РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2021Справа № 910/5340/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Приватного підприємства "Комсервіс - Безпека"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Вода"

про стягнення 11 278, 42 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Комсервіс - Безпека" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Вода" (далі - відповідач) про стягнення 11 278, 42 грн, з яких: 5 185, 70 грн основна заборгованість, пеня у розмірі 4 576, 14 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 232, 64 грн, 3 % річних у розмірі 509, 17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови Договору № 3295-ПО від 01.02.2017 про спостереження за спрацюваннями засобів охоронно - тривожної сигналізації в частині своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги., у зв`язку з чим позивач просить стягнути основний борг та штраф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 судом відкрито провадження у справі № 910/5340/21; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 07.04.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03048, м. Київ. вул. Федора Ернста, буд. 14.

Проте, конверт з ухвалою Господарського суду міста Києва, направлений на адресу відповідача був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" свідчить, що рішення не вручено з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2017 між Приватним підприємством «Комсервіс - Безпека» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко Вода» (далі - замовник) укладено Договір № 3295-ПО про спостереження за спрацювання засобів охоронно - тривожної сигналізації (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об`єкти, що вказані у Додатку № 1 до Договору.

Охорона об`єкта здійснюється шляхом спостереження за станом засобів сигналізації на об`єкті та негайного виїзду ГМР при їх спрацюванні з метою затримання сторонніх осіб, що незаконно проникли на об`єкт, в період охорони (пункт 2.2. Договору).

Початком надання послуг виконавцем вважається дата, що вказана в акті вводу в експлуатацію охоронної сигналізації (додаток 2). Періодом охорони вважається період часу з моменту взяття об`єкта під охорону до його зняття з охорони. Цей час фіксується автоматично ПЦС (пункт 2.3. Договору).

Пунктом 3.2.11. Договору встановлений обов`язок замовника своєчасно вносити оплату за послуги охорони.

Відповідно до пункту 5.1.5. Договору у разі порушення строку оплати вартості наданих виконавцем послуг замовник за кожний день прострочення зобов`язаний виплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості.

Згідно з пунктом 8.1. Договору щомісячна вартість послуг виконавця не залежить від фактичного часу, розмір якої визначений в Додатку № 1 Договору.

Оплата за Договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п`яти банківських днів з поточного місяця на підставі рахунку - фактури виконавця. Який направляється замовнику на електронну адресу, що вказана у Додатку № 1 (п. 8.2 Договору).

У разі невиконання зобов`язань замовником, визначених п. 8.2 протягом 30 календарних днів, виконавець направляє замовнику два примірники Акту прийняття наданих послуг, який останній зобов`язаний до 5 (п`ятого) числа місяця, що слідує за звітним підписати і повернути один примірник підписаного Акту виконавця.

У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник має право не підписувати акт та зобов`язаний в той же строк, у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення (пункт 8.3. Договору).

За умови неповернення замовником підписаного акту прийняття наданих послуг, чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, в строк, визначений п. 8.3. цього договору, вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами (пункт 8.4.Договору ).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (пункт 10.1 Договору).

Строк цього договору починає свій перебіг з моменту, визначеному у п.10.1. цього договору та діє протягом календарного року (пункт 10.2 Договору).

Якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовжений на той же термін, без обмеження кількості разів продовження дії договору (пункт 10.3 Договору).

Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункт 10.4 Договору).

В Додатку № 1 до Договору визначено об`єкти, адреси об`єктів, електронну адресу для отримання рахунків та Актів наданих послуг, пультовий номер об`єкту, послуги, що надаються, обладнання виконавця та вартість надання послуг.

01.01.2017 сторонами підписано акти вводу в експлуатацію охоронної та тривожної сигналізації та обстеження технічного стану об`єкта (додаток №2, 2/1, 2/2, 2/3, 2/4, 2/5 до Договору), відповідно до яких система охоронно-тривожної сигналізації, встановлена на об`єктах:

- нежитлове приміщення, загальна площа 21, 11 кв. м (офіс з продажу фільтрованої води за адресою: м. Київ, вул. Клавдієвська, 40);

- нежитлове приміщення, загальна площа 7, 48 кв. м. (Павільйон з продажу питної води за адресою: м. Київ, вул. Анни Ахматової, 11, під. 1);

- нежитлове приміщення, загальна площа 13, 1 кв. м (Павільйон з продажу питної води за адресою: м. Київ, вул. Преображенська (Клименка), 28);

- нежитлове приміщення, загальна площа 15, 4 кв. м. (Павільйон з продажу питної води з адресою: м. Київ, вулю Героїв Севастополя буд. 7);

- нежитлове приміщення, загальна площа 7, 1 кв. м (Павільйон з продажу питної води за адресою: м. Київ, вул. Михайла Стельмаха, 6);

- нежитлове приміщення, загальна площа 8, 0 кв. м (Павільйон з продажу питної води за адресою: м. Київ, пр.- т Валерія Лобановського (Червонозоряний), 33).

12.02.2018 замовником на адресу виконавця було направлено лист вих. № 12/02, відповідно до якого замовник повідомив про неналежне надання послуг виконавцем та припинення дії договору з 12.02.2018.

Листом № 45 від 14.02.2018 позивач обґрунтував безпідставність вимог замовника щодо неналежного надання послуг та роз`яснив процедуру припинення договору.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 72 від 28.05.2020 з проханням оплатити заборгованість у розмірі 5 185, 70 грн за послуги надані у жовтні 2017 та лютому 2018 та додав до листа акт звірки взаєморозрахунків, рахунки на оплату та Акти надання послуг за жовтень 2017 та лютий 2018.

Лист № 72 відповідач отримав 01.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 182.

Однак, вимоги позивача з оплати наданих послуг залишились без задоволення, підписані акти надання послуг та/або обґрунтовані заперечення відповідачем не повернуті, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 11 278, 42 грн, з яких: 5 185, 70 грн основна заборгованість, пеня у розмірі 4 576, 14 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 232, 64 грн та 3 % річних у розмірі 509, 17 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дослідивши зміст укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст.901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання послуг.

Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що оплата за цим договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п`яти банківських днів поточного місяця на підставі рахунку-фактури виконавця.

Разом з цим судом враховано, що рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17 та від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту пункту 8.2. зазначеного договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг на момент розгляду справи настав.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання свого зобов`язання за договором не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості в сумі 5 185, 70 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За порушення зобов`язання щодо оплати наданих послуг позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 546, 14 грн.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.1.5. Договору сторони погодили, що у разі порушення строку оплати вартості наданих виконавцем послуг замовник за кожний день прострочення зобов`язаний виплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати отриманих послуг, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов договору, позивачем нараховано пеню у загальному розмірі 2 451, 31 грн за період з 07.10.2017 по 15.03.2021 та 2 124, 87 грн з 07.02.2018 по 15.03.2021

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не правильно визначено початок періодів прострочення, а також не враховано, що відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, враховуючи встановлений договорами строк оплати - в термін перших п`яти банківських днів поточного місяця, останнім днем оплати наданих послуг за договором за жовтень 2017 є 09.10.2017, за лютий 2018 є 08.02.2018, початок нарахування пені по кожному періоду слід здійснювати з наступного дня після зазначених дат.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 393, 90 грн за період з 10.10.2017 по 10.04.2018 та 430, 61 грн за період з 09.02.2018 по 09.08.2018.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат в сумі 1 232, 64 грн та 3% річних в сумі 509, 17 грн суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично правильним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1 232, 64 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, з урахуванням допущених помилок у визначенні бази нарахування, початку періоду прострочення грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі 508, 11 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Комсервіс - Безпека» підлягають частковому задоволенню у розмірі 7 750, 96 грн, з яких: 5 185, 70 грн основний борг, 824, 51 грн пеня, інфляційні втрати у розмірі 1 232, 64 грн та 3 % річних у розмірі 508, 11 грн.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги № 15 від 02.01.2018, який укладено між адвокатом Дешко Марією Миколаївною (адвокат) та Приватним підприємством «Комсервіс - Безпека» (клієнт), додаткову угоду № 8 до Договору про надання правничої допомоги № 15 від 20.01.2021 , акт надання послуг № 15/03 від 15.03.2021 на суму 5 000, 00 грн, платіжне доручення № 2220 від 24.03.2021 на суму 5 000, 00 грн, ордер про надання правової допомоги серії АІ №1100561 від 15.03.2021.

Наразі, позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання адвокатом професійної правничої допомоги Приватному підприємству «Комсервіс - Безпека» в межах справи на суму 5 000, 00 грн.

Відповідач заперечень щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн не надав.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір та витрати на правову допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Комсервіс - Безпека» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Вода" (вул. Ушинського; буд. 40, м. Київ, 03087; ) на користь Приватного підприємства "Комсервіс - Безпека" ( проспект Героїв Сталінграда. буд. 6, корп.1, м. Київ, 04210; ) заборгованість у розмірі 5 185 (п`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) грн 70 коп., пеню у розмірі 824 (вісімсот двадцять чотири) грн 51 коп, інфляційні втрати у розмірі 1 232 (одну тисячу двісті тридцять дві) грн 64 коп, 3 % річних у розмірі 508 (п`ятсот вісім) грн. 11 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 560 (одну тисячу п`ятсот шістдесят) грн 03 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 436 (три тисячі чотириста тридцять шість) грн 19 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 07.12.2021.

Суддя М.Є.Літвінова