РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.12.2021Справа № 910/14099/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Корпорації «ТСМ Груп»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція»

про стягнення 25129250,92 грн.

Представники сторін:

від позивача: Чумас Г.Г.;

від відповідача: Касьянов М.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Корпорації «ТСМ Груп» з вимогами до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» про стягнення 25179351,55 грн, з яких 20885681,65 грн основного боргу, 820903,83 грн пені, 1159385,49 грн 3% річних та 2313380,58 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019, не у повному обсязі оплати поставлений позивачем товар та виконані позивачем роботи, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 20885681,65 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 820903,83 грн пені, 1159385,49 грн 3% річних та 2313380,58 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 відкрито провадження у справі №910/14099/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.10.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

24.09.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо правильності розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог в частині пені.

24.09.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про закритий судовий розгляд справи №910/14099/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 постановлено здійснювати розгляд справи №910/14099/21 у закритому судовому засіданні.

13.10.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 06.10.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 10.11.2021.

У підготовчому засіданні 10.11.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 17.11.2021.

11.11.2021 та 12.11.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заяви про виправлення описок у позовній заяві.

11.11.2021 та 12.11.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 20885681,65 грн, пеню у розмірі 820903,83 грн, 3% річних у розмірі 1109284,86 грн та інфляційні втрати у розмірі 2313380,58 грн, що разом становить 25129250,92 грн.

16.11.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 судом було прийнято до розгляду подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим спір у даній справі розглядається з новою ціною позову - 25129250,92 грн.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.12.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 01.12.2021 надав усні пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.12.2021 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову частково заперечив.

У судовому засіданні 01.12.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.06.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (замовник) та Корпорацією «ТСМ Груп» (генеральний підрядник) укладено Договір №03/19 на виконання комплексу робіт, відповідно до умов якого генеральний підрядник зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми «ВП Южно-Українська АЕС. Комплекс інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту. Технічне переоснащення КПП-3. АКТЗ. Постачання обладнання, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи» в цілому або етапами в обсягах та у строки, що зазначені у Графіку виконання робіт та у Відомостях обсягів робіт до вказаного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 договірна ціна робіт, доручених до виконання генеральному підряднику, визначена Протоколом угоди про договірну ціну і складає 45096149,03 грн, у тому числі: - постачання обладнання на суму 40684328,10 грн, - будівельно-монтажні роботи на суму 2749680,00 грн та - пусконалагоджувальні роботи на суму 1662140,93 грн.

Додатковою угодою №1 від 12.11.2019 сторони погодили, що договірна ціна робіт, доручених до виконання генеральному підряднику, визначена Протоколом угоди про договірну ціну і складає 45096149,03 грн, у тому числі: - виконані станом на 01.11.2019 - 22447702,69 грн, - підлягають виконанню - 22648446,34 грн, - постачання обладнання на суму 18498306,00 грн, - будівельно-монтажні роботи на суму 2554878,48 грн та - пусконалагоджувальні роботи на суму 1595261,86 грн.

Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та скріплення його печатками і діє до 15.12.2020 (п. 15.6 Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019).

Додатковою угодою №2 від 15.05.2020 сторони погодили, що строк дії договору встановлено до 30.03.2021.

Додатковою угодою №4 від 17.11.2020 сторони погодили, що строк дії договору встановлено до 31.12.2021.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019, не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар та виконані позивачем роботи, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 20885681,65 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 820903,83 грн пені, 1159385,49 грн 3% річних та 2313380,58 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказує на неправильність розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог в частині пені.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правовою природою укладений між сторонами Договір №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 є договором підряду.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Судом встановлено, що 31.07.2019 позивач на виконання умов Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 поставив відповідачу товар на суму 5154969,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №91 від 31.07.2019; 16.08.2019 - товар на суму 7424295,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №99 від 16.08.2019; 21.08.2019 - товар на суму 3017340,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №100 від 21.08.2019; 21.08.2019 - товар на суму 73206,90 грн, що підтверджується видатковою накладною №101 від 21.08.2019; 27.08.2019 - товар на суму 2110200,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №103 від 27.08.2019, 08.11.2019 - товар на суму 4406010,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №136 від 08.11.2019, 11.12.2019 - товар на суму 1265868,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №154 від 11.12.2019, 26.12.2019 - товар на суму 3030764,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №180 від 26.12.2019, 13.03.2020 - товар на суму 6222285,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №7 від 13.03.2020, 07.05.2020 - товар на суму 514776,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №29 від 07.05.2020, 07.05.2020 - товар на суму 1517592,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №30 від 07.05.2020, 04.06.2020 - товар на суму 381492,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №40 від 04.06.2020, 20.08.2020 - товар на суму 2548188,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №71 від 20.08.2020, 26.11.2020 - товар на суму 3017340,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №100 від 26.11.2020, що разом становить 40684328,10 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток та штампів юридичних осіб позивача і відповідача.

