; № 76/1784 від 30.09.2020 на суму 29 973,93 грн; № 76/1944 від 31.10.2020 на суму 30 273,67 грн; № 76/2166 від 30.11.2020 на суму 30 667,23 грн; № 76/2346 від 31.12.2020 на суму 30 943,23 грн; № 76/264 від 31.01.2021 на суму 31 345,49 грн; 12.05.2021 частково здійснено оплату за рахунками-фактурами: № 76/545 від 28.02.2021 на суму 31 658,95 грн; № 76/826 від 31.03.2021 на суму 32 197,15 грн. Оплата здійснена на загальну суму 246 884, 45 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями карток-рахунків та банківської виписки.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджував, що за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 246 884, 40 грн за несплату орендних платежів в повному розмірі за період серпень 2020 року - березень 2021 року, на яку і було нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2021 відповідачем було сплачено наявну у нього заборгованість, що підтверджується наданою позивачем копією банківської виписки. А тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, шо наявні підстави для закриття провадження у справі в частині позову про стягнення основної заборгованості на підставі ст. 231 ГПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з договору оренду. Спір у справі стосується питання поширення на спірні правовідносини положень постанови Кабінету Міністрів України № 611 та наявності або ж відсутності підстав для стягнення пені, 3 % та інфляційних втрат.

Так, скаржник оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат. Відповідно апеляційний перегляд здійснюється у вказаній частині в порядку ст. 269 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно з частиною шостою цієї ж статті, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки орендоване майно є державною власністю, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ка кореспондується з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору визначено порядок оплати орендованого майна, а саме орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним у співвідношенні 70% до державного бюджету, 30 % - балансоутримувачу (п. 3.6 договору).

Відповідно до ч. 4 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не був обмежений у можливості користування орендованим майном, а обмеження пасажирських авіаперевезень не позбавляє відповідача права доступу до орендованого майна та його використання. Суд також зазначає, що відповідачем не подано належних доказів на підтвердження того, що він був позбавлений протягом спірного періоду можливості доступу до орендованого майна та використання його, зважаючи на те, що за умовами договору орендоване майно використовується з метою розміщення роздягалень, кімнат відпочинку та виробничих приміщень.

Як було встановлено, приміщення, що є предметом договору оренди, отримані з метою забезпечення побутових потреб працівників відповідача, які задіяні в процесі здійснення безпосередньої господарської діяльності ТОВ «Інтеравіа» в аеропорту «Бориспіль», а саме в обслуговуванні повітряних суден.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - постанова № 611) врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Так, пунктом 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25% суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому, визначено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, зокрема, до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Згідно умов договору, цільовим призначенням орендованих приміщень є розміщення роздягалень, кімнат відпочинку та виробничих приміщень, тобто зазначені приміщення не використовувалися та не були пристосовані до їх використання у якості офісних.

При цьому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що твердження відповідача про те, що побутові приміщення (роздягальні) цілком охоплюються більш широким визначенням «офісні приміщення» є необґрунтованими з огляду на те, що цільове призначення приміщення чітко визначено умовами договору. До того ж, п. 9 додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 785 «Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» для використання орендованого майна з метою розміщення офісу орендна ставка дорівнює 18 %, а щодо майна, що є предметом договору оренди застосовано орендну ставку у розмірі 15%.

З огляду на цільове призначення орендованих приміщень, яке визначено в договорі, віднесення їх до офісних тільки із метою застосування до відповідача пільг, визначених постановою № 611, нормативно не обґрунтоване.

Водночас за змістом пункту 1 додатку № 2 до постанови № 611 «Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків» (далі - постанова № 611), до цього переліку включено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховним Судом від 26.08.2021 у справі № 910/13397/20.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інтеравіа» є підприємством галузі авіаційного транспорту, яке забезпечує обслуговування пасажирів та багажу, має право на продаж повітряних перевезень, здійснює обслуговування на пероні та місцях стоянок ПС, а також наземне адміністрування в аеропорту (підтверджується сертифікатами відповідності № КВР-СКО-451-05 від 18.02.2020, № КВР-СКО-456-06 від 02.03.2020, № КВР-СКО-450-05 від 18.02.2020, № АП0821 від 17.05.2018). а тому посилання скаржника у вказаній частині визнаються необґрунтованими.

Відповідно до пункту 2 постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину. З огляду на положення постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.

Оскільки постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, колегія суддів дійшла висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається. А тому доводи скаржника про необхідність укладення додаткової угоди про зміну орендної плати відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно, ТОВ «Інтеравіа», як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, мав право на зниження орендної плати на 50% стосовно орендованого майна згідно договору оренди № 2276 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 28.08.2019. Тому доводи скаржника в цій частині є безпідставними. Судом першої інстанції правильно застосовано норми права.

За таких обставин, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що належною до нарахування з відповідача на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата за спірний період (серпень 2020 року березень 2021 року) розрахована відповідно до визначеної Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, із зменшенням на 50 % відповідно до положень пункту 2 частини першої постанови № 611 та додатку № 2 за вказаний період.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору визначено, що орендна плата, яка перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавством України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що обґрунтованим є зменшення орендної плати на 50 %, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми заборгованості по орендних платежах, які скаржник вважав не оплаченими, відсутні. Нарахування штрафних санкцій (пені) та нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України (3% річних та інфляційних) здійснюються на суми несвоєчасно оплачених рахунків.

Згідно з розрахунками позивача, наведеними в позовній заяві та вирахуваним судом першої інстанції на суми несвоєчасно оплачених рахунків за період: серпень 2020 року - березень 2021 року, сума пені становить 8 960, 94 грн, сума 3 % річних становить 2 225, 02 грн, сума інфляційних втрат становить 8 464, 80 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача 8 960,94 грн пені, 2 225,02 грн 3% річних та 8 464,80 грн інфляційних втрат та відмову в решті заявлених до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Тому доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню через вищевстановлене.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про стягнення пені, 3 % та інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з огляду на часткову обґрунтованість позовних вимог. Водночас суд першої інстанції правомірно частково відмовив у стягненні пені, 3 % та інфляційних втрат у зв`язку з безпідставністю таких вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021 у справі № 911/1539/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021 у справі № 911/1539/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2021, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 09.12.2021.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич