РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2021Справа № 910/16233/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Суворовського районного центру зайнятості, м. Одеса

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, м. Київ

про стягнення 3 903,21 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.10.2021 року Суворовський районний центр зайнятості (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення 3 903,21 грн з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вдповідач) суми виплаченої допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплачена громадянину ОСОБА_1 допомога в розмірі 3 903,21 грн по безробіттю підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі частини четвертої статті 35 Закону № 1533-III "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 11.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 11.10.2021 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №600 отримав ухвалу суду від 11.10.2021 про відкриття провадження у справі 18.10.2021.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 02.11.2021 року (включно).

23.11.2021 року відповідачем на електронну пошту, а 24.11.2021 року (з порушенням встановленого судом строку) засобами поштового зв`язку, було надіслано до суду відзив на позовну заяву (відзив судом отримано 29.11.2021 року), в якому ним зазначено, що позивачем було виконано судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим стягнення соціальних послуг по безробіттю в розмірі 3 903,21 грн задоволенню не підлягає. Окрім того, позивачем не доведено на підставі яких наказів ОСОБА_1 здійснювались нарахування соціальних виплат.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Приписами частин 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Однак, відповідачем до відзиву не додано відповідне клопотання про поновлення пропущеного ним процесуального строку, оскільки відзив відповідачем надіслано до суду вже після 02.11.2021 року.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання відповідача про поновлення пропущеного ним процесуального строку, відзив поданий відповідачем, долучається до матеріалів справи без надання йому відповідної правової оцінки.

08.12.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що обов`язок роботодавця відшкодувати фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішення суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримати страхові виплати. При цьому, достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду. Окрім того, на підтвердження здійснення виплат позивачем надано до матеріалів відповідні платіжні доручення.

Правом на подачу до суду заперечень відповідач не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного, якою просив надати статус безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Наказом Суворовського районного центру зайнятості № НТ 210122 від 21.01.2021 ОСОБА_1 з 16.01.2021 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч.2,4 ст.22, ч.3 ст.23 Закону України» «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

03 червня 2021 року ОСОБА_1 було надано до Центру зайнятості витяг з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 459 від 28.05.2021 «Про особовий склад», яким на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 року №420/14833/20 було скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 02.10.2020 №910 о/с в частині звільнення відповідно до п.6 ч.І ст.77 Закону України »Про національну поліцію» молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та поновити його на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області з 03.12.2020.

Наказом Центру зайнятості НТ № 210603 від 03.06.2021 безробітному ОСОБА_1 з 28.05.2021 було припинено реєстрацію та знято з обліку у Центрі зайнятості у зв`язку з виданням відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі відповідно до абзацу 10 пп. 1 п. ЗО Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (затверджений Постановою КМУ від 19.09.2018 №792).

За період перебування на обліку з 16.01.2021 по 27.05.2021 (включно) в Суворовському районному центрі зайнятості ОСОБА_1 отримав соціальні послуги на суму 3 903,21 грн, що підтверджується довідкою № 280 від 21.07.2021

22.07.2021 претензією №1946/01-29-21/06 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми коштів.

Оскільки, сплачена позивачем сума коштів у розмірі 3 903,31 грн допомоги по безробіттю відповідачем не відшкодована, позивач звернувся до суду з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю також припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Приписами ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що з роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом вище, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 №420/14833/20 визнано неправомірним та скасувано наказ від 19.11.2020 року №672 в частині звільнення ОСОБА_1 , визнано неправомірним та скасувано наказ від 02.12.2020 року №910о/с про звільнення ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з 03 грудня 2020 року та стягнуто з управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 78 764,00 грн. Вказана сума зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів.

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем, встановлена судовим рішенням, яким, зокрема, і поновлено на посаді ОСОБА_1 .

За таких обставин, оскільки постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 , який став підставою в подальшому для виплати останнього допомоги по безробіттю, суд приходить до переконання що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплачених сум у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Матеріалами справи підтверджено, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості у період з 16.01.2021 по 27.05.2021 позивач виплатив ОСОБА_1 3 903,21 грн допомоги по безробіттю.

Окрім того, Суд зазначає, що згідно положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є сам факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Обставина виплати відповідачем ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням суду не звільняє відповідача від встановленого Законом обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка покладає такий обов`язок не відповідача.

Частина 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого забезпечення безробітному та вартості наданих йому соціальних послуг, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду у справах №914/1875/17 від 09.07.2018 та №914/2087/17 від 12.06.2018.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження, такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Суворовського районного центру зайнятості повністю.

Судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ідентифікаційний код 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь Суворовського районного центру зайнятості (ідентифікаційний код 22500430, місцезнаходження: 65111, м. Одеса, просп. Добровольського, буд. 145а) суму коштів в розмірі 3 903,21 грн (три тисячі дев`ятсот три гривни 21 копійка) та суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