При цьому, під час розгляду судом справи відповідачем не заперечувалось отримання від позивача товару за вказаними видатковими накладними.

Судом встановлено, що відповідно до Акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року від 29.08.2019 позивачем були виконані роботи за Договором №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 на суму 209978,04 грн, відповідно до Акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року - роботи на суму 29781,46 грн, відповідно до Акту №2 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2019 року - роботи на суму 21921,10 грн, відповідно до Акту №2-Пн приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року від 31.03.2020 - роботи на суму 174891,38 грн, відповідно до Акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2020 року від 31.03.2020 - роботи на суму 331902,01 грн, відповідно до Акту №4 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року від 15.12.2020 - роботи на суму 1880582,26 грн, що разом становить 2649056,24 грн.

Вказані акти приймання виконаних робіт підписані уповноваженим представниками сторін та скріплені відбитками печаток юридичних осіб позивача та відповідача.

При цьому, під час розгляду судом справи відповідачем не заперечувалось виконання позивачем робіт за вказаними актами виконаних робіт.

На підставі вказаних актів сторонами були складені Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, зокрема, довідка за серпень 2019 року від 29.08.2019 на суму 209978,04 грн, довідка за серпень 2019 року від 30.08.2019 на суму 51702,55 грн, довідка за березень 2020 року від 31.03.2020 на суму 174891,38 грн, довідка за березень 2020 року від 31.03.2020 на суму 331902,01 грн, довідка за грудень 2020 року на суму 1880582,26 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1.1 Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок генпідрядника після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складену на підставі актів виконаних робіт за формою КБ-2в, протягом 45 банківських днів.

Згідно з п. 4.1.2 Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 оплата за поставлене обладнання здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок генпідрядника за кожну партію обладнання згідно з видатковою накладною на цю партію протягом 45 банківських днів з дати поставки. Датою поставки партії обладнання є дата накладної.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №91 від 31.07.2019, у строк до 03.10.2019 включно, товар, поставлений за видатковою накладною №99 від 16.08.2019, - у строк до 22.10.2019 включно, товар, поставлений за видатковою накладною №100 від 21.08.2019, - у строк до 25.10.2019 включно, товар, поставлений за видатковою накладною №101 від 21.08.2019, - у строк до 25.10.2019 включно, товар, поставлений за видатковою накладною №103 від 27.08.2019, - у строк до 30.10.2019, товар, поставлений за видатковою накладною №136 від 08.11.2019, - у строк до 15.01.2020 включно, товар, поставлений за видатковою накладною №154 від 11.12.2019, - у строк до 17.02.2020 включно; товар, поставлений за видатковою накладною №180 від 26.12.2019, - у строк до 03.03.2020 включно; товар, поставлений за видатковою накладною №7 від 13.03.2020, - у строк до 20.05.2020 включно; товар, поставлений за видатковою накладною №29 від 07.05.2020, - у строк до 14.07.2020 включно; товар, поставлений за видатковою накладною №30 від 07.05.2020, - у строк до 14.07.2020 включно; товар, поставлений за видатковою накладною №40 від 04.06.2020, - у строк до 10.08.2020 включно; товар, поставлений за видатковою накладною №71 від 20.08.2020, - у строк до 26.10.2020 включно; товар, поставлений за видатковою накладною №100 від 26.11.2020, - у строк до 02.02.2021 включно.

