ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"06" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2570/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кожухарь Є.І.
за участю представників:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: адвокат Селюков П.В. - ордер,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» (вх.№2-1412/21 від 24.11.2021) про ухвалення додаткового рішення по справі №916/2570/21
про стягнення 44 775,99 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.11.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорсагро Інвест» на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 36 483 грн. 91 коп., 3% річних в розмірі 8 258 грн. 34 коп., витрати, пов`язані з надсиланням процесуальних документів в розмірі 71 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн. 00 коп.

24.11.2021 від представника ТОВ «Гран-Прі Ойл» надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій заявник просить суд прийняти заяву про ухвалення додаткового судовою рішення до розгляду, визнати поважними причини пропуску строку та поновити пропущений процесуальний строк на подання даної заяви та ухвалити додаткове рішення у справі 916/2570/21, яким стягнути з ТОВ «Хорсагро Інвест» на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання заяви зазначив, що оскільки розгляд справи № 916/2570/21 здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а ухвалене рішення суду від 17.11.2021 було оприлюднено 19.11.2021, що на думку позивача, фактично і є датою ознайомлення ним із змістом ухваленого рішення, то у останнього наявні підстави згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України для поновлення пропущеного строку, що сплив 22.11.2021, а причини його пропуску є поважними.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.11.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» строк для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, призначено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» (вх.№2-1412/21 від 24.11.2021) про ухвалення додаткового рішення по справі №916/2570/21 на "06" грудня 2021 року о 12:20 год. Крім того, відповідачу запропоновано надати до суду письмові міркування щодо заяви позивача.

В судове засідання 06.12.2021 позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до статті 242 ГПК України, до суду надійшла заява ТОВ «Гран-Прі Ойл» (вх. № 32142/21 від 30.11.2021) про розгляд заяви без участі його представника.

Водночас, у судове засідання 06.12.2021 з`явився представник відповідача, який заявив суду усне клопотання про зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу, зазначивши, зокрема, що витрати позивача щодо виконаних робіт адвокатом є значно завищеними.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, згідно з пунктом третім частини першої, судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись частиною четвертою статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв рішення про проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» про ухвалення додаткового рішення у справі №916/2570/21, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. ч. 3 - 6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

Так, звертаючись до господарського суду з позовом до відповідача, позивач на виконання вимог ст.162 ГПК України повідомив суду, що ним очікується понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Ел Сі Еф» (виконавець) укладено договір № 18-06/20 про надання правової допомоги, відповідно до умов п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надавати замовнику, а замовник зобов`язується оплачувати виконавцю вартість правової допомоги (далі «послуги») за окремими завданнями замовника (надалі «завдання»). Сторони погодили, що перелік послуг відповідно до кожного завдання, порядок їх надання та оплати деталізується сторонами у окремих додаткових угодах до цього договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно п. 2.1 договору виконавець зобов`язується виконувати наступні обов`язки в рамках кожного окремого завдання замовника: забезпечувати вивчення адвокатом (юристом) виконавця наданих замовником документів та аналізувати отриману від замовника інформацію (п.п. 2.1.1); готувати запитані замовником правові висновки, меморандуми, надавати письмові та усні консультації з питання тлумачення та застосування законодавства України (п.п. 2.1.2); готувати необхідні для виконання договору документи (заяви, скарги, листи, претензії, позови тощо) та забезпечувати їх своєчасне подання до суду, інших органів державної влади, на ім`я юридичних і фізичних осіб або передавати їх замовнику (п.п. 2.1.3); у разі необхідності забезпечувати збирання адвокатом (юристом) виконавця відомостей про факти, які необхідні для надання послуг, зокрема, забезпечувати: направлення адвокатських запитів і отримання документів або їх копій від підприємств, установ, організацій, об`єднань, державних органів, від громадян - за їх згодою; ознайомлення адвоката виконавця на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для виконання договору документами і матеріалами, за винятком тих, таємниця яких охороняться законом; отримання виконавцем письмових висновків фахівців з питань, що потребують спеціальних знань; застосування виконавцем науково-технічних засобів відповідно до чинного законодавства; проведення аналізу наданих замовником документів щодо правильності їх написання та оформлення; виконання інших дій, передбачених законодавством (п.п. 2.1.4); у разі необхідності забезпечувати представництво інтересів замовника в суді, інших органах державної влади, перед юридичними і фізичними особами з усіх питань, які необхідні для виконання договору (п.п. 2.1.5); з розумною регулярністю інформувати замовника про хід виконання договору і своєчасно відповідати на запити замовника про стан його окремих завдань по договору (п.п. 2.1.6); після закінчення надання послуг по окремому завданню, а також на першу вимогу замовника повернути замовнику отримані від нього оригінали документів, а також документи, видані виконавцю (її адвокату, юристу) для замовника іншими особами в ході виконання договору, майно, передане замовником на зберігання виконавцю, та (за окремим вимогою замовника) копії процесуальних документів, складених виконавцем на виконання договору (п.п. 2.1.7); повідомляти замовника про зміну свого місцезнаходження, поштової адреси, контактних телефонів та банківських реквізитів (цей обов`язок вважається виконаним належним чином у разі зазначення відповідної оновленої інформації в актах, додаткових угодах до цього договору та будь-яких інших документах, які складаються сторонами чи виконавцем (п.п. 2.1.8); виконувати інші обов`язки, встановлені договором (п.п. 2.1.9).

