ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м.Дніпро Справа № 908/1058/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.,

суддів: Березкіної О.В., Іванова О.Г.

за участю секретаря судового засідання: Грачов А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.08.2021р., ухвалене суддею Корсун В.Л. , повний текст якого складений 13.09.2021р. у справі № 908/1058/21

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Азовкабель", 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-і

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель", 71122, Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14 кв. 27

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулось Приватне акціонерне товариство "Азовкабель" (надалі ПрАТ "Азовкабель") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (далі ТОВ "КПП Азовкабель") про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу (марки "Renault" модель: "Premium", 2002 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний № НОМЕР_2 ) від 27.02.20 за № 2344/2020/1958963 укладеного між сторонами.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.08.2021 року визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 №2344/2020/1958963, за яким ПрАТ "Азовкабель" на користь ТОВ "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" продано транспортний засіб марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_3 (поточний НОМЕР_2 ).

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що жодної об`єктивної підстави та доведеної доцільності відчуження активів підприємства позивача (транспортних засобів), які використовуються у господарській діяльності останнього на користь відповідача, для позивача не було. Участь директора ТОВ "КПП "Азовкабель" Гончар І.Н., як колишнього співробітника ПрАТ "Азовкабель", в укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 була формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ПрАТ "Азовкабель" майна - транспортного засобу марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_3 (поточний НОМЕР_4 ) та, в подальшому, грошових коштів через укладення договору № 1-ТЗ найму (оренди) транспортних засобів від 21.02.20, згідно з додатками №3 та № 4 якого в оренду з 27.02.20 відповідачем ПрАТ "Азовкабель" передано транспортний вказаний транспортний засіб, вартістю 57 000,00 грн. Крім того, відповідачем не сплачено ціну за придбаний транспортний засіб за оскаржуваним правочином.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд першої інстанції з одного боку послався, зокрема на статтю 232 ЦК України, частина перша якої передбачає, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним; а з іншого боку послався на рішення загальних зборів позивача від 25.04.2019, зазначивши, що попередньо схвалені були лише значні правочини в випадку відсутності оборотних коштів у позивача, і зазначивши про наявність у позивача достатніх оборотних коштів, і тим самим фактично стверджуючи про нібито перевищення директором позивача своїх повноважень, визначених рішенням загальних зборів від 25.04.2019;

- суд першої інстанції в своєму рішенні застосував взаємовиключні підстави для визнання правочину недійсним, передбачені ст. 232 та ст.241 ЦК України. Для застосування положень ст.232 ЦК України необхідно, щоб представник діяв в межах наданих йому повноважень, тоді як застосування норми ст.241 ЦК України виключає можливість застосування норми ст.232 ЦК України;

- в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би свідчив про наявність умисного зговору між керівником позивача, який вчиняв від імені позивача правочин, та відповідачем, з метою отримання власної або обопільної вигоди;

- твердження суду першої інстанції про те, що генеральний директор позивача Забіяка М.О. начебто «діяв поза межами інтересів ПрАТ «Азовкабель», що свідчить про недобросовісну поведінку останнього», є лише припущенням суду першої інстанції, яке не підтверджується жодними доказами;

- посилання суду першої інстанції на необхідність проведення оцінки транспортного засобу перед укладенням договору купівлі-продажу цього транспортного засобу - є безпідставними, між тим, Закон України «Про акціонерні товариства» не містить положень про необхідність проведення оцінки акціонерним товариством вартості транспортного засобу перед його відчуженням. Висновок суду першої інстанції про необхідність проведення в даному випадку оцінки є помилковим і таким, що суперечить ч.1 ст.8 Закону України «Про акціонерні товариства»;

- доводи суду першої інстанції про необхідність розробки економічного обґрунтування перед укладенням договору, є такими, що не мають під собою законодавчого підґрунтя, адже Закон України «Про акціонерні товариства» не передбачає взагалі такого поняття, як економічне обґрунтування правочину та не передбачає необхідності розробки такого економічного обґрунтування перед вчиненням акціонерним товариством правочину;