Крім того, відповідач повинен був оплатити роботи, виконані позивачем за Актом №1 за серпень 2019 року на суму 209978,04 грн, у строк до 01.11.2019 включно; роботи, виконані позивачем за Актом №1 за серпень 2019 року на суму 29781,46 грн, - у строк до 04.11.2019 включно; роботи, виконані позивачем за Актом №2 за серпень 2019 року на суму 21921,10 грн, - у строк до 04.11.2019 включно; роботи, виконані позивачем за Актом №2-ПН за березень 2020 року на суму 174891,38 грн, - у строк до 05.06.2020 включно; роботи, виконані позивачем за Актом №3 за березень 2020 року на суму 331902,01 грн, - у строк до 05.06.2020 включно; роботи, виконані позивачем за Актом №4 за грудень 2020 року на суму 1880582,26 грн, - у строк до 19.02.2021 включно.

Судом встановлено, що 31.01.2020 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 3152703,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/113 від 31.01.2020; 14.02.2020 - грошові кошти у розмірі 2002266,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/138 від 14.02.2020; 14.02.2020 - грошові кошти у розмірі 2673149,81 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/139 від 14.02.2020; 14.02.2020 - грошові кошти у розмірі 350000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/140 від 14.02.2020; 16.03.2020 - грошові кошти у розмірі 2000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/188 від 16.03.2020; 19.03.2020 - грошові кошти у розмірі 2401145,79 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/196 від 19.03.2020; 30.04.2020 - грошові кошти у розмірі 300000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/260 від 30.04.2020; 30.10.2020 - грошові кошти у розмірі 126793,10 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/403 від 30.10.2020; 30.10.2020 - грошові кошти у розмірі 873206,90 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/404 від 30.10.2020; 04.11.2020 - грошові кошти у розмірі 1000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/405 від 04.11.2020; 06.11.2020 - грошові кошти у розмірі 73206,90 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/406 від 06.11.2020; 06.11.2020 - грошові кошти у розмірі 717340,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/407 від 06.11.2020; 06.11.2020 - грошові кошти у розмірі 209453,10 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/408 від 06.11.2020; 10.11.2020 - грошові кошти у розмірі 1000000,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням №УКС/409 від 10.11.2020; 17.11.2020 - грошові кошти у розмірі 51702,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/410 від 17.11.2020; 17.11.2020 - грошові кошти у розмірі 200000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/411 від 17.11.2020; 17.11.2020 - грошові кошти у розмірі 9978,04 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/412 від 17.11.2020; 17.11.2020 - грошові кошти у розмірі 900746,90 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/413 від 17.11.2020; 10.12.2020 - грошові кошти у розмірі 1389786,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКс/438 від 10.12.2020; 24.12.2020 - грошові кошти у розмірі 1000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/441 від 24.12.2020; 18.02.2021 - грошові кошт у розмірі 1000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/30 від 18.02.2020; 14.04.2021 - грошові кошти у розмірі 1016223,09 грн, що підтверджується платіжним дорученням №УКС/122 від 14.04.2021, що разом становить 22447702,69 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, здійснені відповідачем оплати позивач зарахував в рахунок погашення найдавнішої заборгованості (в порядку черговості) так як відповідач не вказував чіткого призначення платежу (конкретної видаткової накладної або конкретного акту виконаних робіт).

Здійснений позивачем порядок зарахування не оспорювався відповідачем під час розгляду судом справи.

Таким чином, оскільки позивачем поставлено відповідачу відповідно до умов Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 товар на загальну суму 40684328,10 грн. та виконано роботи на загальну суму 2649056,24 грн., а відповідачем сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 22447702,69 грн, суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість у розмірі 20885681,65 грн.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 20885681,65 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» за Договором №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 у сумі 20885681,65 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Корпорації «ТСМ Груп» в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» суми основного боргу у розмірі 20885681,65 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару та виконаних робіт позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 820903,83 грн, а саме:

- 6855,85 грн пені за прострочення оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №180 від 26.12.2019 на суму 3030764,40 грн (пеню нараховано за період з 28.08.2020 по 03.09.2020);

- 175448,05 грн пені за прострочення оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №7 від 13.03.2020 на суму 6222285,60 грн (пеню нараховано за період з 28.08.2020 по 21.11.2020);

- 16782,34 грн пені за прострочення оплати відповідачем виконаних позивачем робіт за актами від 31.03.2020 на загальну суму 506793,39 грн (пеню нараховано за період з 28.08.2020 по 15.01.2021);