За умовами п. 2.2 договору замовник зобов`язується виконувати наступні обов`язки: оплачувати послуги виконавця у порядку, передбаченому договором (п.п. 2.2.1); у разі необхідності видавати на ім`я вказаних виконавцем адвокатів (юристів) довіреності, в яких зазначати їх повноваження, необхідні та достатні для надання послуг за договором (п.п. 2.2.2); надавати виконавцю документи та інформацію, що необхідні для виконання договору в рамках кожного завдання (п.п. 2.2.3); у розумний строк телефоном повідомляти виконавця про надходження на адресу замовника документа (листа, повідомлення, повістки, ухвали, рішення, апеляційної чи касаційної скарги, відзиву або заперечення на позов (скаргу), наказу господарського суду, виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження тощо), у якому вказується час, місце проведення відповідних заходів по окремому завданню на надання послуг або ж міститься будь-яка інша інформація, пов`язана з окремим замовленням на надання послуг по договору, та передавати за допомогою засобів електронного зв`язку копію відповідного документа, а при першій (після отримання замовником такого документа) зустрічі представників сторін - передавати оригінал відповідного документа виконавцю (п.п. 2.2.4); у разі виникнення необхідності своєчасно сплачувати судовий збір, оплачувати послуги експерта, послуги державних органів щодо надання необхідної для виконання договору інформації та здійснювати інші платежі, які згідно з чинним законодавством мають сплачуватися до державного бюджету, на користь державних установ та організацій, інших осіб і є необхідними для виконання договору (п.п. 2.2.5); повідомляти виконавця про зміну своєї адреси, контактних телефонів та банківських реквізитів (цей обов`язок вважається виконаним належним чином у разі зазначення відповідної оновленої інформації в актах, додаткових угодах до цього договору та будь-яких інших документах, які складаються сторонами чи замовником) (п.п. 2.2.6); виконувати інші обов`язки, передбачені договором (п.п. 2.2.7); замовник гарантує, що він повідомив/буде повідомляти виконавця про всі істотні обставини і надав/буде надавати всі необхідні наявні у нього документи та інформацію, а також буде здійснювати всі необхідні юридично значимі дії для забезпечення виконання виконавцем своїх зобов`язань за договором (п.п. 2.2.8).

Положеннями п. 3.1 договору визначено, що одночасно укладенням цього договору, додаткових угод до нього, замовник надає виконавцю всю наявну у нього інформацію і документи, необхідні для виконання договору. Замовник гарантує, що інформація і документи, які надаються ним виконавцю за договором, є достовірними (правдивими). Замовник гарантує, що копії (факсокопії) документів, які надаються ним виконавцю за договором, відповідають їх оригіналам.

В п. 3.3 договору сторони погодили, що виконавець самостійно визначає, хто саме з адвокатів (юристів) виконавця здійснюватиме представництво інтересів замовника під час виконання договору. Виконавець має право самостійно приймати рішення про заміну адвоката (юриста) виконавця, який представляє інтереси замовника, на іншого адвоката (юриста), якщо це викликано поважними причинами і має на меті забезпечення інтересів замовника.

За умовами п. 4.1 договору вартість послуг виконавця складається з суми винагороди і суми відшкодування витрат. Розмір винагороди за надання послуг в рамках кожного окремого завдання визначається сторонами у відповідній додатковій угоді. У відповідних додаткових угодах до договору, які регулюють надання послуг в рамках кожного окремого завдання сторони можуть обумовити також сплату гонорару успіху, як частини винагороди виконавця. Витрати, понесені виконавцем у зв`язку з наданням послуг, що підлягають відшкодуванню замовником виконавцю, включають, зокрема, витрати на відрядження (наприклад, вартість авіаквитків, проживання і харчування), добові; поштові, транспортні витрати; нотаріальні витрати. За окремим погодженням сторін вартість витрат може включатися до вартості послуг.

