УХВАЛА

м. Київ

13.12.2021Справа № 910/20417/21

За заявою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

Про забезпечення позову

За позовом Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" (м. Чорноморськ)

до Міністерства юстиції України (м. Київ)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

Державний реєстратор Васильківської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлана Олександрівна (м. Васильків Запорізької області)

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- Приватне підприємство "Ратмир-Соло" (м. Київ)

- Приватне підприємство "Раном" (м. Київ)

- ОСОБА_1 (м. Київ)

про визнання протиправними та скасування наказів

Суддя Ващенко Тетяна Миколаївна

Представники учасників судового процесу: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування:

- наказу Міністерства юстиції України № 2377/5 від 10.07.20. про задоволення повністю скарги ОСОБА_1 від 05.06.20. № С-16371 та скасовано рішення від 17.04.20. № 52008647, № 52009355, прийняті державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною;

- наказу Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20. про задоволення повністю скарги Приватного підприємства "Раном" від 05.06.20. № 16602-33-20 та скасовано рішення від 17.04.20. № 52010255, № 52010631, прийняті державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною;

- наказу Міністерства юстиції України № 2438/5 від 16.07.20. про задоволення повністю скарги Приватного підприємства "Ратмир-Соло" від 05.06.20. № 16776-33-20 та скасовано рішення від 17.04.20. № 552009689, № 52010353, прийняті державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.21. відкрито провадження у справі № 910/20417/21, залучено третіх осіб та призначено підготовче засідання.

Разом з позовною заявою Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» (далі - заявник) подано заяву про забезпечення позову шляхом:

1) зупинення до набрання законної сили рішенням суду в даній справі дії наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20.;

2) заборони до набрання законної сили рішенням суду в даній справі Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити державну реєстрацію наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20. «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно наступних об`єктів нерухомості:

- комплекс будівель і споруд загальною площею 2542,2 кв.м, розташований у місті Києві по вул. Хоткевича Гната, 13а (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000);

- квартира 95 загальною площею 149,4 кв.м, житловою площею 105,8 кв.м, розташована в місті Києві по вул. Сєченова, б. 7а (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000);

- будівля прирізного цеху загальною площею 1532,3 кв.м, розташована у місті Києві по вул. Деревообробній, б. 12, блок 1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000).

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши позовні матеріали в цілому, суд встановив наступне.

У відповідності до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. ст. 73, 74 ГПК України).

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною першою ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

При цьому заявник, як власник має право на превентивний захист судом свого права у випадку, коли ще немає порушення, однак є підстави передбачити можливість такого порушення. Однією з форм такого превентивного судового захисту, по суті, і є заходи забезпечення ефективності судового рішення.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник вказує на наступне.

Оспорюваними наказами було скасовано рішення державного реєстратора Васильківської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни щодо внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку об`єктів нерухомого майна, іпотекодержателем якого є позивач.

Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості відновлення становища позивача, яке існує наразі, оскільки у випадку виконання оскаржуваних наказів Міністерства юстиції України, позивачу доведеться додатково звертатись до суду з вимогами про зобов`язання Міністерство юстиції України відновити у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно записи про іпотеку та заборону відчуження обтяженого іпотекою майна, відомості про які були внесені ще в 2005 році приватним нотаріусом Карою В.В.

Суд відзначає, що оскільки позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20. є вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Таким чином, фактичними обставинами спірних правовідносин підтверджується існування реальної загрози нівелювання мети звернення з даним позовом до суду - протиправними та скасування наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20., адже навіть задоволення такого позову може нівелювати ефективність судового захисту, оскільки у разі повного виконання спірних наказів таке задоволення позову не призведе до фактичного відновлення прав та інтересів, з метою захисту яких позивач звернувся з відповідним позовом до суду, оскільки після скасування реєстраційних дій заявнику доведеться знову звертатися до суду з новими позовами.

З огляду на викладене, суд вважає, що співмірним та адекватним заходом із позовними вимогами, направленим на ефективне поновлення в правах, є саме зупинення до набрання законної сили рішенням суду в даній справі дії наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20. та заборона до набрання законної сили рішенням суду в даній справі Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити державну реєстрацію наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20. «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно наступних об`єктів нерухомості: комплекс будівель і споруд загальною площею 2542,2 кв.м, розташований у місті Києві по вул. Хоткевича Гната, 13а (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000); квартира 95 загальною площею 149,4 кв.м, житловою площею 105,8 кв.м, розташована в місті Києві по вул. Сєченова, б. 7а (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000); будівля прирізного цеху загальною площею 1532,3 кв.м, розташована у місті Києві по вул. Деревообробній, б. 12, блок 1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000).

При цьому судом також враховано співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та наслідків зупинення дії наказів і заборони вчиняти дії.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Суд вважає, що обраний захід про забезпечення позову не порушує права інших осіб, а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, суд, з врахуванням приписів статті 141 ГПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити до набрання законної сили рішенням суду в даній справі дію наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20.

3. Заборонити до набрання законної сили рішенням суду в даній справі Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити державну реєстрацію наказів Міністерства юстиції України № 2376/5 від 10.07.20., № 2377/5 від 10.07.20., № 2438/5 від 16.07.20. «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно наступних об`єктів нерухомості:

- комплекс будівель і споруд загальною площею 2542,2 кв.м, розташований у місті Києві по вул. Хоткевича Гната, 13а (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000);

- квартира 95 загальною площею 149,4 кв.м, житловою площею 105,8 кв.м, розташована в місті Києві по вул. Сєченова, б. 7а (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000);

- будівля прирізного цеху загальною площею 1532,3 кв.м, розташована у місті Києві по вул. Деревообробній, б. 12, блок 1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000).

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 13.12.21. підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

5. Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

6. Стягувачем за даною ухвалою є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» 968003, Одестка область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28; ідентифікаційний код 21650966).

7. Боржником за даною ухвалою є Міністерство юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ідентифікаційний код 00015622).

8. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тетяна Миколаївна Ващенко