ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р. Справа № 911/3720/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Харченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради

до Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед"

про визнання недійсними державних актів та зобов`язання повернути земельні ділянки

за участю представників:

від прокуратури: Козачук В.Б. (посвідчення №064660 від 01.06.2021)

від відповідача: Баца К.В. (ордер серії АА №1080432 від 10.02.2021)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява заступника керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Козинської селищної ради (далі - Козинська селищна рада/позивач) до Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" (далі - відповідач) про:

- визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105, виданих ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед";

- зобов`язання ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед" повернути у власність держави в особі Козинської селищної ради земельні ділянки: площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0091; площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0105, які розташовані по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.01.2021 у справі №911/3720/20 позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

25.01.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від заступника керівника Київської обласної прокуратури надійшли пояснення, відповідно до змісту яких прокурор надав пояснення стосовно виявлених судом недоліків та копії документів щодо вказаних обставин.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі № 911/3720/20, зокрема:

- судом прийнято позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради до розгляду та призначено підготовче засідання на 22.02.2021;

- зобов`язано заступника керівника Київської обласної прокуратури до 22.02.2021 надати належним чином засвідчені та читабельні копії доданих до поснень державних актів на право власності на земельну ділянку від 11.08.2009;

- встановлено сторонам строки, зокрема відповідачу для подання відзиву - до 22.02.2020.

11.02.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради без руху у порядку п. 11 ст. 167 ГПК України з огляду на подання такої позовної заяви без дотримання процесуальних приписів.

Так, відповідач зазначив, що до поданої до суду позовної заяви №15/1-204вих20 від 07.12.2020 на 22 аркушах додано документи на 68 аркушах, тоді як відповідачу направлено позовну заяву №15/1-204вих20 від 07.12.2020 на 11 аркушах та повідомлення від 02.12.2020 на 1 арк., а доданий до позовної заяви опис вкладення у цінний лист №122 підтверджує направлення відповідачу позовної заяви від 13.01.2020 та доданих до неї документів.

22.02.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли:

- заява про залишення позовної заяви Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України;

- заява про закриття провадження у даній справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 175, ст. 231 ГПК України;

- заява про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №372/772/16-ц (провадження №61-937зно21);

- заява про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву, зустрічного позову та інших заяв по справі, а також про відкладення підготовчого судового засідання, з огляду на неможливість прибуття у судове засідання 22.01.2021 представника Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед";

- відзив на позовну заяву.

Вказана вище заява про продовження процесуального строку та відкладення розгляду справи мотивована тим, що представник Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" перебуває на лікарняному внаслідок виявлення хвороби CPVID-19, що унеможливлює вчасне вчинення усіх процесуальних дій з підготовки та подання документів на підтвердження заявлених зустрічних вимог.

До відповідної заяви про продовження процесуального строку та відкладення розгляду справи додано зустрічну позовну заяву Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" до заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради про компенсацію Дочірньому підприємству "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" 43 918 122,39 грн матеріальної шкоди (збитків), понесеної в результаті втручання у мирне володіння майном, шляхом стягнення вказаної суми з місцевого бюджету.

Розглянувши вказане вище клопотання в частині вимоги про продовження процесуального строку суд дійшов таких висновків.

Приписами ч. ч. 1, 2, 5 ст. 119 ГПК України унормовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

З огляду на вказані вище норми, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для продовження встановленого відповідачу строку для вчинення процесуальних дій, тоді як такою причиною не є перебування представника відповідача на лікарняному з огляду на подання відповідачем до суду одночасно із вказаним вище клопотанням як відзиву на позов, так і зустрічної позовної заяви.

В розрізі зазначеного вище судом взято до уваги те, що:

- вказаними вище приписами закону унормовано як право сторони заявити про поновлення пропущеного строку, такі обов`язок вчинити відповідну процесуальну дію незалежно від пропуску строку;

- вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2021 у справі № 911/3720/20 відкладено підготовче засідання на 29.03.2021

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.03.2021 у справі № 911/3720/20 зустрічну позовну заяву Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" до заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради про стягнення 43 918 122,39 грн повернуто заявнику.

26.03.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшли пояснення.

У підготовчому засіданні 29.03.2021 представником відповідача знято з розгляду заяву про зупинення провадження у даній справі, тоді як за результатами розгляду поданої відповідачем заяви про залишення позову прокурора без руху судом відмовлено у задоволенні такої заяви з огляду на таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 176 ГПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України унормовано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Так, до позовної заяви прокурором долучено, зокрема, опис вкладення у цінний лист №36 від 09.12.2020 та опис вкладення у цінний лист №122 від 16.10.2020, зі змісту яких слідує, що відповідачу за його офіційно зареєстрованою адресою надіслано:

- позовну заяву від 07.12.2020 №15/1-204вих-20 (роздруковано 2 сторінки на 1 аркуші) на 11 арк;

- копію повідомлення позивачу від 02.12.2020 №15/1-195ви-20 про пред`явлення позову на 1 арк.;

- позовну заяву від 13.10.2020 №15/1-56вих-20 (роздруковано 2 сторінки на 1 аркуші) на 11 арк.;

- копію рішення Козинської селищної ради від 28.12.1999 №2 на 3 арк.;

- копію рішення Козинської селищної ради від 26.10.2000 №7/1 на 2 арк.;

- копії державних актів на право власності на земельні ділянки ДП «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інветментс Лімітед» на 9 арк.;

- копії листа «Київгеоінформатика» від 17.12.2015 №1-1/1072 з картографічними матеріалами на 3 арк.;

- копію постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16 на 34 арк.;

- інформаційні довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки на 6 арк.;

- копію повідомлення позивачу про пред`явлення позову на 1 арк.;

- копію платіжного доручення про сплату судового збору на 1 арк.

З огляду вказаного вище слідує, що відповідачу у даній справі було надіслано як подану до суду позовну заяву №15/1-204вих-20 від 07.12.2020, так і документи, що відповідають за реквізитами та кількістю аркушів доданим до такої позовної заяви документам, тоді як саме ж лише надсилання позовної заяви та доданих до неї документів не одночасно, одним описом вкладення, не змінює вказаних вище обставин, з урахуванням відсутності заперечень відповідача про отримання відповідно надісланих документів.

До того ж, зауваження відповідача стосовно невідповідності кількості аркушів поданої до суду позовної заяви кількості аркушів надісланої відповідачу позовної заяви визнаються судом неспроможними, позаяк опис вкладення у цінний лист №36 від 09.12.2020 містить відомості про те, що позовна заява роздрукована на 11 аркушах, по дві сторінки на 1 аркуші, тоді як до суду подано позовну заяву на 22 аркушах, по одній сторінці тексту на 1 аркуші, що відповідно є тотожним кількості аркушів позовної заяви, надісланої відповідачу.

З огляду зазначеного вище, у підготовчому засіданні 29.03.2020 суд дійшов висновку про необгрунтованість та безпідставність заяви відповідача про залишення позову прокурора без руху, як наслідок відмову у задоволенні такої заяви.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 29.03.2021, 20.04.2021 у справі №911/3720/20 відкладено підготовче засідання на 20.04.2021 та 18.05.2021 відповідно.

11.05.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли пояснення по справі від 06.05.2021 разом з документами на підтвердження викладених у поясненнях доводів.

18.05.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли:

- клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: матеріалів інженерних вишукувань «Інженерно-геологічні і топографо-геодезичні вишукування під намив території будівництва рекреаційно-житлового комплексу ДП «Інтер`єр» у районі захисної дамби в смт Козин (том 1)» та «Інженерно-геологічні і топографо-геодезичні вишукування під намив території будівництва рекреаційно-житлового комплексу ДП «Інтер`єр» у районі захисної дамби в смт Козин (том 2)»;

- клопотання про витребування доказів по справі, а саме: у позивача - координати поворотних точок меж земельних ділянок (відведених у власність громадянам згідно рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 року №2 та від 26.10.2000 №7/1), нанесених на карту станом на 1999 та 2000 рр.

У підготовчому засіданні 18.05.2021 представник відповідача, оголошуючи клопотання про поновлення строку для подання клопотання про долучення доказів, зауважила на знаходженні вказаних документів на зберіганні в архіві, що утруднило їх вчасне отримання та подання до суду, а стосовно ж клопотання про витребування доказів представник відповідача зазначила, що із запитом про надання відповідних документів відповідач звернувся до позивача лише 07.05.2021.

Розглянувши у підготовчому засіданні 18.05.2021 клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов таких висновків.

Приписами ч. 3 ст. 80, ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вказані вище процесуальні приписи, оскільки клопотання про витребування доказів відповідач подав не разом з поданням відзиву, тобто з пропуском встановленого строку, а наведені представником відповідача у підготовчому засіданні обставини звернення до позивача із запитом на отримання доказів лише 07.05.2021 не свідчать про наявність незалежних від відповідача причин пропуску відповідного процесуального строку, суд дійшов висновку про залишення без розгляду такого клопотання.

До того ж у підготовчому засіданні 18.05.2021 судом наголошено прокурору на необхідності надання належним чином засвідчених та читабельних копії доданих до поснень державних актів на право власності на земельну ділянку від 11.08.2009.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.05.2021 у справі №911/3720/20 відкладено підготовче засідання на 15.06.2021.

01.06.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження направлення прокурору та позивачу поданих до суду пояснень від 06.05.2021 та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а також відповідно доданих до таких пояснень та клопотання документів.

Враховуючи вказане вище клопотання та надані представником відповідача у підготовчому засіданні 18.05.2021 пояснення щодо незалежних від відповідача причин неможливості подання доказів у встановлений строк, суд дійшов висновку про прийняття до розгляду поданих відповідачем пояснень від 06.05.2021 та клопотання про долучення доказів разом з доданими до них документами.

15.06.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшли пояснення стосовно надання належним чином засвідчених та читабельних копії доданих до поснень державних актів на право власності на земельну ділянку від 11.08.2009.

Так, прокурор зауважив, що вказані, належним чином засвідчені акти, прокурором вже було надано разом із поясненнями стосовно недоліків позовної заяви, тоді як інші примірники цих актів повинні зберігатись у Державному фонді документації із землеустрою.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 15.06.2021, 06.07.2021 у справі №911/3720/20 відкладено підготовче засідання на 06.07.2021 та 13.07.2021 відповідно.

13.07.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшли пояснення, зокрема, стосовно наданих відповідачем пояснень та доказів. Разом із вказаними поясненнями прокурором подано скріншоти з інтернет сторінки Публічної кадастрової карти України щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.07.2021 у справі №911/3720/21 відкладено підготовче засідання на 19.07.2021.

19.07.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора надійшов лист про долучення доказів надіслання відповідачу пояснень стосовно висновку експертизи від 28.12.2020 №16-12/20.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.07.2021 у справі №911/3720/20 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.08.2021.

З метою вирішення питання про перехід до розгляду справи по суті, розглянувши клопотання відповідача про залишення позову прокурора без розгляду з підстав п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, а також про закриття провадження у даній справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 175, ст. 231 ГПК України, суд дійшов таких висновків.

Так, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду обгрунтовано тим, що прокурором долучено до позовної заяви адресоване Козинській селищній раді повідомлення №15/1-195вих20 від 02.12.2020, тоді як позовну заяву подано прокурором до суду 07.12.2020, тобто через 5 днів після повідомлення відповідного органу.

Водночас, за доводами відповідача:

- зі змісту вказаного вище повідомлення слідує, що на момент відповідного звернення прокурором вже підготовлено позов, а тому вказаним повідомленням прокурором фактично поставлено до відома Козинську селищну раду про представництво її інтересів у суді і тим самим не надано можливості такому органу здійснити заходи реагування протягом розумного строку самостійно;

- прокурором не доведено, що інтереси держави в даному випадку потребували невідкладного захисту, зокрема з огляду на закінчення строків позовної давності чи можливого відчуження майна та настання невідворотних наслідків;

- позивачем не надано суду доказів направлення та отримання вказаного вище повідомлення Козинською селищної радою.

З огляду на вказане відповідач вважає, що прокурором не обгрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами підстав виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо представництва інтересів держави в особі Софіївсько-Борщагівської сільської ради, що є підставою для залишення такого позову без розгляду у порядку п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зокрема, вказано, що:

- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва;

- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим ";

- якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Поряд з тим обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

З огляду вказаного вище слідує, що залишення позову прокурора без розгляду після відкриття провадження у справі стосується виключно випадків, коли прокурор правильно визначив орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах в обраний прокурором спосіб, проте не підтвердив наявності підстав для представництва інтересів держави в особі цього органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Так, зі змісту наявної в матеріалах справи копії адресованого Козинській селищній раді повідомлення №15/1-195вих20 від 02.12.2020 слідує, що:

- прокурор повідомив відповідний орган місцевого самоврядування про підготовку для подання до Господарського суду Київської області позову до Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" про визнання недійсними державних актів та зобов`язання повернути земельні ділянки;

- підставою для пред`явлення вказаного позову є визнання постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16 рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 грудня 1999 року №2 та від 26 жовтня 2000 року №7/1, на підставі яких з порушенням законодавчих вимог відведено у власність земельні ділянки, у тому числі, які на даний час мають кадастрові номери :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105;

- оскільки дійсним власником та розпорядником спірних земельних ділянок є Козинська селищна рада, зазначений позов буде пред`явлено до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Козинської селищної ради.

До позовної заяви прокурором долучено опис вкладення у цінний лист, згідно якого прокурором 09.12.2020 разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлено копію повідомлення про пред`явлення позову.

Поряд з тим позовну заяву вих. №15/1-204вих-20 від 07.12.2020 Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради до Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" про визнання недійсними державних актів та зобов`язання повернути земельні ділянки подано до суду 24.12.2020, про що свідчить відповідна відмітка канцелярії суду на вказаній позовній заяві.

Водночас, усуваючи недоліки зазначеної вище позовної заяви, прокурор згідно письмових пояснень вказав, що Козинській селищній раді, як відповідачу у справі №372/772/16, було відомо як про прийняття Верховним Судом від 16.06.2020 у справі №372/772/16 постанови від 16.06.2020 та визнання недійсними рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 грудня 1999 року №2 та від 26 жовтня 2000 року №7/1, так і про незаконне відведення земельних ділянок у приватну власність, попри те вказаним органом місцевого самоврядування протягом тривалого часу не вжито жодних заходів щодо усунення перешкод у користуванні землями водного фонду.

Враховуючи наведене вище та наявність в матеріалах справи копії адресованого Козинській селищній раді повідомлення №15/1-195вих20 від 02.12.2020 щодо здійснення представництва інтересів держави у суді в особі відповідного органу разом з доказами надіслання такого повідомлення - опису вкладення у цінний лист про надіслання позовної заяви та доданих до неї документів, у сукупності з обставинами відсутності заперечень позивача щодо поданого прокурором позову, як і щодо здійснення у суді представництва інтересів держави в особі позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позову Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради без розгляду та, як наслідок, відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову прокурора без розгляду.

Посилання ж відповідача на недотримання прокурором розумного строку для надання можливості позивачу самостійно здійснити заходи відновлення порушеного права держави у спірних правовідносинах визнаються судом неспроможними з огляду викладені вище пояснення прокурора стосовно попереднього судового провадження, учасником якого був позивач, а також те, що критерій «розумності» строку має визначатись з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально, з формальним підходом.

Що ж до клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі, суд дійшов таких висновків.

Так, зазначене клопотання мотивовано тим, що предметом позову у даній справі є, зокрема, вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105, тоді як аналогічні позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед», Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий острів», ОСОБА_1 розглянуто в межах цивільної справи №372/772/16-ц з тих же підстав - незаконне передання земель водного фонду у приватну власність.

Тобто, на переконання відповідача, наразі є судове рішення у справі №372/772/16-ц зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих самих підстав, а тому провадження у справі №911/3720/20 в частині вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки підлягає закриттю у порядку ст. 231, п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Своєю чергою, усуваючи недоліки позовної заяви, зокрема, в частині надання пояснень на виконання п. 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України в розрізі обставин наявності рішення суду у справі №372/772/16, прокурор зазначив, що у згаданій справі судом відмовлено прокурору у задоволенні вимог про витребування земельних ділянок на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України та зазначено, що належним і ефективним способом захисту права власності держави на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, тоді як відмова у задоволенні віндикаційного позову не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З аналізу наведених вище норми процесуального права слідує, що:

- однією з цілей їх застосування законодавець визначив уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності;

- передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами, тоді як зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для відмови у відкритті провадження у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №910/5309/21.

Отже, для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмета, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4, ч.ч. 1, 4 ст. 45 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

З огляду вказаного вище, оскільки у справі №372/772/16-ц позов, зокрема, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105, подано першим заступником прокурора Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед», Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий острів», ОСОБА_1 , як віндикаційний, тоді як у справі №911/3720/20 вимоги про визнання недійсними вказаних державних актів прокурором заявлено в особі позивача - Козинської селищної ради до Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед» в межах негаторного позову, суд дійшов висновку, що склад сторін, підстави позову у зазначених справах не є тотожними, що свідчить про відсутність підстав для відмови у відкритті та, як наслідок, закриття провадження у даній справі в частині зазначених вимог у порядку ст. 231, п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Отже, суд дійшов висновку про безпідставність клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі в частині вимог про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та, відповідно, про відмову у задоволенні такого клопотання.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 03.08.2021, 14.09.2021 та 27.09.2021 у справі №911/3720/20 оголошено перерву у судовому засіданні до 14.09.2021, 27.09.2021 та 12.10.2021.

У судовому засіданні 12.10.2021 після закінчення з`ясування обставин та дослідження доказів судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до викладених у позові доводів прокурора рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 «Про затвердження технічної документації по матеріалах інвентаризації і передачу земельних ділянок у приватну власність» затверджено технічну документацію по матеріалах інвентаризації земельних ділянок, що входять до складу рекреаційно-житлового комплексу АБ «Ажіо» та передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по вул. Старокиївській у смт. Козин загальною площею 4,5 га для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків громадянам згідно додатку.

Так, за доводами прокурора, на підставі вказаного вище рішення передано у приватну власність земельні ділянки:

- ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 0,156 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117088;

- ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,155 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117078;

- ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 0,155 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117100;

- ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,155 га та видано державний акт на право приватної власні на землю серії ІІ-КВ №117084;

- ОСОБА_6 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117080;

- ОСОБА_7 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117089;

- ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ№117093;

- ОСОБА_9 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117079;

- ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117082;

- ОСОБА_11 - земельну ділянку площею 0,149 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117102;

- ОСОБА_12 - земельну ділянку площею 0,149 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117099;

- ОСОБА_13 - земельну ділянку площею 0,149 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117670;

- ОСОБА_14 - земельну ділянку площею 0,149 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117094;

- ОСОБА_15 - земельну ділянку площею 0,149 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117081;

- ОСОБА_16 - земельну ділянку площею 0,149 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117083;

- ОСОБА_17 - земельну ділянку площею 0,150 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117087;

- ОСОБА_18 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117095;

- ОСОБА_19 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117091;

- ОСОБА_20 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117103;

- ОСОБА_21 - земельну ділянку площею 0,157 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117085;

- ОСОБА_22 - земельну ділянку площею 0,158 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117075;

- ОСОБА_23 - земельну ділянку площею 0,158 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117092;

- ОСОБА_24 - земельну ділянку площею 0,158 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117098;

- ОСОБА_25 - земельну ділянку площею 0,158 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117097;

- ОСОБА_26 - земельну ділянку площею 0,158 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117086;

- ОСОБА_27 - земельну ділянку площею 0,156 га та видано державний акт па право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117074;

- ОСОБА_28 - земельну ділянку площею 0,154 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117077;

- ОСОБА_29 - земельну ділянку площею 0,152 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117090;

- ОСОБА_30 - земельну ділянку площею 0,151 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №117101;

- ОСОБА_31 - земельну ділянку площею 0,150 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії Ш-КВ № 117096.

Також, як зауважив прокурор, рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 26.10.2000 №7/1 «Про затвердження технічної документації по інвентаризації та передачу земельних ділянок у приватну власність» затверджено технічну документацію по матеріалах інвентаризації земельних ділянок, що входять до складу рекреаційно-житлового комплексу АБ «Ажіо» та передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по вул. Старокиївській у смт. Козин загальною площею 2,55 для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків га громадянам згідно додатку, а саме:

- ОСОБА_32 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076232;

- ОСОБА_33 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076233;

- ОСОБА_34 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076234;

- ОСОБА_35 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076235;

- ОСОБА_36 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076236;

- ОСОБА_37 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076237;

- ОСОБА_38 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076238;

- ОСОБА_39 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076239;

- ОСОБА_40 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076240;

- ОСОБА_41 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076241;

- ОСОБА_42 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076242;

- ОСОБА_43 надано у власність земельну ділянку і площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №076243;

- ОСОБА_44 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії; ІІ-КВ №076080;

- ОСОБА_45 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 076081;

- ОСОБА_46 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 076082;

- ОСОБА_47 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 076083;

- ОСОБА_48 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га та видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 076084.

Копії вказаних вище рішень та додатків до них наявні в матеріалах справи.

За викладеними у позові доводами прокурора:

- на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок вказані вище громадяни відчужили належні їм земельні ділянки Акціонерному банку «Ажіо», який, своєю чергою, отримав державний акт на право власності на землю загальною площею 7,1956 га серії КВ №021011 від 29.08.2002 та відчужив вказану земельну ділянку по вул. Старокиївській у смт. Козин Київської області Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВАЕ №986232 від 03.04.2003;

- рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 12.11.2008 №17 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та складання державного акту на право власності на земельну ділянку, зокрема надано дозвіл Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед» скласти державний акт на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 7,196 га за адресою: смт. Козин, вул. Старокиївська Обухівського району Київської області на зміну раніше виданого державного акта на право власності серія КВ №021099 від 24.05.2003 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд.

Прокурор зауважив, що з огляду на вказане вище 11.08.2009 Козинською селищною радою Обухівського району Київської області видано Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед» два державних акти на право власності на земельні ділянки, а саме:

- державний акт серії ПЛ №056567 на право власності на земельну ділянку загальною площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04;

- державний акт серія ЯЗ №193710 на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,9605 га з кадастровим номером :03:029:0069, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03.

Як зазначено прокурором у позовній заяві, за наслідками вказаного вище 11.08.2009 Козинською селищною радою Обухівського району Київської області видано Дочірньому підприємству "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" два державних акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЗ №193710 на земельну ділянку площею 1,9605 га з кадастровим номером :03:029:0069 та серії ПЛ №056567 на земельну ділянку площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068 та, надалі, останню земельну ділянку було поділено на 15 земельних ділянок, на які, відповідно, видано 15 державних актів на право власності на земельні ділянки, зокрема акти: серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105 (далі - спірні державні акти та спірні земельні ділянки).

Усі зазначені вище обставини, згідно письмових пояснень прокурора, встановлено Верховним Судом під час розгляду справи №372/772/16, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиційними для даної справи та повторному доказуванню, у тому числі і шляхом подання відповідних доказів, не підлягають.

Водночас, усуваючи недоліки позовної заяви, прокурором долучено до матеріалів справи копію рішення Козинської селищної ради від 12.11.2008 №17 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та складання державного акту на право власності на земельну ділянку», а також копії державних актів від 11.08.2009 на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:029:0068 та :03:029:0069, текст яких частково розмитий та не читабельний.

В обгрунтування позову прокурор зазначив, що спірні земельні ділянки, які відведено у приватну власність на підставі рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1, належать до земель водного фонду, що встановлено рішенням суду - постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16.

В розрізі вказаного вище прокурор зауважив, що:

- надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам Земельного кодексу України та Водного кодексу України, тоді як згідно наданих Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» інформаційного листа і схеми накладення земельних ділянок встановлено накладення, зокрема, спірних земельних ділянок на землі водного фонду;

- постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16 встановлено передання спірних земельних ділянок у приватну власність за рахунок земель водного фонду - 100 метрової прибережної захисної смуги річки Дніпро Канівського водосховища та водної поверхні, а також визнано недійсними рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1 тому відсутня правова підстава для виникнення права власності на такі земельні ділянки, як наслідок останні підлягають поверненню титульному власнику у порядку ст. 391 Цивільного кодексу України.

До позовної заяви прокурором долучено копію листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01-01/1072 від 17.12.2015 з доданою до нього схемою накладення земельних ділянок на землі водного фонду.

За доводами прокурора, наразі спірні земельні ділянки перебувають у приватній власності Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед", в підтвердження чого прокурором надано інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

З огляду вказаного вище, в розрізі обраного способу захисту порушених прав, прокурор зазначив, що у спірних правовідносинах ним заявлено негаторний позов з метою: усунення перешкод, які створює відповідач територіальній громаді селища Козин в особі Козинської селищної ради у користуванні та розпорядженні землями водного фонду.

Водночас, оскільки метою негаторного позову є захист інтересів держави та забезпечення введення власника у володіння майном, яким він позбавлений користуватись, тоді як з урахуванням ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду про повернення нерухомого майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заступник керівника Київської обласної прокуратури вважає, що внаслідок задоволення заявлених вимог територіальна громада селища Козин в особі Козинської селищної ради матиме змогу поновити свої порушені права на землі водного фонду лише після визнання недійсними державних актів на право власності.

Поряд з тим прокурор вказав, що необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах обгрунтовано порушенням інтересів територіальної громади в особі Козинської селищної ради, як власника, поза волею якого спірні земельні ділянки вибули з користування та якого позбавлено можливості розпоряджатися такими земельними ділянками.

Однак, за доводами прокурора, відповідно уповноважений на представництво інтересів територіальної громади орган - Козинська селищна рада, яка була відповідачем у справі №372/772/16, не вжила протягом тривалого часу жодних заходів з метою захисту інтересів територіальної громади щодо користування землями водного фонду, а тому заступник керівника Київської обласної прокуратури вважає наявними підстави для представництва інтересів громади та подання вказаного позову в особі Козинської селищної ради.

З огляду на вказане вище прокурор просить суд:

- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105, видані ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед";

- зобов`язати ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед" повернути у власність держави в особі Козинської селищної ради земельні ділянки: площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0091; площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0105, які розташовані по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області.

Заперечуючи проти вказаних вище вимог, відповідач зазначив, що висновки у справі №372/772/16-ц побудовано на єдиному доказі - листі ДП «Київгеоінформатика» №01-01/1072 від 17.12.2015 та схеми накладення земельних ділянок на землі водного фонду, тоді як на момент розгляду такої справи не було відомо про те, що викладена у такому листі та схемі інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, зокрема фактичним даним конфігурації спірних земельних ділянок та берегової лінії згідно діючих картографічних матеріалів 1999-2020 років.

Так, стосовно вказаних вище обставин відповідач зауважив, що схема накладення земельних ділянок отримана шляхом викопіювання з топографічної карти масштабу 1:10000 1993 року видання, а спірні земельні ділянки передано у приватну власність громадянам у 1999 та 2000 роках та, надалі, отримавши у власність земельні ділянки відповідач здійснив ряд погоджених з усіма контролюючими органами робіт щодо встановлення водоохоронної зони та прибережної захисної смуги вздовж належної йому земельної ділянки, а також робіт щодо укріплення берегів та облаштування смуги відведення каналу вздовж належних відповідачу земельних ділянок.

В розрізі відповідно викладеного відповідач зазначив, що:

- рішенням Козинської селищної ради №34 від 17.10.2008 надано дозвіл на проведення інвентаризації належної відповідачу на підставі акта на право власності на землю серії КВ №021099 від 24.05.2003 земельної ділянки загальною площею 7,196 га, яка розташована за адресою смт. Козин, Обухівського району Київської області, за результатами чого складено проект впорядкування землеволодіння та змінено його конфігурацію, а ділянку поділено на дві із відповідним виданням державних актів на такі земельні ділянки, зокрема видано державний акт серії ПЛ №056567 на право власності на земельну ділянку загальною площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068, яку надалі поділено на 15 земельних ділянок, якими, зокрема, є наразі три спірних земельних ділянки;

- стосовно технічної документації із землеустрою щодо земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки відповідача загальною площею 7,196 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд Головним управлінням земельних ресурсів у Київській області затверджено висновок державної експертизи землевпорядної документації від 12.12.2008 №16-784е про відповідність такої документації вимогам чинного законодавства, і така технічна документація була погоджена Управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі від 06.11.2008 №05-02/6101, Обухівським районним відділом містобудування і архітектури від 06.11.2008 б/н, Дніпровським басейновим управлінням водних ресурсів від 11.04.2007 №ІД/8-479.

Водночас, за доводами відповідача, до поділу земельної ділянки площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068 на 15 окремих земельних ділянок ним розпочато берегоукріплювальні роботи та облаштування смуги відведення каналу, у тому числі шляхом розробки відповідного технічного проекту на підставі рішень Козинської селищної ради №№14, 15 від 15.06.2011, №№18, 19 від 15.09.2011 та, зокрема, рішенням Козинської селищної ради №15 від 26.02.2013 затверджено «Робочий проект кріплення берегів та облаштування смуги відведення каналу вздовж земельних ділянок ДП «Інтер`єр» в смт. Козин, внесено до проекту нового Генерального плату смт. Козин дані щодо затвердженого робочого проекту для врахування їх при подальшій розробці містобудівної документації.

Відповідач зазначив, що надалі:

- рішенням Козинської селищної ради №11 від 11.09.2013 Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо встановлення прибережної смуги вздовж земельних ділянок площами 4,2449 га, 2,6837 га, 5,2357 га, що перебувають у власності та в оренді ДП «Інтер`єр» і розташовані за адресою смт. Кози вул. Старокиївська Обухівського району Київської області;

- рішенням Козинської селищної ради №25 від 29.11.2013: затверджено «Проект землеустрою щодо встановлення прибережної смуги вздовж водного об`єкту прилеглої до земельної ділянки Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед» за адресою смт. Кози вул. Старокиївська Обухівського району Київської області» розроблений ТОВ «Кадастровий квартал» у 2013 році (далі - проект землеустрою щодо встановлення прибережної смуги); вирішено внести до проекту нового Генерального плану смт Козин дані щодо затвердженого проекту землеустрою та врахувати їх при подальшій розробці містобудівної документації.

За доводами відповідача, матеріали вказаного вище проекту землеустрою щодо встановлення прибережної смуги водного об`єкту містять довідку Головного управління Держземагентства у Київській області №03-15/7279 від 30.09.2013 про те, що земельна ділянка площею 2,3309 га відноситься до земель водного фонду, яка суміжна з земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед» за адресою смт. Кози вул. Старокиївська Обухівського району Київської області, намічена для встановлення меж прибережної захисної смуги з елементами берегоукріплення водного об`єкту р. Дніпро.

Отже, на переконання відповідача, згідно вказаного вище проекту земельна ділянка площею 2,3309 га є прибережною захисною смугою р. Дніпро, яка передбачена затвердженим Детальним планом території смт Козин, тоді як належні на праві власності відповідачу земельні ділянки є лише прилеглими до такої земельної ділянки.

Поряд з тим, відповідач зазначив, що за результатами дослідження вказаних вище документів експертами, на замовлення відповідача, проведено комплексну судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, результати якої викладено у висновку експертів №16-12/20 від 28.12.2020.

Так, згідно доводів відповідача, на вирішення відповідної експертизи поставлено наступні питання:

1) чи накладаються земельні ділянки, зокрема, з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 на землі водного фонду, які були визначені і встановлені Проектом землеустрою щодо встановлення прибережної смуги вздовж водного об`єкту прилеглої до земельних ділянок ДП «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестментс Лімітед», за адресою: см. Козин, вул. Старокиївська, Обухівського району Київської області, виготовлений ТОВ «Кадастровий квартал» () в 2013 році та затверджений рішенням Козинської селищної ради №25 від 29.11.2013 та з урахуванням містобудівної документації?

2) чи входять земельні ділянки, зокрема, з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 до земель водного фонду станом на дату складання експертизи?

3) чи відповідає конфігурація берегової лінії р. Дніпро вздовж земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 на викопіюванні з топографічної карти 1993 року, наданої Київським ДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «КИЇВГЕОІНФОРМАТИКА» згідно листа №01/01-1072 від 17.12.2015, конфігурації берегової лінії, зазначеної в існуючих картографічних матеріалах в 1999-2020 років?

Як зауважив відповідач, згідно висновку експертів №16-12/20 від 28.12.2020:

- по першому питанню експертами встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 не накладаються та не перетинають межі земель водного фонду, межі якого визначені в кадастровому плані земельної ділянки на землі водного фонду Козинської селищної ради із обмеженнями (код - 05.02) - прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, що складений ТОВ «Кадастровий квартал» станом на 2013 рік та затверджений рішенням Козинської селищної ради №25 від 29.11.2013 та з урахуванням містобудівної документації;

- по другому питанню експертами встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 до земель водного фонду станом на дату складання експертизи - не входять;

- по третьому питанню експертами встановлено, що конфігурація берегової лінії р. Дніпро вздовж земельних ділянок з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 на викопіюванні з топографічної карти 1993 року, наданої Київським ДП «Київгеоінформатика» згідно листа №01/01-1072 від 17.12.2015, не відповідає конфігурації берегової лінії, зазначеної в існуючих картографічних матеріалах 1999-2020 років.

В розрізі проведеного експертами дослідження по третьому питанню відповідач зазначив, що висновком також встановлено, зокрема, невідповідність обрисів берегової лінії за даними додатку до листа ДП «Київгеоінформатика» згідно листа №01/01-1072 від 17.12.2015 фактичним даним наведеного аеро-фотознімку за 1993 рік, а також те, що схема накладення земельних ділянок, що міститься в додатку до листа ДП «Київгеоінформатика» згідно листа №01/01-1072 від 17.12.2015 не відображає фактичне місцезнаходження зазначених земельних ділянок відповідно до їх координат, як і не враховує та не відображає містобудівну документацію смт Козин.

В підтвердження усіх вище викладених доводів відповідачем до відзиву на позов додано копії відповідно наведених вище рішень Козинської селищної ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, технічної документації із землеустрою, проекту землеустрою щодо встановлення прибережної смуги та висновку експертів №16-12/20 від 28.12.2020.

З огляду вказаного вище, не погоджуючись з вимогами прокурора, відповідач зауважив на неналежності доводів прокурора про віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду станом на 1993 рік, а також на те, що лист ДП «Київгеоінформатика» згідно листа №01/01-1072 від 17.12.2015 не є належним доказом та не підтверджує обставин віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду.

Стосовно ж посилань прокурора на встановлені судами у справі №372/772/16-ц преюдиційні обставини передання в приватну власність земель водного фонду відповідач зазначив, що постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у відповідній справі:

- визнано недійсними рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1 лише в частині затвердження технічної документації громадянам, тоді як в частині передання у приватну власність земельних ділянок такі рішення недійсними не визнано;

- не скасовано правову підставу набуття відповідачем права власності на спірні земельні ділянки та зазначено, що рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради не були підставою для набуття права власності на земельні ділянки, оскільки відповідач набув відповідні права на підставі цивільно-правових угод у осіб, право власності яких ніким не оспорювалось, а їхні державні акти недійсними не визнавались.

До того ж, на переконання відповідача, під час розгляду справи №372/772/16-ц судами не досліджувалась проектна документація, в тому числі проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги вздовж водного об`єкту, та рішення про її затвердження, як і не надавалась оцінка таким доказам, а тому висновки судів у справі №372/772/16-ц не можуть мати беззаперечно преюдиційного значення у даній справі без дослідження усіх наявних у ній доказів у сукупності.

Окремо, в основу заперечень проти заявлених прокурором вимог відповідачем покладено обставини відсутності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у суді, з посиланням на викладені у заяві про залишення позову без розгляду мотиви, а також обставини відсутності суспільного інтересу та непропорційності втручання у мирне володіння майном, оскільки саме відповідачем за власні кошти здійснено усі визначені законом роботи по встановленню прибережної захисної смуги р. Дніпро та недопущенню підтоплення відповідних земель, тобто фактично відповідачем задоволено соціальну потребу у збереженні прибережної захисної смуги.

До того ж, відповідач вказав, що він отримав у власність спірні земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків, систематично протягом всього часу мирного володіння своїм майном отримував від контролюючих державних органів усі погодження, дозволи, затвердження документації саме щодо земель, призначених для будівництва, що вказує на відсутність справедливого балансу між суспільним і приватним інтересом.

Водночас, за доводами відповідача, попередньому власнику спірних земельних ділянок - АБ «Ажіо» у 1997 році Козинською селищною радою народних депутатів було надано Акт вибору земельної ділянки для відведення землі під дачне будівництво, а вибрана земельна ділянка розташована в південно-східній частині адміністративної території Козинської селищної ради на землях держзапасу в районі захисної дамби, приблизною площею ділянки 10 га.

З огляду наведених вище заперечень та покладених у їх основу обставин відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради у повному обсязі.

Своєю чергою, не погодившись із відповідними запереченнями відповідача, прокурор зазначив, що інформація та картографічні матеріали ДП «Київгеоінформатика» №01/01-1072 від 17.12.2015 визнано Верховним Судом у справі №372/772/16 належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом, тоді як правовий статус ДП «Київгеоінформатика» є нормативно-визначеним і таке підприємство уповноважено державою на надання інформації про межі земельних ділянок згідно відомостей картографо-геодезичного фонду, шляхом проведення відповідних досліджень з обробкою топографо-геодезичної, картографічної, гідрографічної, землевпорядної, кадастрової інформацій.

Що ж до наданого відповідачем висновку експертів №16-12/20 від 28.12.2020 прокурор зауважив на тому, що накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду досліджувалось експертами станом на дату складання експертизи, тоді як спірні земельні ділянки відведено протягом 1999-2000 років, а тому у спірних правовідносинах підлягає дослідженню питання накладання земельних ділянок саме на момент їх відведення у приватну власність.

Також, як зазначив прокурор, під час дослідження експертами за допомогою Google Earth Pro досліджено історичні аеро-фотознімки місця знаходження спірних ділянок, тоді як згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про судову експертизу» застосовані експертом методики мають пройти атестацію та державну реєстрацію, а жодна методика не передбачає визначення геодезичних даних на підставі публічно-доступних зображень з допомогою Google Earth Pro, як наслідок висновок експертів про невідповідність конфігурації берегової лінії р. Дніпро є лише припущенням.