В п. 4.2 договору передбачено, що належна виконавцю винагорода обкладається 20% ПДВ, сума якого додається до суми оплати і виділяється в рахунках окремими позиціями.

Згідно п. 7.1 договору останній набуває чинності з дати підписання обома сторонами і діє протягом року з дати підписання договору. Цей договір вважається автоматично пролонгованим на той самий строк у разі, якщо після закінчення терміну його дії договір не було розірвано за ініціативою будь-якої із сторін.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Ел Сі Еф» (виконавець) підписано додаткову угоду № 3 до договору № 18-06/20 про надання правової допомоги від 18.06.2020, відповідно до умов п. 1 якої сторони погодили, що замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати правову допомогу з судового захисту прав та інтересів замовника в суді першої інстанції щодо стягнення з боржника інфляційних втрат за час прострочення та 3% річних від простроченої суми за договором купівлі-продажу № 110-2019/ХАИ від 05.11.2019 року у відповідності до чинного законодавства України (надалі «правова допомога»).

Пунктом 2 додаткової угоди № 3 сторони погодили наступний порядок надання послуг: виконавець готує та подає позовну заяву разом із іншими необхідним документи, здійснює представництво інтересів замовника в суді першої інстанції про стягнення з боржника інфляційних втрат за час прострочення та 3% річних від простроченої суми за договором купівлі-продажу № 110-2019/ХАИ від 05.11.2019 р.; здійснює всі необхідні дії, в тому числі, але не виключно готує та подає заяви, клопотання, заперечення, будь-які інші документи до суду; здійснює інші дії за вимогою та/або за погодженням із замовником.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 3 до договору № 18-06/20 про надання правової допомоги від 18.06.2020 загальна вартість правової допомоги, які надаються відповідно до цієї додаткової угоди № 3 становить 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ 3333,33 грн.

Згідно п. 4 додаткової угоди № 4 до договору № 18-06/20 про надання правової допомоги від 18.06.2020 вартість правової допомоги сплачується замовником у такому порядку: за надання виконавцем правової допомоги, обумовлених цією додатковою угодою № 3, замовник протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг за цією додатковою угодою № 3, сплачує повну вартість правової допомоги у розмірі 20000,00 грн., в тому числі ПДВ 3333,33 грн.

Умовами п. 5 додаткової угоди № 3 від 17.08.2021 визначено, що розрахунки за цією додатковою угодою № 3 здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України (гривні). Датою здійснення платежу є дата надходження грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до п. 8 додаткової угоди № 3 ця додаткова угода № 3 є невід`ємною частиною договору № 18-06/20 про надання правової допомоги від 18 червня 2020 року і вступає в силу з дати її підписання сторонами.

Наразі з наданого заявником до заяви акту № 22/11 приймання-передачі наданих послуг від 22.11.2021, випливає, що адвокатським об`єднанням надана, а позивачем прийнята правова допомога з подання позовної заяви разом з іншими необхідними документами до Господарського суду Одеської області про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорсагро Інвест» на користь замовника грошових коштів, а саме, інфляційних втрат за час прострочення та 3% річних від простроченої суми; зі здійснення представництва інтересів замовника у суді першої інстанції під час розгляду справи № 916/2570/21 за позовом замовника до ТОВ «Хорсагро Інвест» та зі вчинення всіх необхідних дій, в тому числі, але не виключно, підготовку та подання до суду письмових пояснень, додаткових письмових пояснень, клопотань, доказів у справі, заперечень.

Так, за вказаним актом № 22/11 загальна вартість наданої виконавцем правової допомоги згідно договору складає 20000,00 грн., з яких 16666,67 грн. - вартість правової допомоги без ПДВ, та 20% ПДВ 3333,33 грн. Водночас, відповідно до пункту ІІІ вказаного акту підписанням вказаного акту сторони підтвердили, що правова допомога згідно договору № 18-06/20 від 18 червня 2020 року та додаткової угоди №3 до договору виконана, надана належним чином та в належні строки. Сторони не мають одна до одної будь-яких зауважень щодо цих наданих юридичних послуг та їх оплати.

Так, під час розгляду у судовому засіданні заяви позивача відповідачем було заявлено суду усне клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правову допомогу, наголошуючи, зокрема, про їх неспівмірність. Разом з цим, відповідачем не надано будь-яких доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано жодних доказів на їх спростування. Тобто, виходячи з принципу змагальності господарського судочинства відповідно до статті 13 ГПК України, відповідач не спростував поданих позивачем доказів на предмет неспівмірності витрат на правову допомогу.

Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи акт приймання-передачі наданих послуг № 22/11 від 22.11.2021, а також встановлений у додатковій угоді № 3 до договору № 18-06/20 про надання правової допомоги від 18.06.2020 фіксований розмір адвокатських послуг в сумі 20000,00 грн., не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Відтак, суд дійшов висновку, що перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

При здійсненні розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 ГПК України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати (або очікує їх понести) на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) Клієнту рахунка на оплату таких послуг та його сплатою тощо.

Дослідивши заяву ТОВ Гран-Прі Ойл» щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді, надані заявником докази, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, суд враховує те, що подання позовної заяви разом з іншими необхідними документами до суду не вимагала додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, доказів протилежного не надано та з матеріалів справи не вбачається; розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, також не може свідчити про її складність, як того вимагає частина четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Слід зазначити, що кожна справа має свою специфіку, а тому, враховуючи всі аспекти даної справи, суд вважає, що для належного представлення інтересів позивача у цій справі заявлені витрати не відповідають критеріям реальності та розумності, враховуючи не тільки характер спірних відносин, обсяг фактично виконаних адвокатським об`єднанням послуг та їх вартісну оцінку, а також необхідність всіх, вказаних в акті виконаних робіт/наданих послуг, витрат позивача.

Необхідність дотримання співмірності, обґрунтованості та розумного розміру гонорару адвоката, який покладається на іншу сторону, підтримано позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.

Крім того, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та керуючись статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про часткове їх задоволення. При цьому, суд зауважує, що відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд може лише відмовити повністю або частково у стягненні витрат на правничу допомогу.

Суд враховує, що дана справа є малозначною справою, ціна позову складає 44775,99 грн. та розглядалась в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання, дана позовна заява не є складною та підготовка її не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи.

Судом здійснено детальний та ретельний аналіз кожної складової наданих адвокатом послуг, що наведені в акті № 22/11 приймання-передачі наданих послуг від 22.11.2021 послуги за здійснення представництва інтересів замовника у суді під час розгляду справи № 916/2570/21 та вчинення всіх необхідних дій, зокрема підготовка письмових пояснень, клопотань, доказів та заперечень не є необхідних для надання правничої допомоги.

Суд наголошує, що справа № 916/2570/21 розглядалась Господарським судом Одеської області за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін, представник позивача не приймав участь у судових засіданнях, а тому відсутні підстави вважати, що під час розгляду справи була необхідність у здійсненні представництва інтересів позивача у суді. До того ж, позивачем чітко не визначено як само здійснювалось відповідне представництво інтересів замовника в суді, окрім подання до Господарського суду Одеської області позовної заяви з доданими документами та заяви про усунення відповідних недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 30.08.2021.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протягом розгляду справи № 916/2570/21 ані позивачем, ані його представником до Господарського суду Одеської області не було подано жодних письмових пояснень, клопотань, додаткових доказів по справі та заперечень, як і не було вчинено будь-яких інших необхідних процесуальних дій.

Слід зазначити, що надання правової допомоги це професійний обов`язок адвоката, який знає закон та судову практику.

Відтак, суд, здійснивши аналіз матеріалів справи, в тому числі змісту та обґрунтувань позовної заяви, суд встановив, що дана справа є не складною, підготовка її до розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, судової практики, значних затрат часу та зусиль, та, з урахуванням часу, який міг би витратити адвокат на підготовку та подання позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку, що пропорційними до предмета спору у справі № 916/2570/21 та обґрунтованими є витрати позивача на надану професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи викладені обставини, керуючись нормами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку обмежити розмір адвокатських витрат, що були понесені позивачем у даній справі, та які підлягають відшкодуванню позивачем.

Беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та розмір заявлених позовних вимог у співвідношенні до заявлених витрат на правову допомогу, враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, беручи до уваги доведеність відповідачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання йому послуг професійної правничої допомоги, а також з урахуванням заперечень відповідача щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що відмова в частині розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн. від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів та доказової бази за позовом, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову (правничу) допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 13, 76, 86, 123, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорсагро Інвест» (просп. Миру, № 7, смт. Тарутине, Одеська обл., 68500, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран-Прі Ойл» (вул. Барикадна, № 1-А, оф. 324, м. Дніпро, 49020, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено 13.12.2021.

Суддя О.В. Цісельський