ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 грудня 2021 року Справа № 903/789/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Благогаз Збут

до відповідача: Волинського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені Т. Г. Шевченка

про стягнення 18469,73 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Морганюк Ю. Є., довіреність № 28/04-02 від 28.04.2021;

від відповідача: Лясковець В. Ф., довіреність № 14 від 02.11.2021.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Благогаз Збут звернулося з позовом до Волинського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені Т. Г. Шевченка про стягнення 18469,73 грн, з них: 16222,74 грн штрафу за небаланс постачання природного газу та 2245,99 грн штрафу за перебір замовлених потужностей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2020 року під час використання відповідачем газу на підставі договору на постачання природного газу № 5 від 13.02.2020 та додаткової угоди від 30.10.2020 позивачем були виявлені невідповідності між замовленням та фактично спожитими відповідачем обсягами газу у розмірі 3-5% та перевищення замовленої потужності газу, а тому позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 16222,74 грн за небаланс постачання природного газу та 2246,99 грн штрафу за перебір замовлених потужностей.

Ухвалою суду від 04.10.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.10.2021, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

08.11.2021 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю, при цьому вказує, що додаткова угода № 3 до договору № 5 від 13.02.2020 на закупівлю природного газу, в частині внесення змін до п.7.2.3 договору є недійсною, оскільки не відповідає вимогам законодавства. Також зазначає, що ні договором, ні Правилами постачання природного газу не передбачено такого виду штрафних санкцій, як перебір замовлених потужностей.

В судовому засіданні 09.11.2021 оголошено перерву до 17.11.2021 для надання можливості позивачу ознайомитись із відзивом та подати свої заперечення на нього.

16.11.2021 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав відповідь на відзив № 11/11-01 від 11.11.2021 в якому вказує, що у зв`язку із набранням чинності постановою № 1611 від 26.08.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП», встановлено жорсткіше, порівняно з попередніми періодами, регулювання щодо можливих допусків (відхилень) балансових показників відхилень, котрі встановлюються на рівні 3% від обсягів замовлених показників, 30.10.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду № 3, яка набрала чинності та поширює дію на відносини починаючи з 01.09.2020.

В судовому засіданні 17.11.2021 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті, в судовому засіданні оголошено перерву до 02.12.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 02.12.2021 позов підтримав з підстав викладених в ньому та відповіді на відзив, представник відповідача позов заперечив з підстав викладених у відзиві.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

13.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Благогаз Збут (постачальник) до Волинським академічним обласним Українським музично-драматичним театром ім.Т.Г.Шевченка (споживач) було укладено договір № 5 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі- договір) (а.с. 4-14).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник зобов`язується поставити товар (предмет закупівлі) код ДК 021-2015:09120000-6 Газове паливо (природний газ) (далі природний газ або товар) споживачеві в обсягах (об`ємах) і порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача (далі - пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку природного газу та величина приєднаної потужності визначається в заяві-приєднання до умов договору розподілу природного газу, укладеного між споживачем та оператором ГРМ (п. 2.5. договору).

В пункті 3.2 договору сторони передбачили, що обсяг (об`єм) відбору природного газу споживачем в пунктах призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом газового місяця в розмірі + 5% від підтвердженого обсягу природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом газової доби в розмірі + 10 % від підтвердженого добового обсягу природного газу.

Згідно п.п. 3.8.1.- 3.8.5 договору за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом трьох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. У цьому випадку споживач вживає заходів до врегулювання розбіжностей (спору) відповідно до умов цього договору та чинного законодавства, в тому числі в судовому порядку. До врегулювання розбіжностей (спору), в тому числі до набрання законної сили відповідним рішенням суду, обсяг спожитого газу та його вартість встановлюється відповідно до даних постачальника на підставі даних оператора ГРМ. У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання - передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Загальна сума договору становить 867000,00 грн, в тому числі ПДВ 144500,00 грн.

30.10.2020 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору № 5 від 13.02.2020 на закупівлю природного газу (а.с. 18).

В додаткові угоді сторони виклали п. 2.4 в новій редакції, відповідно до якої загальний підтверджений обсяг природного газу за договором становить 157,32647 тис. кубічних метрів.

Крім того, викладено п. 5.3 договору в наступній редакції: 5.3 Ціна природного газу (ціна за одиницю) за 1000 куб. м. (розрахункових одиниць) становить: у період з дня підписання договору - до 31.08.2020 включно: 5100,00 грн з ПДВ.

Також виклали п.п.7.2.3 договору в такій редакції: «Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу за добу споживання більш ніж на 3-5% відрізняється від замовленого обсягу газу (позитивний чи негативний небаланс від 3 % до 5 % включно), споживач зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості обсягу газу, на котрий фактичний обсяг споживання буде відрізнятись від замовленого за кожну добу, в якій зафіксоване таке відхилення.

У випадку, якщо вказане відхилення перевищуватиме 5 % - споживач зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості обсягу газу на котрий фактичний обсяг споживання буде відрізнятись від замовленого за кожну добу, в якій зафіксоване таке відхилення».

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача штрафу за небаланс постачання природного газу за грудень 2020 року в розмірі 16222,74 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Подобове споживання визначене на підставі даних Оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС), які відображені на електронній IT-платформі SAP, адже відповідно до ч. 3 розділу 1 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Відповідно до ч. 5 розділу 1 Правил постачання природного газу Інформаційна платформа- це електронна платформа, функціонування та корегування якою забезпечується оператором ГТС, відтак показники подобового споживання, що відображені на ній є підставою для проведення розрахунків між учасниками ринку природного газу. Дані інформаційної платформи SAP вказані у розрахунку штрафних санкцій, у розділі факт після коригування (тис.м.куб.).

Судом встановлено, що за наслідками діяльності у грудні 2020 року були виявлені невідповідності між замовленими та фактично спожитими обсягами газу у розмірі 3-5 %.

Окрім того, споживачам газу було запроваджено на сайті постачальника http://www.blagogaz.com/ особистий кабінет для кожного споживача, де відповідач відкоригував споживання газу у грудні 2020 року та у січні 2021 року (а.с. 21).

Фактичне споживання відповідача (помісячно) підтверджується актом приймання- передачі природного газу №РН-0003003 за грудень 2020 в об`ємі 30.28195 тис.м. куб..

У зв`язку, з вищенаведеним, згідно розрахунку позивача, на підставі п.п.7.2.3 договору штраф за небаланс постачання природного газу у період грудень 2020 становить 16222,74 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу за перебір замовлених потужностей за грудень 2020 року, суд зазначає таке.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені Господарським кодексом України ( далі-ГК України). Так, за ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ч. 1-2 ст. 217 ГК України передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За наведеними вище положеннями ГК України, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.12.2019р. у справі №904/4156/18.

Однак, умовами укладеного сторонами у справі договору не передбачено сплати штрафу за перебір замовлених потужностей. Позивач такого пункту договору, як і норми законодавства, на підставі якої підлягає стягненню такий штраф, не наводить.

В обґрунтування розміру штрафу за перебір замовлених потужностей позивач надав копію договору № від 20.11.2019, укладеного між ТзОВ "Оператор газотранспортної системи України" (надалі - оператор) та ТОВ "Благогаз Збут" (надалі - замовник), відповідно до пункту 2.1. якого Оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник оплачує Оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Позивач також вказує, що у випадку перевищення споживачем розміру договірних потужностей за період газового місяця споживач сплачує постачальнику додаткову компенсацію, яка розраховується за наведеною ним формулою.

Однак, ані умовами укладеного сторонами у справі договору, ані договором № від 20.11.2019, укладеного між ТзОВ "Оператор газотранспортної системи України" та ТзОВ "Благогаз Збут", не передбачено застосування наведеної позивачем у позовній заяві формули.

Отже, позовні вимоги про стягнення штрафу за перебір замовлених потужностей за договором за грудень 2020 року позивачем не доведені.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Судом відхиляються твердження представника відповідача, що додаткова угода № 3 до договору № 5 від 13.02.2020 на закупівлю природного газу, в частині внесення змін до п.7.2.3 договору є недійсною, з огляду на таке.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Відповідачем не подано доказів(рішення суду) визнання судом недійсним договору чи його частини, судом враховується презумпція правомірності правочину. Недійсності(нікчемності) договору чи його частини в силу закону судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 16222,74 грн штрафу за небаланс постачання природного газу за грудень 2020 року, у задоволенні позову в частині стягнення 2246,99 грн штрафу за перебір замовлених потужностей за грудень 2020 року відмовити.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1993,84 грн судового збору, в іншій частині сплата судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Волинського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені Т. Г. Шевченка (майдан Театральний,1, м.Луцьк, Волинська область, 43025, код ЄДРПОУ 78) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Благогаз Збут (вул.Стрийська,86В, кв.1, м.Львів, 79026, ) 16222,74 грн (шістнадцять тисяч двісті двадцять дві гривні 74 коп.) штрафу за небаланс постачання природного газу за грудень 2020 року та 1993,84 грн (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто три гривні 84 коп.) судовому збору.

3.У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Благогаз Збут в частині стягнення 2246,99 грн штрафу за перебір замовлених потужностей за грудень 2020 року відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

10.12.2021.

Суддя А. С. Вороняк