- 93982,76 грн пені за прострочення оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №29 від 07.05.2020 на суму 514776,00 грн (пеню нараховано за період з 28.08.2020 по 15.01.2021);

- 21027,72 грн пені за прострочення оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №30 від 07.05.2020 на суму 1517592,00 грн (пеню нараховано за період з 28.08.2020 по 11.02.2021);

- 158604,53 грн пені за прострочення оплати товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №71 від 20.08.2020 на суму 2548188,00 грн (пеню нараховано за період з 27.10.2020 по 27.04.2021) - відповідно до заяви про виправлення описки у позовній заяві;

- 212288,47 грн пені за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною №100 від 26.11.2020 на суму 3017340,00 грн (пеню нараховано за період з 03.02.2021 по 03.08.2021);

- 135814,11 грн пені за прострочення оплати робіт, виконаних позивачем за актом від 15.12.2020 на суму 1880582,26 грн (пеню нараховано за період з 20.02.2021 по 20.08.2021).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.4 Договору №03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 у разі невиконання замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП НАЕК замовник на вимогу генпідрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Як вбачається з розрахунку пені, позивач здійснює її нарахування з урахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», тобто застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ.

Перевіривши розрахунки пені, долучені позивачем до позовної заяви (з урахуванням заяви про виправлення описки), суд дійшов висновку щодо їх необґрунтованості (щодо нарахування за накладною №29, №30 від 07.05.2020, №40 від 40 від 04.06.2020 та №71 від 20.08.2020), у зв`язку з чим здійснив власні розрахунки, відповідно до яких обґрунтованим розміром пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за конкретними вище вказаними накладними та актами становить 820821,18 грн.

Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності в частині позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 258 Цивільного кодексу України).

З розрахунку пені, наданого позивачем, та відповідно до пояснень позивача вбачається, що позивачем нараховано пеню з урахуванням норм п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, тобто в межах 1 року до дати звернення позивача з даним позовом до суду (27.08.2021), з огляду на що підстави для застосування позовної давності відсутні.

Таким чином, позовні вимоги Корпорації «ТСМ Груп» в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» пені у розмірі 820903,83 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 820821,18 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1109284,86 грн (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки 3% річних (з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог), суд дійшов висновку щодо їх необгрунтованості, оскільки позивачем не враховано, що дата здійснення відповідачем платежу не входить до періоду, за який відбувається нарахування 3% річних.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 1106473,72 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Корпорації «ТСМ Груп» в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» 3% річних у розмірі 1109284,86 грн (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог) підлягають частковому задоволенню у розмірі 1106473,72 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2313380,58 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості та здійснив власний розрахунок інфляційних втрат (в межах, визначених позивачем для нарахування), відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 2223683,87 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Корпорації «ТСМ Груп» в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» інфляційних втрат у розмірі 2313380,58 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 2223683,87 грн.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 377690,28 грн за платіжним дорученням №200 від 27.08.2021 (виходячи з ціни позову - 25179351,55 грн).

Оскільки позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом та відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 25129250,92 грн, суд дійшов висновку повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 751,51 грн.

В іншій частині позовних вимог судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» на користь Корпорації «ТСМ Груп» (03150, м. Київ, вул. Ямська, буд. 72; ідентифікаційний код: 37034171) суму основного боргу у розмірі 20885681 (двадцять мільйонів вісімсот вісімдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн 65 коп, пеню у розмірі 820821 (вісімсот двадцять тисяч вісімсот двадцять одна) грн 18 коп., 3% річних у розмірі 1106473 (один мільйон сто шість тисяч чотириста сімдесят три) грн 72 коп., інфляційні втрати у розмірі 2223683 (два мільйони двісті двадцять три тисячі шістсот вісімдесят три) грн 87 коп. та судовий збір у розмірі 375549 (триста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 90 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Корпорації «ТСМ Груп» (03150, м. Київ, вул. Ямська, буд. 72; ідентифікаційний код: 37034171) судовий збір у розмірі 751 (сімсот п`ятдесят одна) грн 51 коп., сплачений за платіжним дорученням №200 від 27.08.2021.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 13.12.2021.

Суддя О.М. Спичак