РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2021Справа № 910/11709/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Сєдової О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арда-Трейдинг" (49083, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1; ідентифікаційний код 37029549)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім Трейд Транс Фуд" (03049, м. Київ, вул. Лукашевича, буд. 15-А; ідентифікаційний код 39553436)

про стягнення 47 547,79 грн,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Дрозд Т.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Арда-Трейдинг" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім Трейд Транс Фуд", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки № 13031Е від 13.05.2015 в загальному розмірі 47 547, 49 грн, яка складається із суми основного боргу - 40 391, 52 грн, інфляційних збитків - 4 981, 77 грн, 3 % річних - 2 174, 50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

12.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач вказує про відсутність заборгованості, оскільки, ним після поставки товару у жовтні 2018, грудні 2018 та липні 2019 було сплачено суму в загальному розмірі 42 000, 00 грн. У зв`язку з чим відповідач зазначає про відсутність предмету спору та просить суд закрити провадження у справі.

08.09.2021 та 14.09.2021 до Господарського суду міста Києва на електронну його адресу, а також через канцелярію суду надійшов відзив на заперечення у даній справі, до якого було додано акт звірки розрахунків від 30.09.2020 на суму заборгованості в розмірі 41 021, 52 грн.

20.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що акт звірки розрахунків від 30.09.2020 підписаний не уповноваженою особою та він не є належним доказом у справі, у свою чергу відповідачем надано первинні бухгалтерські документи про сплату вартості поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/11709/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10.11.2021.

Також даною ухвалою зобов`язано позивача та відповідача надати суду додаткові документи по справі.

05.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача, в якому сторона заявляє, що всі наявні в нього документи, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень були надані до матеріалів справи, а відтак надати додаткові документи на виконання вимог ухвали суду від 18.10.2021 не вбачається за можливе. Також у даному клопотанні представник відповідача просив суд провести підготовче засідання за відсутності представника та призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2021 зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Арда-Трейдинг" виконати вимоги ухвали суду від 18.10.2021 та надати суду необхідні документи у зв`язку з чим оголошено у підготовчому засіданні перерву до 24.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2021.

У судовому засіданні 08.12.2021 представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 08.12.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексім Трейд Транс Фуд" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арда-Трейдинг" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 13031Е за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент прийняття товару покупцем від постачальника. Підтвердженням прийняття товару є підписання сторонами (їх повноваженими представниками ) накладної та іншої обов`язкової та визначеної чинним законодавством України, товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації та товар.

Постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін специфікації. Специфікація надається покупцю постачальником (п. 3.1. договору).

За умовами п. 8.1. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар на свій вибір та в такі строки: по закінченню 55 календарних днів з дати поставки товару постачальником; по мірі реалізації товару кінцевому споживачу, не пізніше -----) календарних днів з дати реалізації поставленого товару.

Позивач зазначає, що він належним чином виконав обумовлені договором зобов`язання, про що свідчать видаткові накладні, підписані представником відповідача, які підтверджують факт поставки товару.

В обґрунтування необхідності звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідачем не в повному обсязі було здійснено оплату поставленого товару, внаслідок чого, в останнього й утворилася заборгованість в сумі 40 391, 52 грн.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вкачуючи про відсутність боргу, оскільки, після поставки товару, у жовтні 2018, грудні 2018 та липні 2019 було сплачено суму в загальному розмірі 42 000, 00 грн.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 13031Е від 13.05.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, суд відзначає, що звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначене свідчить про те, що саме учасник судового процесу має займати активну позицію у висловленні та доведенні відповідними доказами своїх доводів та заперечень щодо суті спору.

Предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад по справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права.

Підстави вимог і заперечень осіб, які беруть участь у справі конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Таким чином, суд вказує, що з огляду на визначені позивачем позовні вимоги, до предмету доказування у даній справі входять обставини, які свідчать про неналежне виконання відповідачем зобов`язань обумовлених умовами договору, за умов належного виконання таких зобов`язань позивачем.

Означені обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих у розумінні норм процесуального законодавства доказів.

У свою чергу, судом з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою суду від 18.10.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/11709/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 10.11.2021. Зобов`язано позивача надати суду: усі наявні в нього видаткові накладні, що підтверджують поставку відповідачу продукції за договором простаки № 15031Е від 13.05.2015 у період з 13.05.2015 по дату написання позовної заяви (16.07.2021); банківські виписки по рахунку ТОВ "Арда-Трейдинг" у період з 13.05.2015 по 16.07.2021 що підтверджують здійснення оплати продукції ТОВ "Ексім Трейд Транс Фуд" за договором простаки № 15031Е від 13.05.2015; обґрунтований розрахунок заборгованості в період з 13.05.2015 по 16.07.2021 в якому вказати: номер видаткової накладної та її дату; дата поставки продукції; сума поставки; дата оплати; сума оплати; загальна сума оплати; за загальна сума боргу. Зобов`язано відповідача надати суду: усі наявні в нього замовлення на поставку продукції за договором простаки № 15031Е від 13.05.2015 у період з 13.05.2015 по 16.07.2021; банківські виписки по рахунку ТОВ "Ексім Трейд Транс Фуд", що підтверджують перерахунок ТОВ "Арда-Трейдинг" коштів за договором № 15031Е від 13.05.2015 у період з 13.05.2015 по 16.07.2021; обґрунтований контррозрахунок заборгованості в період з 13.05.2015 по 16.07.2021 в якому вказати: номер замовлення та його дату; номер видаткової накладної та її дату; дата поставки продукції; сума поставки; дата оплати; сума оплати; загальна сума оплати; за загальна сума боргу. Витребувані докази надати у строк до 09.11.2021.

В той час, суд вказує, що позивачем вимоги ухвали суду не виконані.

Жодних інших доказів, щоб свідчили про поставку ТОВ "Арда-Трейдинг" товару за іншими видатковими накладними, аніж ті, що були надані позивачем до позовної заяви, а саме: № 3359 від 10.10.2018, № 993 від 05.12.2018 та № 10517 від 31.07.2019 суду не представлено, будь яких письмових пояснень щодо неможливості надання витребуваних доказів позивачем до суду також не надано.

Отже, з огляду на викладене, при вирішенні даного позову, суд виходить виключно із тих доказів, що наявні в матеріалах справи.

Відтак, із наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 40 391, 52 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, а саме: № 3359 від 10.10.2018 на суму 7 117, 32 грн, № 993 від 05.12.2018 на суму 13 776, 06 грн та № 10517 від 31.07.2019 на суму 19 498, 14 грн.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В пункті 8.1. договору сторони погодили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар на свій вибір та в такі строки: по закінченню 55 календарних днів з дати поставки товару постачальником; по мірі реалізації товару кінцевому споживачу, не пізніше -----) календарних днів з дати реалізації поставленого товару.

В якості спростувань доводів позивача щодо існування заборгованості за поставлений товар, відповідачем надано докази здійснення оплати поставленого товару, а саме, платіжні доручення № 35172 від 26.11.2019 на суму 25 000, 00 грн та № 1517 від 12.02.2020 на суму 17 000, 00 грн, тобто, на загальну суму 42 000, 00 грн.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Так, суд відзначає, що обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

В даному випадку, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту, або ж звернення позивача до суду спрямоване на запобігання правопорушення.

Проте, позивачем не доведено суду належними та допустимими засобами доказами підстав з якими останній обумовлює можливість стягнення з відповідача суми неоплаченого товару в розмірі 40 391, 52 грн, а судом, у свою чергу таких підстав не встановлено.

Поміж того, суд зазначає, що наявна в матеріалах справи копія акту звірки взаєморозрахунків № 7132 за вересень 2020 року, відповідно до якого борг відповідача станом на 30.09.2020 становить 41 023, 52 грн, не приймається судом в якості доказу який підтверджує наявність боргу за договором № 13031Е від 13.05.2015, з огляду на те, що як було встановлено судом вище, в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують здійснення відповідачем оплати поставленого товару на загальну суму 42 000, 00 грн.

Водночас, будь яких інших доказів, щоб свідчили б про здійснення позивачем поставки товару на суму більшу, аніж було здійснено відповідачем оплату в матеріалах справи не міститься.

При тому, суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що в акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

За таких обставин, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 40 391, 52 грн безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, та як наслідок не підлягають задоволенню й вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 4 981, 77 грн та 3 % річних в розмірі 2 174, 50 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Арда-Трейдинг" (49083, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1; ідентифікаційний код 37029549) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім Трейд Транс Фуд" (03049, м. Київ, вул. Лукашевича, буд. 15-А; ідентифікаційний код 39553436) про стягнення 47 547, 79 грн - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 14.12.2021

Суддя Д.О. Баранов