номер провадження справи 4/157/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 Справа № 908/3022/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Булаткіна Олександра Миколайовича, ( АДРЕСА_1 ), представник позивача адвокат Кириченко Максим Олегович, ( АДРЕСА_2 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВТРАНСАВТО», (72400, Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське, вул. Молодіжна, буд. 31)

про стягнення 210037,29 грн.

21.10.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н від 13.10.2021 (вх. № 3237/08-07/21 від 21.10.2021) Фізичної особи-підприємця Булаткіна Олександра Миколайовича, АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВТРАНСАВТО», смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області про стягнення 210037,29 грн. заборгованості за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019, в тому числі 173204,50 грн. основного боргу за надані послуги, 17601,87 грн. інфляційних втрат, 7678,83 грн. 3 % річних та 11552,59 грн. пені.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2021 справу № 908/3022/21 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3022/21 в порядку спрощеного позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/157/21, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 525, 526, 530, 610-612, 625, 629, 901-903 ЦК України, ст., ст. 193, 216-218, 229, 230 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що через порушення відповідачем умов договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019 та положень чинного законодавства в частині оплати за надані послуги з перевезення за березень - квітень 2020 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованості в розмірі 173204,50 грн., яка підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за вказаний період. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивач, керуючись умовами п. 5.4 договору та приписами діючого законодавства, нарахував відповідачу пеню за загальний період з 07.04.2020 по 24.10.2020 (окремо по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за спірний період) в загальному розмірі 11552,59 грн., а також нарахував відповідачу 3 % річних за загальний період з 07.04.2020 по 09.10.2021 в загальному розмірі 7678,83 грн. та інфляційні витрати в розмірі 17601,87 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 210037,29 грн. заборгованості за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019, в тому числі 173204,50 грн. основного боргу за надані послуги, 17601,87 грн. інфляційних втрат, 7678,83 грн. 3 % річних та 11552,59 грн. пені. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3291,43 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.10.2021 у справі № 908/3022/21 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 10.11.2021 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості - навести свій контррозрахунок.

Відповідно до безкоштовного Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який роздрукований судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua, зареєстрованим місцем знаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВТРАНСАВТО» (ідентифікаційний код юридичної особи 38087690) є: 72400, Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське, вул. Молодіжна, буд. 31, що відповідає адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих-кодовий ідентифікатор 097) вбачається, що копія ухвали господарського суду Запорізької області від 26.10.2021 про відкриття провадження у справі № 908/3022/21 отримана уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВТРАНСАВТО» 30.10.2021.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/3022/21.

При цьому судом враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду даної справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень» http://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Відзив на адресу суду від відповідача у встановлений в ухвалі суду від 26.10.2021 у справі № 908/3022/21 процесуальний строк для подачі відзиву, так і станом на 15.11.2021 (п`ятнадцятиденний термін від дня отримання відповідачем зазначеної ухвали суду з урахуванням того, що 14.11.2021 є вихідним днем) не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 25.11.2021 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 14.12.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

31.01.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗОВТРАНСАВТО», (Замовник/Експедитор, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Булаткіним Олександром Миколайовичем, (Перевізник, позивач у справі) укладено Договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого Замовник/Експедитор замовляє та оплачує, а Перевізник надає послуги з виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжміських та міжнародних сполученнях. (п. 1.1 Договору)

Відповідно до п. 7.2 Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.20219. Якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії Договору не попередить іншу сторону про розірвання Договору, то даний Договір зберігає свою силу для сторін кожного разу ще на один рік.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

Ціни на послуги узгоджуються сторонами в Замовленнях/Заявках на перевезення і вказуються у рахунках Перевізника. (п. 3.1 Договору)

Згідно з умовами п. 7.1 Договору за фактом виконання перевезення сторони складають та підписують Акт виконаних робіт.

Пунктом 4.1 Договору сторони обумовили, що розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у Національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку Замовника/Експедитора на розрахунковий рахунок Перевізника протягом 7-и днів після отримання копії рахунку Перевізника, товарно-транспортної накладної (СМR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної, якщо в Замовленнях/Заявках на перевезення не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Відповідно до п. 4.2 Договору днем здійснення платежу вважається день надходження грошових сум на розрахунковий рахунок Перевізника.

За умовами пп., пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.9 Договору Замовник/Експедитор зобов`язався надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженого Замовлення/Заявки на перевезення, що є невід`ємною частиною цього Договору, в якому вказані: пункт завантаження/митного оформлення, розвантаження/митну очистку, дата і час прибуття, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об`єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткової вимоги. Забезпечити оформлення товарно-супровідних документів (CMR, TIR-CARNET для міжнародних перевезень) і, в раз необхідності, інших митних документів в узгоджений термін. Своєчасно оплачувати послуги Перевізника.

Відповідно до пп. 2.2.4 Договору Перевізник зобов`язався подати автомобілі під завантаження/розвантаження, митне оформлення/митну очистку за адресою і в терміни, вказані в узгодженому Замовленні/Заявці на перевезення.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019 позивачем надавалися відповідачу обумовлені Договором послуги по перевезенню вантажів на підставі погоджених сторонами Замовлень/Заявок на перевезення.

Зокрема, з наявного в матеріалах справи Акту звіряння взаєморозрахунків за період з 15.11.2019 по 11.12.2020 вбачається, що за період з 15.11.2019 по 17.04.2020 позивачем надані відповідачу обумовлені Договором послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 728132,15 грн. з ПДВ, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт за вказаний період. Відповідачем надані послуги оплачені частково в сумі 554927,65 грн.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача за надані послуги перевезення по Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019 складає 173204,50 грн.

Так, відповідачем не оплачені надані позивачем послуги по перевезенню вантажів, оформлені наступники Актами здачі-прийняття робіт:

- № Б-0000072 від 28.03.2020 на суму 15636,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000073 від 30.03.2020 на суму 13650,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000074 від 31.03.2020 на суму 5820,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000034 від 05.04.2020 на суму 16656,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000035 від 09.04.2020 на суму 16116,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000036 від 10.04.2020 на суму 14932,50 грн. з ПДВ;

- № Б-00000037 від 13.04.2020 на суму 9999,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000038 від 13.04.2020 на суму 9823,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000039 від 14.04.2020 на суму 18942,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000040 від 15.04.2020 на суму 15960,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000041 від 16.04.2020 на суму 19110,00 грн. з ПДВ;

- № Б-00000042 від 17.04.2020 на суму 16560,00 грн. з ПДВ.

Всі вище перелічені Акти здачі-прийняття робіт підписані позивачем і відповідачем без зауважень і застережень та скріплені печатками сторін.

Відповідачем зазначений факт не оспорюється та належними і допустимими доказами не спростований.

Також відповідно до чинного податкового законодавства та на виконання умов Договору позивач виписав і зареєстрував відповідні податкові накладні до кожного Акту здачі-прийняття робіт за спірний період. (Належним чином посвідчені копії податкових накладних наявні і в матеріалах справи).

Таким чином, дослідженими судом письмовими доказами підтверджується, що позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав належним чином і у повному обсязі.

Згідно зі ст., ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір. Підстави виникнення господарських зобов`язань встановлені також ст. 174 ГК України, що включають господарські договори та інші угоди.

Дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку спірні правовідносини сторін врегульовані договором про надання транспортно-експедиційних послуг.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як передбачено ст. 902 ЦКУ України виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 903 ЦК України встановлено якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 4.1 Договору сторони чітко визначили, що оплата наданих послуг за Договором здійснюється протягом 7 після отримання копії рахунку Перевізника, товарно-транспортної накладної (СМR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної, якщо в Замовленнях/Заявках на перевезення не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Отже, приймаючи до уваги умови п. 4.1 Договору кінцевим терміном сплати за надані послуги є:

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-0000072 від 28.03.2020 кінцевий строк оплати 06.04.2020

(з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 ЦК України, оскільки 04 і 05 квітня 2020 року - вихідні

дні);

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000073 від 30.03.2020 кінцевий строк оплати 06.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000074 від 31.03.2020 кінцевий строк оплати 07.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000034 від 05.04.2020 кінцевий строк оплати 13.04.2020 (з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 ЦК України, оскільки 13 квітня 2020 року - вихідний день);

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000035 від 09.04.2020 кінцевий строк оплати 16.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000036 від 10.04.2020 кінцевий строк оплати 17.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000037 від 13.04.2020 кінцевий строк оплати 20.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000038 від 13.04.2020 кінцевий строк оплати 20.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000039 від 14.04.2020 кінцевий строк оплати 21.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000040 від 15.04.2020 кінцевий строк оплати 22.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000041 від 16.04.2020 кінцевий строк оплати 23.04.2020;

- по Акту здачі-прийняття робіт № Б-00000042 від 17.04.2020 кінцевий строк оплати 24.04.2020.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата за отримані послуги по перевезенню вантажів, які оформлені вище переліченими Актами здачі-прийняття робіт, у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена.

За таких обставин, станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги перевезення вантажів становить 173204,50 грн.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов`язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобов`язання ТОВ «АЗОВТРАНСАВТО» оплатити надані йому Фізичною особою-підприємцем Булаткіним Олександром Миколайовичем послуги по перевезенню вантажів не припинені.

Відповідач доказів погашення заборгованості в повному обсязі суду не надав.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також судом приймається до уваги наявний в матеріалах справи Акт звіряння взаєморозрахунків за період з 15.11.2019 по 11.12.2020, скріплений підписами уповноважених осіб сторін та печатками підприємств, в якому відображено, що ТОВ «АЗОВТРАНСАВТО» станом на 11.12.2020 визнає заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Булаткіним Олександром Миколайовичем в розмірі 173204,50 грн. (Належним чином посвідчена копія вказаного Акту звірки взаємних розрахунків залучена до матеріалів справи)

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та, в окремих випадках, - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

На підставі викладеного, оскільки основна заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 173204,50 грн. за надані послуги перевезення вантажів станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 173204,50 грн. основного боргу за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019 підлягає задоволенню судом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно - господарські санкції. (ч., ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 6 ст. 231 ГК України)

Законом України від 22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» унормовано, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. (ст., ст. 1, 3 Закону).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вимогу про стягнення пені позивач обґрунтовує посиланням на пункт 5.4 Договору.

Так, пунктом 5.4 Договору сторонами передбачено, що у випадку затримки оплат, вказаних у пунктах 3.1, 4.1 Договору, Замовник/Експедитор виплачує Перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Згідно поданого позивачем розрахунку, останній нарахував пеню за загальний період з 07.04.2020 по 24.10.2020 (окремо по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за спірний період), виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня, та з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України. Загальна сума пеня, що заявлена до стягнення, склала 11552,59 грн.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» правильність наданого позивачем розрахунку пені, суд дійшов до висновку, що даний розрахунок не порушує норми законодавства та виконаний правильно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 11552,59 грн. пені заявлена обґрунтовано, заснована на законі та підлягає задоволенню судом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем розрахунків за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Позивачем за порушення строків розрахунку за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019 заявлені до стягнення 3 % річних в розмірі 7678,83 грн., які розраховані за загальний період з 07.04.2020 по 09.10.2021 (окремо по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за спірний період).

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок не порушує норми законодавства та виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 7678,83 грн. заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Позивачем за порушення строків розрахунку за порушення строків розрахунку за Договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019 заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 17601,87 грн., які розраховані за загальний період з квітня 2019 року по липень 2021 року (окремо по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за спірний період).

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 17601,87 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги повинні бути оплачені судовим збором в розмірі 3150,56 грн.

Позивачем згідно з квитанцією № 0.0..1 від 04.06.2021 при зверненні до суду з позовом у даній справі сплачений судовий збір в загальному розмірі 3291,43 грн.

Отже переплата судового збору становить 140,87 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи приписи зазначених норм закону, суд вважає наявними підстави для повернення позивачу за його клопотанням з Державного бюджету України переплаченої суми судового збору в розмірі 140,87 грн. за відповідною ухвалою суду.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3150,56 грн. покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Фізичної особи-підприємця Булаткіна Олександра Миколайовича, АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВТРАНСАВТО», смт. Приазовське Приазовського району Запорізької області про стягнення 210037,29 грн. заборгованості за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 03/01/19 від 31.01.2019 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВТРАНСАВТО», (72400, Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське, вул. Молодіжна, буд. 31, ідентифікаційний код юридичної особи 38087690) на користь Фізичної особи-підприємця Булаткіна Олександра Миколайовича, ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 173204 (сто сімдесят три тисячі двісті чотири) грн. 50 коп. основного боргу, 11552 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 59 коп. пені, 7678 (сім тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 83 коп. 3 % річних, 17601 (сімнадцять тисяч шістсот одну) грн. 87 коп. інфляційних втрат та 3150 (три тисячі сто п`ятдесят) грн. 56 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне судове рішення складено « 14» грудня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.