- з заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.10.2020, а також акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.10.2020, вбачається, що зобов`язання відповідача з оплати вартості придбаного у позивача транспортного засобу припинилося 23.10.2020 зарахуванням зустрічних однорідних вимог і саме цим спростовується посилання суду першої інстанції на «відсутність жодних дій генерального директора ПрАТ "Азовкабель" Забіяки М.О. щодо стягнення плати з відповідача за транспортний засіб»;

- доводи позивача про занижену ціну продажу транспортного засобу є лише припущенням, водночас, суд першої інстанції фактично погодився з бездоказовим припущенням позивача, незважаючи на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;

- правочин не був значним в розумінні п.2.7 статуту позивача і ст.70 Закону України «Про акціонерні товариства», а відтак міг вчинятися генеральним директором позивача без необхідності отримання згоди на його вчинення від наглядової ради чи загальних зборів. Висновки суду першої інстанції про те, що генеральний директор позивача Забіяка М.О., укладаючи від імені позивача оспорюваний правочин, діяв з перевищенням своїх повноважень, не відповідають обставинам справи та є безпідставними.

Просить скасувати рішення Господарського суду Заорізької області від 27.08.2021 та прийняти нове, яким відмовити в позові.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.08.2021 у справі №908/1058/21. Розгляд справи призначений у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 23.03.15 між ПрАТ "Азовкабель" (Товариством) та ОСОБА_1 (Керівником) підписано Контракт, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Керівник за цим Контрактом зобов`язується безпосередньо здійснювати поточне управління Товариством як одноосібний орган Товариства, а Товариство створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. Керівник зобов`язується забезпечити високоприбуткову діяльність Товариства, ефективне використання і збереження майна Товариства.

Розділом 7 Контракту визначено, що цей Контракт діє з 23.03.15. Строк дії Контракту закінчується у разі припинення повноважень Керівника в порядку, передбаченому чинним законодавством, Статутом Товариства, рішення Наглядової ради та цим Контрактом.

Статутом ПрАТ "Азовкабель" (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів ПрАТ "Азовкабель" (протокол № 30 від 25.04.19), зокрема, визначено що:

- п. 8.59. Генеральний директор є одноосібним виконавчим органом Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства. Генеральний директор є підзвітним загальним зборам і наглядовій раді … ().

- п. 8.60. До компетенції генерального директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

До компетенції генерального директора належать:

· розробка проектів річного бюджету, бізнес-планів, програм фінансово-господарської діяльності Товариства;

· розробка та затвердженні поточних фінансово-господарських планів і оперативних завдань Товариства та забезпечення їх реалізації;

· організація ведення бухгалтерського обліку та звітності Товариства;

· розробка штатного розкладу та затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій та посадових окладів працівників Товариства;

· розпорядження майном Товариства для забезпечення його поточної діяльності з урахувань обмежень, передбачених цим Статутом та чинним законодавством;

· здійснення у відношенні працівників Товариства прав та обов`язків роботодавця, що передбачені законодавством України;

· встановлення цін та тарифів на послуги та продукцію Товариства;

· вирішення інших питань діяльності Товариства, що необхідні для досягнення цілей діяльності Товариства та забезпечення його нормальної роботи згідно до законодавства України та цього Статуту. - п. 8.63. Генеральний директор без довіреності діє від імені Товариства згідно цього Статуту та чинного законодавства, в тому числі:

· вчиняє правочини від імені Товариства;

· веде від імені Товариства листування;

· має право видавати довіреності на здійснення певних дій від імені Товариства; має право першого підпису під фінансовими та іншими документами Товариства;

· відкриває у банківських установах розрахункові та інші рахунки Товариства;

· має право підпису всіх правочинів, що укладаються Товариством, при наявності рішення про їх укладення відповідного органу;

· видає та підписує накази та розпорядження, що є обов`язковими для виконання всіма працівниками Товариства;

· представляє інтереси Товариства у відносинах з державними та іншими органами, підприємствами, установами та організаціями.