Отже, на переконання прокурора, висновок експертів не спростовує факт накладання спірних земельних ділянок на землі водного фонду, а згаданий відповідачем проект землеустрою встановлення прибережної смуги розроблено і затверджено у 2013 році, тобто після відведення спірних земельних ділянок у приватну власність.

До того ж прокурор зазначив, що:

- згідно ст. 88 Водного кодексу України для великих річок встановлюється 100 метрова прибережна захисна смуга, тоді як згідно зазначеного вище проекту землеустрою встановлено розмір прибережної захисної смуги не шириною від урізу води, а площею виміру в гектарах, яка залишилась вільною від урізу води після їх відведення у приватну власність;

- згідно загальнодоступного аналітичного шару «умовна прибережна захисна смуга» Публічної кадастрової карти України спірні земельні ділянки повністю накладаються на землі водного фонду.

Надаючи заперечення на вказані вище доводи прокурора, зокрема щодо інформації та картографічних матеріалів ДП «Київгеоінформатика» №01/01-1072 від 17.12.2015, відповідачем зауважено на тому, що такі відомості фактично відображають схему накладення земельних ділянок, сформовану у 1993 році, тоді як земельні ділянки передавались у власність громадянам у 1999-2000 роках.

В розрізі інформації з листа ДП «Київгеоінформатика» №01/01-1072 від 17.12.2015, відповідач зазначив, що експертом встановлено невідповідність обрисів берегової лінії за даними такого листа Детальному плану території смт Козин, а тому надані ДП «Київгеоінформатика» відомості не відповідають дійсним обставинам справи, тоді як статутні види діяльності такого підприємства не свідчать про належну якість виготовлення матеріалів або надання інформаційних довідок.

Окремо відповідач звернув увагу на те, що згідно відомостей Публічної кадастрової карти України спірні земельні ділянки межують на з р. Дніпро, а з іншими земельними ділянками водного фонду, частина яких перебуває в користуванні відповідача. В підтвердження зазначеного відповідачем надано витяги з Публічної кадастрової карти України.

Також, за доводами відповідача, з долученого ним до матеріалів даної справи генерального плану смт Козин станом на 1998 рік слідує, що до моменту передачі спірних земель у власність громадянам - у 1998 році, межі земельної ділянки було чітко визначено, такі межі не накладалися на землі водного фонду та було віднесено як землі резерву, а зі збільшеного формату карти смт Козин 1998 року слідує, що спірну земельну ділянку виділено банку «Ажіо» приблизно площею 10,0 га із земель резерву.

Стосовно виділеної банку «Ажіо» земельної ділянки відповідач додатково зазначив, що з погодженого 09.12.1999 проекту детального планування рекреаційно-житлової забудови комплексу АБ «Ажіо» вбачається, що така земельна ділянка не накладається на землі водного фонду, а межі водоохоронної зони та комплексу АБ «Ажіо» чітко розмежовано.

На підтвердження зазначеного вище відповідачем надано проектний детальний план території смт Козин, проект детального планування рекреаційно-житлової забудови комплексу АБ «Ажіо», детальний план території житлової забудови північної частини смт Козин, плани розміщення спірних земельних ділянок, витяг з Детального плану території смт Козин (пояснювальна записка, вихідні дані для проектування) 2013 р., витяг з детального плану території смт Козин, частина населеного пункту, внесення змін по вул. Старокиївська (пояснювальна записка, вихідні дані для проектування) 2015р.

Також на підтвердження власних доводів щодо незнаходження спірних земельних ділянок в межах земель водного фонду відповідачем долучено до справи матеріали інженерних вишукувань «Інженерно-геологічні і топографо-геодезичні вишукування під намив території будівництва рекреаційно-житлового комплексу ДП «Інтер`єр» у районі захисної дамби в смт Козин (том 1)» та «Інженерно-геологічні і топографо-геодезичні вишукування під намив території будівництва рекреаційно-житлового комплексу ДП «Інтер`єр» у районі захисної дамби в смт Козин (том 2)».

На вказані вище заперечення прокурором повторно зауважено, що під час розгляду справи №372/772/16 Верховним Судом встановлено факт передачі на підставі рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1 у приватну власність громадян земельних ділянок, які є землями водного фонду і в силу закону щодо яких установлено спеціальний правовий режим, а інформація та картографічні матеріали ДП «Київгеоінформатика» №01/01-1072 від 17.12.2015 досліджувались Верховним Судом під час розгляду вказаної справи.

Поряд з тим, на переконання прокурора, різниця в масштабуванні відомостей у вказаному вище листі та доданих до нього схемах накладання не впливають на суть відображеної інформації.

Стосовно ж долучених відповідачем витягів з Публічної кадастрової карти України, детальних планів територій, генерального плану смт Козин, прокурор зазначив, що такі документи не стосуються спірних у даній справі правовідносин та їх подано з порушенням процесуального строку, що свідчить про неможливість прийняття таких доказів судом.

Водночас, за доводами прокурора, єдиним законодавчо визначеним випадком можливості зменшення нормативно закріпленої ширини прибереженої захисної смуги водного об`єкта в межах населеного пункту з урахування містобудівної документації є приписи ч. 6 ст. 88 Водного кодексу України, однак ч. 7 вказаної статті дозволяє реалізувати таку можливість виключно на підставі проекту землеустрою щодо встановлення такої смуги з іншим розміром, але права змінити категорію та цільове призначення земель водного фонду на підставі генерального плану населеного пункту, плану зонування чи детального плану території органу місцевого самоврядування не надає жодний законодавчий акт.

З огляду на вказане вище прокурор вважає, що подані відповідачем нові докази, в силу приписів ст. ст. 73, 74, 76-80 ГПК України, є неналежними доказами правомірності дій виконавчого комітету Козинської селищної ради у спірних правовідносинах.

Поряд з тим в процесі розгляду вказаної справи позивачем не подано ані письмових пояснень, ані доказів та/або документів, що впливають на вирішення даного спору по суті.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово прокурора та відповідача, суд дійшов таких висновків.

З огляду на приписи ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду, а тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (відповідачами).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються, попри те наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вказаними вище нормами.

Поряд з тим, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тобто, предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку, тоді як саме позивач визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а також обирає предмет та зазначає відповідні підстави позову, а оцінка предмету заявленого позову, відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Так, звертаючись у даній справі до суду в інтересах держави в особі Козинської селищної ради, предметом негаторного позову прокурор обрав вимоги про визнання недійсними спірних державних актів на право власності на, відповідно, спірні земельні ділянки та зобов`язання відповідача повернути такі земельні ділянки в державну власність в особі територіальної громади, яка є власником та володільцем таких земельних ділянок, як земель водного фонду.

Підставами ж відповідно заявлених вимог прокурором, з посиланням на ст. ст. 79, 85, 88, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 373, 391 Цивільного кодексу України, визначено обставини набуття відповідачем права власності на землі водного фонду згідно рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1, що визнано недійсними постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16.

Відповідно до приписів ст. ст. 317, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на зміст наведених правових норм власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Отже, правом вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою наділені лише власники, землекористувачі та особи, які мають інші речові права на земельну ділянку, тобто передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Тобто, звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження.

Отже, у спірних правовідносинах дослідженню підлягають обставини перебування, станом на момент звернення прокурора до суду, у власності та володінні Козинської селищної ради спірних земельних ділянок як земель водного фонду, а також відповідно обставини незаконного користування відповідачем такими земельними ділянками.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 58, ч. ч. 1, 2 ст. 59, ч.ч. 1, 2 ст. 60 Земельного кодексу України, в редакції від 09.11.2013, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови; землі водного фонду.

До земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Поряд з тим, приписами ч. 7 ст. 87, ст. 88 Водного кодексу України, в редакції від 27.07.2013, унормовано, що виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов`язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Згідно пункту 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок (в редакції від 11.09.2007), затвердженого наказом Мінприроди України від 05.11.2004 №434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 №486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Пунктами 4, 5, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них (в редакції від 30.10.2013), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486, у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України.

Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

З огляду вказаного вище слідує, що:

- землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування, а такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України;

- законодавчо визначені межі прибережних захисних смуг існують для визначення, встановлення та закріплення меж прибережної захисної смуги у передбаченому законом порядку згідно землевпорядної документації, та, як наслідок, віднесення цієї території до земель водного фонду;

- інформування усіх заінтересованих осіб щодо меж водоохоронних зон виконує з одного боку функцію захисту прав та інтересів громади, а з іншого - конкретної особи, яка бажає отримати земельну ділянку, що межує з землями водного фонду.

Приписами статтей 73, 74, 76, 86 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В розрізі зазначених вище норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати що:

- надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання про їх прийнятність, суд виходить з критеріїв їх належності, допустимості, достовірності та достатності, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються сторони, мають бути підтверджені належними доказами;

- обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому, як наслідок повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів;

- належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів "поза розумним сумнівом" полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Так, учасниками даної справи не заперечено тих обставин, що станом як на момент звернення прокурора із відповідним позовом до суду, так і на час розгляду відповідної справи відповідач - Дочірнє підприємство "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед", згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310, ЯМ №400311, ЯМ №400324 від 06.09.2012 є власником земельних ділянок, розташованих по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області, із відповідними площами та кадастровими номерами:

- площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091;

- площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092;

- площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105.

З наявних у зазначених вище актах відомостей, а також інформації з Держаного земельного кадастру слідує, що цільове призначення відповідних земельних ділянок - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що:

- рішенням Козинської селищної ради №11 від 11.09.2013 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги вздовж земельних ділянок площами 4,2449 га, 2,6837 га, 5,2357 га, що перебувають у власності та оренді Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" і розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, вул. Старокиївська, зокрема вздовж належних на праві власності на підставі державних актів серії ЯМ №400310, ЯМ №400311, ЯМ №400324 від 06.09.2012 земельних ділянок;

- рішенням Козинської селищної ради №25 від 29.11.2013 затверджено «Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги вздовж водного об`єкту прилеглої до земельної ділянки ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" за адресою: смт Козин, вул. Старокиївська Обухівського району Київської області», розроблений ТОВ «Кадастровий квартал» у 2013 р.; вирішено внести до проекту нового Генерального плану смт Козин дані щодо затвердженого проекту землеустрою та врахувати їх при подальшій розробці містобудівної документації.

Зі змісту висновків з пояснювальної записки до вказаного вище проекту землеустрою щодо встановлення прибережної смуги слідує, що з урахуванням ситуації на час, що скалася, та з урахуванням даних Детального плану території смт Козин даним проектом визначено і встановлено межу прибережної захисної смуги і нанесено на план. Визначені об`єми робіт по облаштуванню прибережної захисної смуги, зокрема: площа прибережної захисної смуги (земель водного фонду), га - 2,3309, середня ширина прибережної захисної смуги вздовж водного об`єкту м. - 8-10.

Також, згідно доданої до вказаного вище проекту землеустрою довідки Управління держземагенства в Обухівському районі Головного управління держземагенства у Київській області №03-15/7279 від 30.09.2013 земельна ділянка площею 2,3309 г відноситься до земель водного фонду, яка суміжна з земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні (на умовах оренди) ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" та знаходиться в смт Козин, вул. Старокиївська на території Козинської селищної ради, Обухівського району, Київської області, намічена для встановлення меж прибережної захисної смуги з елементами берегоукріплення водного об`єкту р. Дніпро, що рахується згідно Державної статистичної звітності (форма 6-зем) як: категорія земель - землі водного фонду (прибережна захисна смуга р. Дніпро, угіддя - чагарники, (номер стовпця 28), піски (номер стовпця 69).

Поряд з тим, приписами ст.ст. 98, 101, 102 ГПК України унормовано, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.

З аналізу вказаних вище приписів слідує, що висновок експерта складається за результатами проведення судової експертизи та є одним із видів доказів у справі.

Відповідно до наданого відповідачем та здійсненого на його замовлення висновку експертів №16-12/20 від 28.12.2020 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою зроблено, зокрема, такі висновки:

- у відповідності до отриманих схем взаєморозташування досліджуваних земельних ділянок відносно прибережної захисної смуги встановлено, що, зокрема, земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 не накладаються та не перетинають межі земель водного фонду, межі якого визначені в кадастровому плані земельної ділянки на землі водного фонду Козинської селищної ради із обмеженнями (код - 05.02) - прибережні захисні смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, що складений ТОВ «Кадастровий квартал» станом на 2013 рік та затверджений рішенням Козинської селищної ради №25 від 29.11.2013 та з урахуванням містобудівної документації;

- земельні ділянки, зокрема, з кадастровими номерами :03:029:0091, :03:029:0092, :03:029:0105 до земель водного фонду станом на дату складання експертизи - не входять.

Своєю чергою, прокурором не надано належних, допустимих та достатніх доказів як на спростування вказаних вище обставин, так і на підтвердження того, що на час звернення до суду із відповідним позовом у даній справі вказані вище, спірні земельні ділянки накладаються на землі водного фонду та, відповідно, перебувають у фактичному володінні Козинської селищної ради, а остання має всі визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України повноваження власника таких земельних ділянок.

Судом оцінюються критично доводи прокурора про те, що визначений проектом землеустрою щодо встановлення прибережної смуги розмір останньої є меншим від нормативно передбаченого розміру - 100 метрів, та зазначений в одинці виміру - га, а не в метрах від урізу води, оскільки доказів визнання незаконним та скасування рішення Козинської селищної ради №25 від 29.11.2013, яким затверджено такий проект землеустрою, суду не надано, а зміст вказаного проекту містить відомості щодо середньої, визначеної в метрах, ширини прибережної смуги.

Посилання ж прокурора на неможливість прийняття вказаного вище висновку експертів у якості доказу з огляду на застосування експертами неатестованої методики визнаються судом неспроможними з огляду на відповідність такого висновку вимогам ст.ст. 98, 101, 102 ГПК України, у тому числі і щодо обізнаності експерта та фахівця про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тоді як прокурор не скористався правом на заявлення судовому експерту відводу, що унормовано приписами ч. 7 ст. 101 ГПК України, згідно яких за заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Стосовно ж заперечень прокурора щодо часового проміжку, станом на який експертами перевірялось накладання земельних ділянок, та, відповідно необхідності визначення такого накладення станом на момент відведення земельних ділянок у приватну власність, суд вважає за необхідне зазначити, що обставини незаконного вибуття майна від першого володільця підлягають дослідженню і встановленню у правовій конструкції віндикаційного позову, тоді як за правовою конструкцією негаторного позову, який і заявив прокурор, встановленню підлягають обставини наявності у володільця майна відповідного права станом на момент звернення до суду, що хоча і здійснюється в часовій ретроспективі, попри те з урахуванням останніх змін прав володільця земельної ділянки.

В розрізі зазначеного вище судом також оцінюються критично надані прокурором лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01-01/1072 від 17.12.2015 з доданою до нього схемою накладення земельних ділянок, оскільки відповідно наявна у зазначених листі та схемах інформація, сформована на основі топографічної карти 1993 року, не підтверджує обставин накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду та, відповідно, їх перебування у фактичному володінні Козинської селищної ради на час звернення прокурора до суду із відповідним позовом у даній справі.

