СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

13 грудня 2021 року м. Харків Справа № 917/2/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

дослідивши матеріали апеляційної скарги 2-го відповідача - ОСОБА_1 , м. Кременчук (вх.№ 3466 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.06.2021, ухвалене суддею Погрібною С.В. в приміщенні господарського суду Полтавської області (повний текст рішення складено та підписано 02.07.2021) у справі № 917/2/21

за позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача- Акціонерне Товариство "Укргазвидобування", м. Київ,

до 1) Приватного підприємства "ТМ-Новатор", м. Кременчук,

2) ОСОБА_1 , м. Кременчук,

3) ОСОБА_2 , м. Кременчук,

про стягнення 452 202, 44 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства "ТМ-Новатор", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про:

1) стягнення солідарно з Приватного підприємства "ТМ-Новатор" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" як солідарних боржників 452 202,44 грн., що включає в себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 419 600,00 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 16 692,03 грн.; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 11 748,80 грн.; 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 4 161,61 грн.;

2) стягнення солідарно з Приватного підприємства "ТМ-Новатор" та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" як солідарних боржників 452 202,44 грн., що включає в себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 419 600,00 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 16 692,03 грн.; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 11 748,80 грн.; 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 4 161,61 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.06.2021 з урахуванням ухвали від 16.09.2021 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з Приватного підприємства "ТМ-Новатор" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" як солідарних боржників 452 202,44 грн., що включає в себе: заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 419 600,00 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 16 692,03 грн.; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 11 748,80 грн.; 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 4 161,61 грн..

Стягнуто солідарно з Приватного підприємства "ТМ-Новатор" та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" як солідарних боржників 452 202,44 грн., що включає в себе : заборгованість за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 419 600,00 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 16 692,03 грн.; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 11 748,80 грн.; 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 4 161,61 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства "ТМ-Новатор" на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" 4 522,03 грн. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" 4 522,03 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" 4 522,03 грн. витрат по сплаті судового збору.

2-й відповідач- ОСОБА_1 із зазанченим рішенням суду першої інстанції не погодився та подав на нього до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Одночасно у апеляційній скарзі та окремо у заяві скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 22.06.2021 у справі № 917/2/21, посилаючись на тривалий пошук адвоката для підготовки апеляційної скарги та представництва інтересів скаржника в суді першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного гсоподарського суду від 22.11.2021 апеляційну 2-го відповідача- ОСОБА_1 , м. Кременчук (вх.№ 3466 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.06.2021 у справі № 917/2/21 залишено без руху.

Встановлено заявнику десятиденний строк з дня вручення йому копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладення 1-му відповідачу-Приватному підприємству «ТМ-НОВАТОР», доказів доплати у встановленому порядку судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3391,50 грн. , наведення інших підстав для поновлення строку, ніж зазначені ним в заяві про його поновлення.

Згідно з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, копію зазначеної ухвали отримано скаржником 29.11.2021, а тому останнім днем строку для усунення недоліків є 09.12.2021.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 22.11.2021 скаржником шляхом здання до поштового відділення 08.12.21 надіслано до суду апеляційної інстанції разом із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги докази сплати у встановленому порядку доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі3391,50 грн. -квитанція про сплату від 06.12.21№ 70851, докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладення 1-му відповідачу-Приватному підприємству «ТМ-НОВАТОР».

Також скаржником наведено в якості інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження , ніж зазначені ним в первісно поданій заяві про його поновлення обставини отримання копії оскаржуваного рішення 09.07.2021 та укладення з адвокатом 15.10.2021 договору на правову допомогу для підготовки апеляційної скарги та представництва інтересів скаржника в суді апеляційної інстанції.

Статтею 256 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст оскаржуваного рішення складено 02.07.2021, а тому строк на його апеляційне оскарження закінчився 22.07.2021, проте апеляційну скаргу на нього подано шляхом здання до поштового відділення 28.10.2021, тобто з пропуском встановленого строку більш ніж на 3 місяці.

Скаржник отримав копію вказаного рішення 08.07.2021, що вбачається з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження - укладення 15.10.2021 з адвокатом для підготовки апеляційної скарги та представництва інтересів скаржника в суді апеляційної інстанції договору на правову допомогу є аналогічними наведеним в первісній заяві (тривалий пошук адвоката) і також не свідчать про об`єктивні причини подання ним скарги через 3 місяці та 20 днів після отримання ним повного тексту оскаржуваного рішення та більш ніж через 3 місяці після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а тому визнаються судом неповажними.

Частиною 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 4 цієї статті, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зі змісту наведених норм вбачається, що в разі звернення з апеляційною скаргою на судове рішення місцевого господарського суду з порушенням встановлених строків його оскарження особа, яка звертається з цією скаргою, у клопотанні про поновлення строку має навести причини, підтверджені відповідними доказами, які перешкоджали їй звернутися з апеляційною скаргою у межах встановленого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження. Дійшовши висновку про неповажність причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою, суд має залишити апеляційну скаргу без руху, надавши скаржнику можливість зазначити інші підстави для поновлення цього строку. Тільки у разі визнання цих причин неповажними або у випадку незвернення з відповідною заявою у встановлений строк у відкритті апеляційного провадження має бути відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Подібні висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі № 914/1633/17, від 14.08.2018 у справі № 916/1448/17, від 15.10.2019 у справі № 910/15396/18, від 12.02.2020 у справі № 921/86/18, від 22.06.2020 у справі № 904/701/19, від 06.07.2020 у справі No 910/5829/19.

Отже, процесуальним наслідком наведення скаржником на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху інших підстав для поновлення строку, ніж зазначені ним в заяві про його поновлення, які визнані судом неповажними, положеннями пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України визначено відмову у відкритті апеляційного провадження.

При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів господарського судочинства.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в господарському судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників господарського процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "...підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування" державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Вказане відповідає гарантованому принципу доступу до правосуддя та узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тобто норми процесуального права побудовані на чіткій позиції дисциплінованості як суду так і учасників справи. Дане покладено в основу засад господарського судочинства з метою спрощення судового розгляду справи, скорочення судового розгляду, а також розвитку поваги в учасників справи один до одного так і до суду. Крім того, означена концепція направлена на уникнення можливості сторонам зловживання наданими їм процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", no. 26976/06, від 20.01.2011).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. У свою чергу право на оскарження судового рішення також обмежене встановленим строком на апеляційне чи касаційне оскарження. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення (фактично - права на виправлення судової помилки) з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду та строку на оскарження у розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Так, у своєму рішенні у справі "Скорик проти України" Суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. У справі "Зубак проти Хорватії" ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином, ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст. 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії").

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що в даному випадку відмова у відкритті апеляційного провадження через відсутність обгрунтування скаржником поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження не порушує гарантованого Конвенцією та Конституцією України права скаржника на доступ до правосуддя, а також права на оскарження судового рішення.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 2-го відповідача - ОСОБА_1 , м. Кременчук (вх.№ 3466 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.06.2021 у справі № 917/2/21.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 119, 234, 235, 261 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 2-го відповідача - ОСОБА_1 , м. Кременчук (вх.№ 3466 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.06.2021 у справі № 917/2/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в порядку статей 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України до Верховного Суду.

Додаток: апеляційна скарга з додатками на 37 аркушах, поштовий конверт.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль