РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2021Справа № 910/12668/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/12668/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрбуд»

до Комунального підприємства «Київський метрополітен»

про визнання недійсним одностороннього правочину

Представники учасників справи:

від позивача: Жигала Л.В.;

від відповідача: Акімова А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центрбуд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі - відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину про відмову від договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно в односторонньому порядку розірвав з 05.08.2018 договір №0103/18 від 01.03.2018 шляхом надсилання листа №14/6-1132 від 06.07.2018 із посиланням на порушення строків виконання робіт, оскільки неможливість позивача виконати взяті на себе зобов`язання за вказаним договором була обумовлена простроченням замовника (відповідача), який не виконав взятих на себе зобов`язань щодо надання відповідних документів та інформації, необхідних для виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12668/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

31.08.2021 через відділ діловодства суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову з підстав того, що позивачем було порушено умови договору № 0103/18 від 01.03.2018, оскільки всупереч надісланому замовленню про початок робіт не дотримано строків виконання робіт, які повинні були бути виконані позивачем не пізніше 27.06.2018. При цьому, зауважує на тому, що обставини прострочення виконання зобов`язань за договором зі сторони позивача були предметом дослідження при розгляді справи №910/4990/19 за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбуд" про стягнення 723996 грн неустойки за порушення строків виконання робіт.

28.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких наголошує на тому, що в проектній документації 35.БК.735.00.000, з якою був ознайомлений позивач, передбачено виконання повного комплексу робіт щодо капітального ремонту вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції та визначено перелік необхідних матеріальних ресурсів, тоді як запропонований позивачем тип вентиляторів по конструкції, приєднувальних розмірах та інших параметрах суттєво відрізнявся від визначеного в проектній документації.

29.09.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що відповідач умисно створив позивачу умови, які унеможливлювали виконання зобов`язань за договором, оскільки в проекті передбачив застосування обладнання єдиним виробником якого є підприємство, яке знаходиться в Російській Федерації та не надав позивачу вихідні дані для початку проведення експертизи кошторисної документації, що і призвело до не виконання зобов`язань у строки, визначені договором. Крім того, позивач ставить під сумнів наявність повноважень у Куцаківського А.О. на підписання листа повідомлення про розірвання спірного договору.

У судовому засіданні 28.09.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання.

13.10.2021 через відділ діловодства суду позивачем подані додаткові пояснення, в яких зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства та умовам договору, відповідач надав позивачу лист-клопотання про початок виконання робіт, а позивач не мав правових підстав для початку виконання робіт без належним чином оформленої документації про що неодноразово повідомляв відповідача.

В судовому засіданні 19.10.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи для розгляду по суті.

У судових засіданнях у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви, зокрема, до 30.11.2021.

У судовому засіданні 30.11.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити; представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в позові.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 30.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2018 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (надалі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центрбуд" (надалі - підрядник, відповідач), за результатами закупівлі за процедурою електронні торги із визнанням переможцем пропозиції позивача, вартість якої складала 3549000,00 грн, згідно із протоколом №242 від 14.02.2018 засідання комісії з проведення процедур закупівель КП "Київський метрополітен", був укладений договір №0103/18 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого підрядник, в порядку та на умовах, визначених цим договором, на свій ризик, зобов`язується виконати та здати роботи: "Капітальний ремонт вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції. Вентиляційний вузол ВВ-10 (встановлення опалювальних, вентиляційних систем і систем кондиціонування повітря, код 45331000-6 за ДК 021-2015)" (надалі - роботи), а замовник зобов`язується виконані належним чином роботи прийняти та оплатити.

Пунктом 1.1.1 договору визначено, що роботи, визначені в п. 1.1 договору, включають в себе: демонтажні, монтажні та пусконалагоджувальні роботи вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції з подальшим введенням об`єкту в експлуатацію.

Об`єкт за договором: вентиляційний вузол ВВ-10, інв. №44038, кількість об`єктів: 1, місцезнаходження об`єкта та виконання робіт: Святошино-Броварська лінія КП "Київський метрополітен" (п. 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Склад, зміст та обсяги робіт, передбачених п. 1.1 договору, що доручаються до виконання підряднику, визначаються Технічним завданням (Додаток 1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього договору, а також обумовленою в Технічному завданні проектною документацією 35.БК.735.00.000 (надалі - проектна документація) (п. 1.5 договору).

Пунктом 3.2 договору встановлено, що вартість робіт та сума договору становить 3549000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 591500,00 грн та визначається в Протоколі погодження договірної ціни (Додаток 2 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 5.1 договору до початку робіт провести за власний рахунок експертизу кошторисної документації, розробленої за програмним комплексом АВК-5, на обсяги та вартість робіт, визначених в п. 1.1 цього договору, та надати її разом з отриманим експертним звітом замовнику на розгляд та узгодження.

Підрядник розпочинає виконання робіт з моменту отримання письмового замовлення від замовника (п. 5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що строк виконання всього обсягу робіт, передбаченого п. 1.1 договору - протягом 90 календарних днів з дати отримання підрядником письмового замовлення від замовника. Замовлення направляється підряднику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Підрядник виконує роботи, передбачені договором, власними силами та засобами, з урахуванням вимог, викладених в Технічному завданні (додаток 1 до договору), та відповідно до діючих в метрополітені Інструкцій про порядок виконання робіт сторонніми організаціями на діючих об`єктах метрополітену та в його технічних зонах, Правил технічної експлуатації метрополітенів та інших чинних нормативних актів, забезпечуючи якість цих робіт (п. 5.4 договору).

Забезпечення виконання робіт матеріальними ресурсами здійснює підрядник та несе відповідальність за якість залучених до виконання робіт матеріальних ресурсів, передбачених проектною документацією (п. 5.5 договору).

Датою завершення виконання робіт підрядником за цим договором є дата прийняття цих робіт замовником за актом №КБ-2в, довідкою №КБ-3, актом №ОЗ-2 (п. 5.18 договору).

Пунктом 6.2.1 договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань підрядником, замовник має право достроково, в односторонньому порядку, розірвати цей договір, письмово повідомивши про це підрядника за 30 (тридцять) календарних днів до бажаної дати такого розірвання, без будь-якої компенсації за збитки, які підрядник поніс чи може понести у зв`язку з таким розірванням договору.

Згідно з п. 7.3 договору у разі затримки виконання робіт більш, як на один місяць понад строку, передбаченого договором, замовник має право в односторонньому порядку достроково припинити дію договору (повідомивши про це підрядника письмово), стосовно невиконаних робіт без будь-якої компенсації за збитки, які підрядник поніс або може понести у зв`язку з таким розірванням договору.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2018, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Листом вих. №14/6-531 від 28.03.2018, який отриманий позивачем, відповідач як замовник робіт надав позивачу як підряднику замовлення про початок робіт та повідомив про строк виконання узгоджений у п. 5.3 договору, а також про зобов`язання провести експертизу кошторисної документації на обсяги та вартість робіт із наданням експертного звіту замовнику на розгляд та узгодження.

Позивач зазначає, що готуючи тендерну пропозицію він використовував Технічну специфікацію на вентиляційний вузол ВВ-10, яка містила низку технічних характеристик, зокрема, до вентиляційних агрегатів, втім після укладення договору та отримання повного комплекту проектної документації виявив, що проект 35.БК.735.00.000 містить невідповідності, а саме виконаний із застосуванням вентиляторів "Аксипал" модель FTDB-REV-160.

Листом №132 від 30.03.2018 позивач повідомив про даний факт відповідача та запропонував поставити вентилятор осьовий ВОМ № 18 з двигуном 45кВт/1000 об.хв., з прив`язкою до креслень 35.БК.735.00.000-ОВ.ЗД, виклавши технічні характеристики вказаного вентилятора в додатковій угоді до договору.

У відповідь відповідач листом №14/6-619 від 05.04.2018 повідомив позивача про те, що капітальний ремонт вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції вентиляційного вузла ВВ-10 Святошино-Броварської лінії повинні бути виконані відповідно до проектної документації 35.БК.735.00.000, яка не містить в собі такий додаток як технічна специфікація, а тому посилання на документ, який не зазначений у договорі, не має юридичної сили.

Листами від 11.04.2018 №147, від 22.05.2018 №233/1, від 11.06.2018 №267, від 26.06.2018 №351/1 позивач просив надати документи для проведення експертизи проектно-кошторисної документації та дозволу для проведення "прив`язки" до креслень вентиляторів запропонованих саме позивачем, втім сторонами не було досягнуто згоди щодо зміни вентиляторів "Аксипал" модель FTDB-REV-160, визначених в проектній документації 35.БК.735.00.000, на запропонований позивачем вентилятор осьовий ВОМ № 18 з двигуном 45кВт/1000 об.хв.

Листом №14/6-1132 від 06.07.2018 відповідач повідомив позивача про розірвання з 05.08.2018 договору №0103/18 від 01.03.2018, оскільки останнім всупереч надісланому замовленню про початок робіт №14/6-531 від 28.03.2018 не було дотримано строків здачі робіт, які повинні були бути виконанні Товариством з обмеженою відповідальністю "Центрбуд" не пізніше 27.06.2018.

Позивач, вважаючи, що відповідач без належних на те підстав в односторонньому порядку розірвав договір №0103/18 від 01.03.2018, оскільки неможливість позивача виконати взяті на себе зобов`язання за вказаним договором була обумовлена простроченням замовника (відповідача), який не виконав взятих на себе зобов`язань щодо надання відповідних документів та інформації, необхідних для виконання зобов`язань за договором, звернувся до суду з позовом про визнання недійсною односторонню відмову від договору, що викладена в листі №14/6-1132 від 06.07.2018.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог вказує, на те, що позивачем порушено строки виконання робіт, що надавало відповідачу за умовами договору право на односторонню відмову від договору та зауважує на тому, що обставини прострочення виконання зобов`язань за договором зі сторони позивача були предметом дослідження та встановлені при розгляді справи № 910/4990/19 за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбуд" про стягнення 723996 грн неустойки.

Оцінюючи подані учасниками процесу докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників учасників справи суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Приписи статті 202 Цивільного кодексу України встановлюють, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, повідомлення сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

Згідно зі ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи зі змісту частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Дослідивши зміст листа про розірвання договору № 14/6-1132 від 06.07.2018, суд дійшов висновку про те, що вказаний лист Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбуд" (оспорюваний правочин) є одностороннім правочином про розірвання договору, вчинений відповідачем в простій письмовій формі.

Умови чинності правочинів встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відповідно до вимог статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Пунктом 5.3 договору сторони узгодили строк виконання всього обсягу робіт, передбаченого п. 1.1 договору - протягом 90 календарних днів з дати отримання підрядником письмового замовлення від замовника. Замовлення направляється підряднику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Листом вих. №14/6-531 від 28.03.2018, який отриманий позивачем 29.03.2018, відповідач, як замовник робіт, надав позивачу, як підряднику, замовлення про початок робіт.

Отже, виходячи з умов п. 5.3 договору, позивач після отримання повідомлення замовника мав приступити до виконання взятих на себе за договором підряду зобов`язань та здати замовнику весь обсяг робіт до 27.06.2018 включно.

Втім, як встановлено судом, підрядник не приступив до виконання робіт, з урахуванням вимог узгоджених проектною документацією 35.БК.735.00.000, натомість запропонував замовнику встановити інший тип вентиляторів - ВОМ №18 з двигуном 45кВт/1000 об.хв, який по конструкції, приєднувальних розмірах та інших параметрах суттєво відрізняється від запроектованих в кресленнях 35.БК.735.00.000 вентиляторів типу "Аксипал" модель FTDV-REV-160.

Частиною 1 статті 877 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Судом встановлено, що 23 січня 2018 року Комунальне підприємство «Київський метрополітен» у відповідності до приписів Закону України «Про публічні закупівлі» на офіційному порталі публічних закупівель - Prozorro оприлюднило оголошення про проведення закупівлі «Капітальний ремонт вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції. Вентиляційний вузол ВВ-10 (встановлення опалювальних, вентиляційних систем і систем кондиціювання повітря, код 45331000-6 за ДК 021-2015)».

Відповідно до Технічної специфікації (додатку 1 до оголошення) Капітальний ремонт вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції вентиляційного вузла ВВ-10 Святошино-Броварської ліній виконується відповідно до проектної документацій 35.БК.735.00.000.