- п. 8.65. Генеральний директор зобов`язаний діяти в інтересах Товариства добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень. Обов`язок діяти добросовісно і розумно означає необхідність проявляти сумлінність, обачливість та належну обережність, які були б у особина такій посаді за подібних обставин.

- п. 8.67. Генеральний директор зобов`язаний керуватись у своїй діяльності чинним законодавством України, Статутом Товариства, іншими внутрішніми документами Товариства, виконувати рішення, прийнятті загальними зборами акціонерів та наглядовою радою Товариства.

- абзац 1 п. 8.70. Повноваження генерального директора припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення генерального директора або тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора.

01.03.21 на підставі рішення Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель", оформленого протоколом № 13 від 01.03.21, вирішено у відповідності до положень п. 8.45, п. 8.61, п. 8.70 Статуту Товариства припинити повноваження генерального директора ПрАТ "Азовкабель" Забіяки М.О. з 01.03.21.

Відповідно до Акту ПрАТ "Азовкабель" від 02.03.21 № 1 ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про ознайомлення із змістом протоколу засідання Наглядової ради № 13 від 01.03.21.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 02.03.21, керівником ПрАТ "Азовкабель" з 02.03.21 є ОСОБА_2 .

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що службовою запискою від 01.03.21 ревізором ПрАТ "Азовкабель" Танцюрою М.Д. повідомлено Голові Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель" Козаченко О.О. про орієнтовне зменшення доходів та збільшення витрат ПрАТ "Азовкабель" протягом 2019-2021 років через виконання договір укладених з ТОВ "КПП Азовкабель".

Крім того, вказаною службовою запискою ревізором повідомлено про те, що 21 та 27 лютого 2020 року на користь ТОВ "КПП Азовкабель" за відповідними договорами відчужено частину автопарку ПрАТ "Азовкабель", після чого відповідні транспортні засоби передані в оренду ПрАТ "Азовкабель". Розрахунки за цими договорами не відбувались, через що виникла дебіторська заборгованість в розмірі 695 520,00 грн. Витрати на оренду цих транспортних засобів за 2020 рік склали 320 255,34 грн. Також, у службовій записці ревізором зазначено, що усі зазначені договори укладались без розробки техніко-економічних обґрунтувань.

Додатково ревізором проінформовано Голову Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель" про наявність документальних ознак порушення інтересів ПрАТ "Азовкабель" через перелік господарських операцій з іншими юридичними особами, афільованими ОСОБА_3 , а саме: ТОВ "Азовсинтез", ТОВ "Берті", ТОВ "Енергобудгруп", ТОВ "Маркет Груп Бердянськ", а також ФОП Савченко Е.В., ФОП Савченко А.С. господарських операцій з іншими юридичними особами, афільованими ОСОБА_3 , а саме: ТОВ "Азовсинтез", ТОВ "Берті", ТОВ "Енергобудгруп", ТОВ "Маркет Груп Бердянськ", а також ФОП Савченко Е.В., ФОП Савченко А.С.

Як вказує позивач, проведеною перевіркою, зокрема, було встановлено укладення ПрАТ "Азовекабель в особі генерального директора Забіяки М.О. та ТОВ "КПП Азовкабель" в особі директора Гончар І.М. договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20, а саме: транспортного засобу марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_3 .

Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 оформлено та підписано представниками сторін у Сервісному центрі 2344 РСЦ МВС в Запорізькій області у присутності адміністратора Вруцького О.В.

За умовами п.1.1 договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за продавцем 21.04.2011 року підрозділом МВС ТСЦ 2344.

Пунктом 2.1. договору погоджено, що передача Транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.

Згідно з п. 2.2. договору, право власності на Транспортний засіб переходить до Покупця з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, за домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 57 000 грн.

Розділом 5 договору передбачено обов`язки Покупця, а саме Покупець зобов`язаний: в порядку та на умовах, визначених цим договором, сплатити Продавцеві ціну Транспортного засобу зазначену у п. 3.1. договору; в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти Транспортний засіб.

Розділом 6 договору закріплено обов`язок Продавця в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати Транспортний засіб.

Згідно з п. 9.1. договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання.

Крім того, у матеріалах справи наявний договір № 1-ТЗ найму (оренди) транспортних засобів від 21.02.20 укладений ТОВ "КПП Азовкабель" в особі директора Гончар І.М. (Наймодавець) та ПрАТ "Азовкабель" в особі генерального директора Забіяки М.О. (Наймач), відповідно до п. 1.1. якого наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) транспортні засоби, характеристики яких вказуються у переліку транспортних засобів, який є додатком цього договору.

Плата за користування наймачем об`єктом найму (автомобілем) встановлена сторонами у розмірі додатків до цього договору, та які наймач зобов`язується виплачувати наймодавцю (п. 3.1. договору оренди).

Відповідно до Додатку № 3 від 27.02.20 до договору найму (оренди) транспортних засобів № 1-ТЗ від 21.02.20, в оренду передано транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, він номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_6 , вартістю 57 000,00 грн. Щомісячна вартість оренди автомобіля визначена сторонами у сумі 950,00 грн. без ПДВ.

Додатком № 4 від 27.02.20 до договору найму (оренди) транспортних засобів № 1-ТЗ від 21.02.20 є Акт прийому-передачі транспортного засобу, відповідно до якого ПрАТ "Азовкабель" в особі генерального директора Забіяки М.О. (Наймач) прийняв транспортний засіб згідно переліку транспортних засобів, які передаються за договором оренди (Додатком № 3).

Листом за вих. від 29.03.21 № 35 відповідач посилаючись на закінчення строку дії договору найму (оренди) транспортних засобів № 1-ТЗ від 21.02.20 звернувся до позивача з вимогою термінового передати ТОВ "КПП Азовкабель" транспортні засоби, які були передані ПрАТ "Азовкабель" в оренду.

Позивач, вважаючи, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 укладений всупереч інтересам ПрАТ "Азовкабель", за зловмисною домовленістю генерального директора ПрАТ "Азовкабель" Забіяки М.О. з директором ТОВ "КПП Азовкабель" Гончар І.М. та направлений на неправомірне позбавлення позивача активу, що є порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України, звернувся з даним позовом до суду про визнання цього договору недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 16 ЦК України, частини другої статті 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів шляхом визнання недійсними господарських угод (правочинів).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.1, 3 ст. 215 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною першою статті 232 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17.

Так, у цій справі Велика Палата дійшла висновку про можливість застосування частини 1 статті 232 Цивільного кодексу України у вирішенні позовів про визнання правочину, вчиненого керівником юридичної особи, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. При цьому, для визнання правочину недійсним на підставі цієї статті необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Стаття 63 Закону України «Про акціонерні товариства» визначає, що посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом. У разі якщо відповідальність згідно із цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед товариством є солідарною.

Частинами першою п`ятою статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

За змістом наведених вище норм матеріального права особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але діяти в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно, діяти розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У постанові від 4 грудня 2018 року у справі № 910/21493/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав таке. Згідно з вимогами статті 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. Аналогічні висновки зроблені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021р. у справі № 910/11027/18 зазначено, що Принципи корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку, закріплюють такі основні фідуціарні обов`язки директорів підприємства, як обов`язок дбайливого ставлення (діяти добросовісно на користь розвитку підприємства, приділяючи достатньо часу, зусиль і професійних навичок управлінню ним) та обов`язок лояльності (уникати конфлікту інтересів і діяти під час ухвалення рішень щодо діяльності підприємства лише в інтересах останнього).

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до збитків підприємству й зобов`язання їх відшкодувати.

При застосуванні статті 92 ЦК України слід оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників/акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Колегія суддів приймає до уваги те, що дії генерального директора позивача Забіяки М.О. з продажу транспортних засобів не відповідали економічним інтересам підприємства і фактично вчинялися з метою виведення активів з підприємства. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що в Річної інформації емітента цінних паперів за 2019 рік, опублікованій у вільному доступі 22.04.2020 зазначено, що всі транспортні засоби використовуються у виробничому процесі за призначенням та відсутня необхідність у їх продажу, зроблено акцент на використанні власних обігових коштів, тобто відсутня необхідність як в продажу автомобілів, так і в додаткових коштах.

Відповідно до п.2.1. оспорюваного Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.2020р., передача транспортного засобу продавцем (позивач) покупцю (відповідач) здійснюється після повної оплати вартості майна. Однак оплата за цим договором, покупцем не була здійснена, але транспортний засіб було передано.

Водночас, в цей же день між сторонами укладено договір найму (оренди) транспортних засобів, за яким відповідач передав позивачу в оренду куплені транспортні засоби. І позивач, не отримавши кошти від продажу автомобілів, щомісячно сплачував орендну плату за користування автомобілем.

Також не відповідає інтересам підприємства продаж транспортних засобів фактично за балансовою вартістю, без проведення його оцінки та визначення ринкової ціни, яка явно буде більша ніж ціна продажу зазначена в договорі - 57 000 грн.

Вказані обставини свідчать про те, що генеральний директор позивача усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам підприємства та бажав (свідомо допускав) настання негативних наслідків (зменшення активів).

Що стосується домовленості сторін правочину, то колегія суддів, враховуючи, що в один день сторонами здійснено угоди купівлі-продажу транспортного засобу та договору його найму (оренди), продаж автомобілів не за ринковою ціною, несплата за транспорт грошових коштів та прийняття орендних платежів, вважає, що участь ТОВ "КПП "Азовкабель" в укладенні договору була дійсно формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ПрАТ "Азовкабель" майна та, в подальшому, грошових коштів через укладений договір оренди транспортного засобу.

Очевидним є і той факт, що директор відповідача розуміла, що дії сторін укладеного правочини не є економічно вигідними для позивача, а є збитковими.

Про домовленість сторін свідчить також те, що відповідачем не доведена необхідність придбання транспортних засобів для своєї діяльності і, подальша здача позивачу їх в оренду є підтвердженням цього. При цьому здача транспортних засобів в оренду не є видом діяльності відповідача. І в цьому випадку вигідним для відповідача було саме придбання транспортних засобів без здійснення їх оплати. І про цю домовленість свідчать наступні дії директора позивача після укладання договору: передача автомобілів без здійснення оплати всупереч умов договору та не заявлення в подальшому вимог до відповідача про здійснення оплат.

Надані відповідачем до суду, як доказ оплати за придбаний транспорт, копія заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.10.2020р. та копія Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.10.2020р. на суму 379600,00грн., за яким зобов`язання відповідача щодо сплати за придбаний автотранспорт припинилися, не приймається судом до уваги з наступних підстав.

Надавши копії зазначених документів відповідач пояснив, що вони не могли бути надані суду під підготовчого провадження, оскільки вони були надані генеральним директором позивача Забіякою М.О. після його поновлення на посаді на виконання рішення суду.

Між тим, позивач заперечує наявність цих документів.

Як вбачається з заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вона підписана генеральним директором ПрАТ «Азовкабель» Забіяка М.О. та адресована ТОВ «Кабельно-провідникова продукція Азовкабель». Додатком до заяви є Акт про зарахування зустрічних однорідних вимог. Оскільки відповідачем надано копію Акту про зарахування зустрічних однорідних вимог який підписаний обома сторонами, то це свідчить про те, що відповідач мав отримати і лист позивача і акт. А відсутність у відповідача оригіналів цих документів, з урахуванням пояснення відповідача, ставить під сумнів взагалі проведення даної угоди сторонами. З цих підстав колегією суддів не приймаються ці документи, як докази проведення оплати за придбаний транспорт.

З урахуванням неведеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.08.2021 у справі №908/1058/21залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09.12.2021 року

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов