ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"17" листопада 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/784/18

За позовом Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача Ужанського національного природного парку, смт. Великий Березний Закарпатської області

про стягнення 66 412 грн. 50 коп. збитків за порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Тягнибок К.О.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області заявлено позов до відповідача Ужанського національного природного парку, смт. Великий Березний Закарпатської області про стягнення 66 412 грн. 50 коп. збитків за порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

Позивач просить задоволити позов в повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що при проведенні працівниками Державної екологічної інспекції у Закарпатській області в серпні 2018 року планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду Ужанським національним природним парком, виявлено ряд порушень норм Лісового кодексу України, Закону України Про охорону навколишнього природного середовища та Закону України Про природно-заповідний фонд України, зокрема, встановлено наявність пошкодження дерев до ступеня припинення росту, пошкодження дерев до ступеня неприпинення росту, факти незаконної рубки дерев, незаконної рубки сухостійних дерев та незаконної рубки вітровальних дерев. Вказує, що за наслідками проведення відповідного заходу державного контролю складено акт проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів Ужанського НПП № 155/04 від 23.08.2018 року.

На підставі проведеного Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області розрахунку згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 541 від 24.07.2013 року Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд, розмір відповідної шкоди складає 66 412 грн. 50 коп.

З огляду на невідшкодування нанесених навколишньому природному середовищу та лісу збитків, покликаючись на положення Лісового кодексу України та природоохоронного законодавства, позивач просить стягнути з відповідача до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища суму 66 412 грн. 50 коп. за порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

У судове засідання позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, натомість, заявою від 17.11.2021 року (вх. № 02.3.1-02/8315/21) просив суд розглянути справу без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Разом з тим, 09.11.2021 року представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи на інший термін у зв`язку з відрядженням Ужанського НПП та його представника у Восьмий апеляційний адміністративний суд. Разом з тим, жодних документальних доказів у підтвердження обставин, викладених у заяві суду не долучив.

17.11.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява директора Ужанського національного природного парку Сойми А.Д., в якій останній просив відкласти судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, у зв`язку із розглядом клопотанням у іншій судовій інстанції. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин суду не надав.

Розглянувши вищенаведені заяви про відкладення судового розгляду справи на іншу дату, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні останніх із огляду на таке.

Приписами ст. 216 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

У даному контексті суд зазначає, що сторони мають не тільки процесуальні права, але й процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частина 4 вказаної статті регламентує, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Зловживання правом має місце, коли під видимою формальною реалізацією прав учасника провадження, що визначені ст. 43 ГПК України, такий учасник провадження має намір затягувати судовий процес.

Разом з тим, згідно із статтею 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Що ж стосується наведених відповідачем та його представником обставин в обґрунтування причин їх неявки у дане судове засідання, то суд зазначає, що такі не можуть бути визнані поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Крім того, ні відповідач, ні його представник до заяв про відкладення розгляду справи не додали доказів перебування у відрядженні у ту же дату та годину, на які призначено розгляд даної справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17.

Крім того, ухвалою суду від 20.10.2021 року відкладалося судове засідання у даній справі за заявою представника відповідача.

При цьому, суд звертає увагу відповідача та його представника на те, що розгляд справи у іншому суді не може мати привілеїв та переваг по відношенню до розгляду справи № 907/784/18 у господарському суді.

Таким чином, відповідачем та його представником не наведено обставин, які є перешкодою для подальшого розгляду справи без їх участі, та могли би бути підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідач та його представник не зазначили об`єктивної неможливості проведення судового засідання, яке призначене на 17.11.2021 року, без участі відповідача або його представника.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Ухвалою суду від 13.03.2019 року за клопотанням відповідача провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі Закарпатського окружного адміністративного суду № 0740/1081/18.

Ухвалою суду від 24.12.2019 року провадження у справі було поновлено.

В подальшому, ухвалою суду від 26.11.2020 року за клопотанням представника відповідача провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі Закарпатського окружного адміністративного суду № 0740/1081/18.

Ухвалою суду від 01.07.2021 року провадження у справі було поновлено.

Згідно з приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області у період із 13.08.2018 року по 23.08.2018 року проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів Ужанського НПП, про що складено відповідний акт № 155/04 від 23.08.2018 року.

Вказаним актом було зафіксовано виявлені в ході перевірки порушення природоохоронного законодавства України, зокрема, встановлено наявність пошкодження дерев до ступеня припинення росту, пошкодження дерев до ступеня неприпинення росту, факти незаконної рубки дерев, незаконної рубки сухостійних дерев та незаконної рубки вітровальних дерев.

Враховуючи складений 23.08.2018 року акт перевірки, Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області у відповідності до приписів постанови Кабінету Міністрів України № 541 від 24.07.2013 року Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі в результаті пошкодження дерев до ступеня припинення росту, пошкодження дерев до ступеня неприпинення росту, незаконної рубки дерев, незаконної рубки сухостійних дерев та незаконної рубки вітровальних дерев, який складає 66 412 грн. 50 коп.

Несплата відповідачем збитків у вищезазначеному розмірі, що нараховані Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області за результатами проведеної перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, стала підставою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення 66 412 грн. 50 коп. збитків із відповідача в примусовому порядку до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища на рахунки територіальних громад, на території яких виявлені порушення, зафіксовані в акті № 155/04 від 23.08.2018 року.

До основних принципів охорони навколишнього природного середовища відповідно до ст. 3 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" належить, зокрема: пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності; запобіжний характер заходів щодо охорони навколишнього природного середовища; збереження просторової та видової різноманітності і цілісності природних об`єктів і комплексів; компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Нормами ч. 3 ст. 17 Лісового кодексу України встановлено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, тощо.

Приписами статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з положеннями ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані: забезпечувати посилення водоохоронних, захисних, кліматорегулюючих, санітарно-гігієнічних, оздоровчих та інших корисних властивостей лісів з метою поліпшення навколишнього природного середовища та охорони здоров`я людей; забезпечувати безперервне, невиснажливе і раціональне використання лісових ресурсів для задоволення потреб виробництва і населення в деревині та іншій лісовій продукції; здійснювати відтворення лісів; забезпечувати підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів і збереження біотичного та іншого природного різноманіття в лісах; здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень; раціонально використовувати лісові ділянки.

За змістом ст. ст. 86, 90 Лісового кодексу України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Відповідно до ст. ст. 105, 107 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку визначених законодавством України.

Вказане кореспондується і з положеннями ст. ст. 68, 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища згідно з якими підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Особливості застосування цивільно правової відповідальності за заподіяну шкоду можуть бути передбачені спеціальними законами, які регулюють питання охорони певного виду такого середовища.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти, як: 1) неправомірність поведінки особи; 2) вина завдавача шкоди; 3) наявність шкоди; 4) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

В даному випадку суд констатує, що факти пошкодження дерев до ступеня припинення росту, пошкодження дерев до ступеня неприпинення росту, незаконної рубки дерев, незаконної рубки сухостійних дерев та незаконної рубки вітровальних дерев підтверджено складеним за наслідками перевірки актом № 155/04 від 23.08.2018 року. Даний акт перевірки є чинним на час вирішення спору, відповідачем відомості, зазначені в акті та матеріалах перевірки, в установленому порядку належними і допустимими доказами не спростовані, контррозрахунок розміру шкоди ним також не подано.

Більше того, суд звертає увагу на те, що питання законності та правомірності здійсненої позивачем планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у період із 13 по 23 серпня 2018 року було предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 0740/1081/18 за позовом Ужанського національного природного парку до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про визнання дій протиправними. Так, у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року, яке залишене в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 року, встановлено, що Державна екологічна інспекція у Закарпатській області як суб`єкт владних повноважень належним чином довела правомірність дій щодо проведення перевірки, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що заявлені Ужанським національним природним парком позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правильність розміру збитків, нарахованих позивачем відповідачу, в сумі 66 412 грн. 50 коп. судом перевірено.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача збитки в зазначеному вище розмірі за порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

Доказів відшкодування вказаної суми збитків відповідачем суду не подано, з огляду на що такі підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі 66 412 грн. 50 коп.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вина заподіювача шкоди презюмується, тобто, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, на останнього покладається обов`язок доказування того, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. Відповідачем не спростовано факту завдання шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.09.2019 року у справі № 908/1092/18, від 12.11.2019 року у справі № 914/2436/18.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності факту порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

Останнім, у свою чергу, не доведено, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісу на підвідомчій території шляхом недопущення пошкодження дерев до ступеня припинення росту, пошкодження дерев до ступеня неприпинення росту, фактів наявності незаконної рубки дерев, незаконної рубки сухостійних дерев та незаконної рубки вітровальних дерев.

Шкода, заподіяна лісу, відповідно до вимог чинного законодавства, підлягає відшкодуванню до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища місцевих бюджетів і використовуються для відтворення лісів, підвищення їх продуктивності, проведення лісогосподарських заходів та утримання лісів у належному санітарному стані.

За приписами ст. ст. 29, 69-1 Бюджетного Кодексу України грошові стягнення за шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховуються до Державного бюджету України та місцевих бюджетів, тому зазначену суму відповідно до заяви представника позивача б/н, б/д (вх. № 02.3.1-02/6732/21 від 22.09.2021 року) належить стягнути до місцевих бюджетів Ставненської територіальної громади, Костринської територіальної громади та Великоберезнянської територіальної громади.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги належним чином обґрунтовані законом, підтверджені матеріалами справи, відповідачем у встановленому порядку не спростовані, тому підлягають до задоволення судом повністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1 762 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Ужанського національного природного парку, вул. Незалежності, будинок 7, смт. Великий Березний, Ужгородський район, Закарпатська область, 89000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 30104729) до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища:

- на рахунок ГУК у Зак. обл./Ставненська ТГ, р/р UA0007397, назва банку одержувача Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО банку одержувача 899998, код платежу 24062100, код ЄДРЮОФОПтаГФ 37975895, суму 37 849 (Тридцять сім тисяч вісімсот сорок дев`ять гривень) грн. за порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів;

- на рахунок ГУК у Зак. обл./Костринська ТГ, р/р UA0007395, назва банку одержувача Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО банку одержувача 899998, код платежу 24062100, код ЄДРЮОФОПтаГФ 37975895, суму 10 733 (Десять тисяч сімсот тридцять три гривні) грн. за порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів;

- на рахунок ГУК у Зак. обл./Великоберезнянська ТГ, р/р UA0007393, назва банку одержувача Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО банку одержувача 899998, код платежу 24062100, код ЄДРЮОФОПтаГФ 37975895, суму 17 830 (Сімнадцять тисяч вісімсот тридцять гривень) грн. 50 коп. за порушення законодавства про охорону та раціональне використання лісових ресурсів.

3. Стягнути з Ужанського національного природного парку, вул. Незалежності, будинок 7, смт. Великий Березний, Ужгородський район, Закарпатська область, 89000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 30104729) на користь Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, вул. Швабська, будинок 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 38015668) 1 762 (Одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 14.12.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.