Проектною документацією 35.БК.735.00.000 передбачено виконання повного комплексу робіт щодо капітального ремонту вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції, при цьому визначено, перелік необхідних матеріальних ресурсів: машин, механізмів, матеріали, обладнання в тому числі зазначено тип та марку вентилятора, який має відповідати параметрам та характеристикам вентиляційного агрегату, зазначеним у проектній документації, зокрема, передбачено, що при виконанні робіт застосується вентилятор «Аксипал» моделі FTDB-REV-160.

29.01.2018 року на виконання вимог оголошення щодо прийняття пропозицій для участі в закупівлі відповідачем надано позивачу лист-згоду в якому зазначено, що відповідач підтверджує відповідність своєї пропозицій вимогам Технічної специфікації, наведеної в додатку 1 до оголошення про проведення закупівлі та підтверджено, що Капітальний ремонт вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції вентиляційного вузла ВВ-10 Святошино-Броварської ліній буде виконуватися ним відповідно до проектної документацій 35.БК.735.00.000.

14 лютого 2018 року відповідно до протоколу проведення процедури закупівлі №242 позивача визнано переможцем процедури закупівлі «Капітальний ремонт вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції. Вентиляційний вузол ВВ-10 (встановлення опалювальних, вентиляційних систем і систем кондиціювання повітря, код 45331000-6 за ДК 021-2015)», у зв`язку з чим з позивачем було укладено договір №0103/18 від 01.03.2018.

Втім, після підписання вказаного договору, позивачем був запропонований тип вентиляторів ВОМ №18 з двигуном 45кВт/1000 об.хв, який по конструкції, приєднувальних розмірах та інших параметрах, суттєво відрізняється від запроектованих в кресленнях 35.БК.735.00.000 вентиляторів типу «Аксипал» модель FTDV-REV-160.

Водночас, сторонами не обговорювались і не підписувались будь-які зміни до проектної документації 35.БК.735.00.000 щодо внесення змін в проектні рішення із застосуванням іншого обладнання, ніж запроектовано до проведення торгів, та відповідачем згода на зміну типу вентиляторів не надавалась, про що свідчать листи КП «Київський метрополітен» №14/6-828 від 17.05.2018, № 14/6-920 від 01.06.2018 та №14/6-1047 від 23.06.2018.

Слід зауважити на тому, що застосування інших ресурсів може бути можливим за умови відповідності їх характеристик та параметрів, зазначеним у проектній документації 35.БК.735.00.000, із забезпеченням при цьому технічних вимог, будівельних норм, вимог сертифікації та безпеки такого типу вентилятора в умовах роботи метрополітену та не перевищення вартості робіт, визначеної у договорі.

Позаяк позивачем не надано жодних доказів того, що запропонований ним тип вентилятора замість узгодженого в проектній документації 35.БК.735.00.000, відповідав технічних вимогам, будівельним нормам та стандартам безпеки при використані їх в метрополітені та можливості їх експлуатації з урахуванням вимог Правил технічної експлуатації метрополітенів України та Правил пожежної безпеки в метрополітенах, що є основним чинником при використанні вентиляторів в метрополітені.

Намагання підрядника відступити від умов договору, істотною умовою якого є монтаж узгодженого і запроектованого у кресленнях 35.БК.735.00.000 типу вентилятора шляхом заміни на інший тип вентилятора, який по конструкції, приєднувальних розмірах та інших параметрах суттєво відрізняється від запроектованого, є односторонньою зміною умов зобов`язання, що не узгоджується з умовами договору та приписами чинного законодавства.

Листом від 29.01.2018 року на виконання вимог оголошення щодо прийняття пропозицій для участі у закупівлі позивачем надано відповідачу лист-згоду в якому зазначено, що Капітальний ремонт вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції вентиляційного вузла ВВ-10 Святошино-Броварської ліній буде виконуватися ним відповідно до проектної документацій 35.БК.735.00.000.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач, приймаючи участь у процедурі закупівлі та укладаючи договір №0103/18 від 01.03.2018 з відповідачем взяв на себе зобов`язання виконати роботи з капітального ремонту вентиляційних агрегатів тунельної вентиляції у відповідності до проектної документації 35.БК.735.00.000 та здати виконані роботи у встановлений договором строк, втім своїх зобов`язань не виконав. Доказів зворотного суду під час розгляду справи не надано.

При цьому, судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/4990/19 за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбуд" про стягнення штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт за договором №0103/18 від 01.03.2018. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021, позовні вимоги задоволено повністю.

Під час розгляду справи №910/4990/19 судом встановлено, що за результатами перевірки кошторисної документації, наданої ТОВ "Центрбуд", відповідно до "Порядку перевірки кошторисної документації в КП "Київський метрополітен", затвердженого наказом начальника КП "Київський метрополітен" від 28.02.2018 № 41, було виявлено ряд зауважень до неї, про що повідомлено підрядника листами від 25.05.2018 № 14/6-895, від 26.06.2018 № 14/6-1071). Втім, ТОВ "Центрбуд" не було усунуто вказані зауваження в кошторисній документації, що в результаті стало наслідком порушення ним умов договору щодо проведення кошторисної експертизи та надання експертного звіту замовнику, яка мала бути проведена до початку робіт позивачем.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 року в справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Таким чином, факт порушення позивачем взятих на себе зобов`язань за договором №0103/18 від 01.03.2018 встановлений судовим рішенням у справі №910/4990/19, має преюдиційне значення і не підлягає повторному доказуванню.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.2.1 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань підрядником, замовник має право достроково, в односторонньому порядку, розірвати цей договір, письмово повідомивши про це підрядника за 30 (тридцять) календарних днів до бажаної дати такого розірвання, без будь-якої компенсації за збитки, які підрядник поніс чи може понести у зв`язку з таким розірванням договору.

В свою чергу, умовами пункту 7.3 договору визначено, що у разі затримки виконання робіт більш, як на один місяць понад строку, передбаченого договору, замовник має право в односторонньому порядку достроково припинити дію договору (повідомивши про це підрядника письмово), стосовно невиконаних робіт без будь-якої компенсації за збитки, які підрядник поніс або може понести у зв`язку з таким розірванням договору.

Відтак, укладаючи договір №0103/18 від 01.03.2018 сторони прямо врегулювали порядок розірвання договору, зокрема, передбачивши його розірвання в односторонньому порядку відповідачем у випадку порушення строків виконання робіт, що не суперечить вимогам статей 6, 525, 598, 627, 651, 852, ЦК України та статей 188, 320 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №922/3248/18.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, позивач не приступив до виконання робіт після отримання замовлення про початок робіт від відповідача, тобто допустив порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки за статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а за умовами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Листом №14/6-1132 від 06.07.2018 відповідач повідомив позивача про розірвання договору від 01.03.2018 №0103/18 в односторонньому порядку з 05.08.2018 з посиланням на пункти 6.2.1 та 7.3 договору, який підписаний начальником електромеханічної служби Комунального підприємства «Київський метрополітен» Куцаківським А.О. на підставі довіреності №117 від 26.04.2018, яка була дійсна до 31.12.2018, що спростовує доводи позивача про підписання листа не уповноваженою особою. Згідно довіреності №117 від 26.04.2018 Куцаківського А.О. уповноважено бути представником Комунального підприємства «Київський метрополітен» в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, з будь-яких питань, пов`язаних з господарською діяльністю КП «Київський метрополітен», з усіма правами (повноваженнями), наданими керівнику (начальнику) довірителя статутом КП «Київський метрополітен» та чинним законодавством. Для виконання зазначених повноважень уповноваженому представнику надано право: підписувати та подавати заяви, подавати та отримувати необхідні довідки, виписки, витяги та інші документи, які стосуються діяльності довірителя, підписувати документи, договори та інші правочини, а також виконувати всі інші необхідні дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності.

Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин, які стали підставою для одностороннього розірвання договору, право на яке передбачено узгодженими сторонами умовами договору, як і не доведено підстав недійсності оспорюваного одностороннього правочину.

При цьому, суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що доводи позивача про відсутність прострочення виконання умов договору №0103/18 від 01.03.2018 з його сторони через прострочення відповідача та, відповідно, відсутності у відповідача права на одностороннє розірвання вказаного договору є недоведеними належними та допустимими доказами, а доводи, викладені в позовній заяві, стосуються переоцінки обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» до Комунального підприємства "Київський метрополітен» про визнання недійсною односторонню відмову від договору від 01.03.2018 №0103/18, що викладена в листі №14/6-1132 від 06.07.2018.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про визнання недійсним одностороннього правочину відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2021.

Суддя Т.В. Васильченко