Отже, з урахуванням наявних у господарському процесі принципу змагальності та стандарту доказування "вірогідності доказів", який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, що надають позивач та відповідач, судом не приймається вказаний вище лист №01-01/1072 від 17.12.2015 з доданою до нього схемою накладення земельних ділянок, як належний, достовірний та більш вірогідний доказ наявності обставин, необхідних у правової конструкції негаторного позову.

Суд звертає увагу прокурора на те, що:

- принцип змагальності, який передбачає покладання тягаря доказування на сторони, забезпечує повноту дослідження обставин справи, які підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;

- достовірність - властивість інформації бути правильно сприйнятою, ймовірність відсутності помилок, безсумнівна вірність наведених відомостей, які сприймає людина, як наслідок достовірність - не є тотожною істинності, оскільки відомості можуть бути достовірними або недостовірними для того, хто їх сприймає, а не взагалі.

До того ж доводи прокурора про те, що вказаний вище лист та додані до нього схеми накладення земельних ділянок оцінено судами у справі №372/772/16 як належний та допустимий доказ накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду та, як наслідок, встановлено відповідні обставини, що є преюдиційними для даної справи визнаються неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Водночас звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №910/2360/19.

Так, предметом позову у справі №372/772/16 були, зокрема, вимоги про визнання недійсними рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1 «Про затвердження технічної документації по інвентаризації та передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині затвердження технічної документації, а судами досліджувались обставини незаконності вказаних рішень з огляду на накладення земельних ділянок на землі водного фонду.

Водночас, як слідує зі змісту державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310, ЯМ №400311, ЯМ №400324 від 06.09.2012, підставою їх видачі відповідачу є: договір купівлі-продажу земельної ділянки №1-214 від 03.04.2003, рішення Козинської селищної ради №17 від 12.11.2008, заява власника №3255 від 28.11.2011.

Згідно з приписами ст. ст. 116, 125, 126 ЗК України, в редакції станом на дату видачі спірних державних актів, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку, який лише посвідчує відповідне право.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії рішення Козинської селищної ради №17 від 12.11.2008 слідує, що вказаним рішенням:

- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо земельно-кадастрової інвентаризації та узгодженню зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" в смт Козин, Обухівського району, Київської області по вул. Старокиївська на праві приватної власності, складеною в зв`язку з виявленою технічною помилкою в конфігурації земельної ділянки 24.05.2003 серія КВ №021099;

- дозволено ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" на основі затвердженої технічної документації із землеустрою щодо земельно-кадастрової інвентаризації скласти держаний акт на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 7,196 га за адресою смт Козин, вул. Старокиївська на заміну раніше виданого державного акту на право власності серія КВ №021099 від 24.05.2003 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд.

З огляду вказаного вище слідує, що визнані недійсними у справі №372/772/16 рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1 не були підставою набуття права власності ДП "Інтер`єр" Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед" на спірні земельні ділянки та видачі відповідачу спірних державних актів на право власності на такі земельні ділянки.

Отже, встановлені у справі №372/772/16 обставини незаконності передання у власність громадянам земельних ділянок водного фонду на підставі рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1 не є преюдиційними у даній справі в розрізі предмету та підстав такого позову і необхідності встановлення обставин перебування, станом на момент звернення прокурора до суду, у власності та володінні Козинської селищної ради спірних земельних ділянок як земель водного фонду, а також обставини незаконного користування відповідачем такими земельними ділянками.

Решта ж посилань прокурора на наявні в Публічній кадастровій карті України відомості, у тому числі з урахуванням аналітичного шару «умовна прибережна захисна смуга», щодо накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду визнаються судом доказово не підтвердженими доводами, що не можуть бути покладені в основу обгрунтування заявлених вимог у розумінні закріплених процесуальними нормами принципів доказування.

В розрізі зазначеного вище судом також визнаються неспроможними доводи прокурора про відсутність правової підстави для виникнення у відповідача права власності на спірні земельні ділянки, тоді як обставин незаконності рішення Козинської селищної ради №17 від 12.11.2008 та недійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки №1-214 від 03.04.2003, на підставі яких відповідачу видано спірні державні акти, прокурором не обгрунтовано та доказово не доведено, що свідчить про нормативну недоведеність наявності підстав для визнання таких актів недійсними.

Доводи ж прокурора про необхідність визнання спірних державних актів недійсними з метою введення власника у володіння майном судом визнаються безпідставними з огляду на предмет та підстави даного позову і, відповідно, встановлені вище обставини та зроблені на їх підставі висновки, зокрема стосовно правової конструкції негаторного позову та необхідних до встановлення в його межах обставин, тоді як забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений є метою віндикаційного позову.

Суд також вважає за необхідне вказати, що:

- згідно визнаних недійсними у справі №372/772/16 рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28.12.1999 №2 та від 26.10.2000 №7/1 громадянам передано у власність земельні ділянки загалом площею 7,05 га, тоді як спірні уданій справі земельні ділянки сформовано за результатами поділу земельної ділянки, зовнішні межі якої узгоджено у результаті проведеної земельно-кадастрової інвентаризації у зв`язку з виявленою технічною помилкою в конфігурації земельної ділянки згідно державного акта 24.05.2003 серія КВ №021099, який своєю чергою видано на земельну ділянку площею 7,196 га на підставі договору купівлі-продажу №1-214 від 03.04.2003, доказів визнання недійсним якого суду не надано;

- з огляду на встановлені вище обставини та підстави відповідно поданого позову, як негаторного, також не може бути застосована до спірних правовідносин передбачена для віндикаційного позову правова конструкція, за якої не є необхідним визнання недійсними усіх рішень та правочинів, наступних після первинного вибуття майна з володіння законного власника.

З огляду вказаного вище суд дійшов висновку про те, що прокурором не доведено належниим, допустими та достатніми доказами як обставин накладання спірних земельних ділянок на землі водного фонду станом на момент звернення прокурора до суду та, відповідно, наявності у Козинської селищної ради будь-яких прав власника щодо таких земельних ділянок, так і обставин незаконного заволодіння та користування відповідачем цими землями.

Отже, виходячи з наведених вище законодавчих положень, аналізу суб`єктного складу та характеру правовідносин, а також враховуючи недоведеність прокурором обставин, наявність яких необхідна для задоволення негаторного позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про:

- визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105, виданих ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед";

- зобов`язання ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед" повернути у власність держави в особі Козинської селищної ради земельні ділянки: площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0091; площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0105, які розташовані по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області.

Поряд з тим, заявлені відповідачем підстави для відмови у задоволенні позову прокурора в розрізі недотримання ним процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", не знайшли свого підтвердження з огляду на зазначені в описовій частині даного рішення висновки про дотримання прокурором вказаного вище порядку повідомлення позивача про здійснення захисту інтересів держави і територіальної громади у спірних правовідносинах, що попри те не спростовує встановленої вище необгрунтованості та безпідставності заявлених прокурором вимог та, відповідно, зробленого судом висновку про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Заступника керівника Київської обласної прокуратури (бульвар Лесі Українки, буд. 27/2, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 02909996) в інтересах держави в особі Козинської селищної ради (вул. Партизанська, буд. 2, Обухівський р-н, смт Козин, Київська обл., 08711, ідентифікаційний код 04362697) до Дочірнього підприємства "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дайнфорд Інвестментс Лімітед" (проспект Перемоги, буд. 136, кім. 34, м. Київ, 03115, ідентифікаційний код 31625094) про:

- визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105, виданих ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед";

- зобов`язання ДП "Інтер`єр" приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Дейнфорд Інвестменст Лімітед" повернути у власність держави в особі Козинської селищної ради земельні ділянки: площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0091; площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0105, які розташовані по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області, відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.12.2021.

Суддя В.А. Ярема