ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/1282/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Херсонської дирекції АТ "Укрпошта"

на рішення господарського суду Херсонської області від 19.05.2021, суддя в І інстанції К.В. Соловйов, повний текст якого складено 30.07.2021 в м. Херсоні

у справі № 923/1282/20

за позовом: Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації

до: Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Херсонської дирекції АТ "Укрпошта"

про стягнення 233 509 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації (далі - Управління) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Херсонської дирекції АТ "Укрпошта" (далі АТ "Укрпошта") про стягнення 233 509 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем договорів про закупівлю поштових послуг за державні кошти № 59 від 29.01.2015, № 129 від 05.02.2016, № 766 від 19.06.2017, № 235 від 20.02.2018, № 202 від 13.02.2019 щодо повернення позивачеві житлових субсидій, які відповідач у 2015-2019рр не виплатив їх отримувачам.

АТ "Укрпошта" не визнало позов посилаючись на ненадання позивачем в якості доказів наявності боргу за спірний період звітів за формою 57-а за 5 повних років, яких має бути щонайменше 60. За умовами укладених між сторонами договорів від 2015-2018рр та договору від 2019 року, а також Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку, звітним документом, також, є звіт за формою В6-М. З наданих позивачем до суду звітів за формою 57-а неможливо зробити висновок про те, яким саме фізичним особам не було виплачено житлову субсидію.

Також відповідач подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності за період з січня 2015 року по листопад 2017 року.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.05.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Херсонської дирекції АТ "Укрпошта" на користь Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації 197 298,97 грн. заборгованості та 2 959,37грн. компенсації по сплаті судового збору. Відмовлено у стягненні 36109,80грн. заборгованості.

Задовольняючи позов частково, господарський суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 197 298,97грн заборгованості в розмірі суми коштів невиплачених відповідачем житлових субсидій згідно з звітами форми 57-а підлягають задоволенню, оскільки ці кошти не було повернуто відповідачем позивачеві. Фактично розмір такої заборгованості складає більшу суму, ніж заявлений позивачем до стягнення, проте відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи виключно, в межах заявлених позовних вимог.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 36 109,80 грн залишку невиплачених коштів житлових субсидій за квітень 2017 року, з загальної суми таких субсидій за квітень 2017 року у розмірі 4 816 184,38 грн., не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ "Укрпошта" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, таким що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник посилається на те, що враховуючи наявне у справі листування позивача щодо наявності боргу суд мав обмежити спірний період до 2015-2016 років, а зі змісту позовної заяви взагалі неможливо виділити залишок боргу, що на думку позивача виник у цей період. Перерахування коштів, здійснені у спірний період не можуть оцінюватись судом як здійснення дій на підтвердження боргу, оскільки сам борг відповідачем ніколи не визнавався. Суд при постановленні рішення мав врахувати, що вказаний борг виник поза межами строків позовної давності (впродовж 2015-2016 років), про застосування якої відповідач надав відповідну заяву під час розгляду справи, яка необґрунтовано судом залишена поза увагою.

Надані позивачем звіти за формою 57-а не є і не можуть бути належним доказом наявності боргу за договором, оскільки з них видно, що вказані документи стосуються виплати пенсій, а не соціальних допомог, як це визначено умовами долучених в якості доказів договорів як підстав виникнення зобов`язань. Тож, фактично умови договору не охоплюють виплати житлових субсидій, а стосуються щомісячних обов`язкових виплат, гарантованих державою.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Позивач, зокрема, зазначає, що згідно наданих в якості доказів звітів за формою № 57-а за період з 2015 року по 2019 рік, сума невиплачених коштів житлової субсидії становить: 2015 рік - 130852,15 грн, 2016 рік - 271791,01 грн., 2017 рік - 457142,31 грн, 2018 рік - 234279,52 грн., 2019 рік - 117663,63 грн. (що підтверджується наявними в :матеріалах справи звітами форми 57-а). Загальна сума невиплачених субсидій за період 2015 -2019 рік становить 1 211 731,62 грн. Відповідач протягом 2016 - 2019 років повернув 964 432,65 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, чим спростовується твердження апелянта про невизнання боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку повернута лише частина невиплачених коштів житлової субсидії. Залишок боргу склав 197 298,97 грн. Судом першої інстанції вірно встановлено, що часткове погашення заборгованості перериває строк позовної давності відповідно до ч.1 т.263 ЦК України, а здійснення часткової сплати боргу є підставою для початку строку позовної давності заново. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на платіжне доручення від 24.05.2017 року про повернення коштів за січень-травень 2017 року в сумі 36898,54 грн., не зазначає, що сума, повернута даним платіжним дорученням, не в повному обсязі перекриває заборгованість за 2017 рік. Тому, повернення коштів платіжним дорученням від 10.04.2019 року вважається поверненням коштів невиплачених житлових субсидій за період з січня по листопад 2017 року. Таким чином, Управлінням не порушено строк позовної давності при зверненні до суду.

Судом першої інстанції встановлено, що всі звіти форми 57-а, долучені до матеріалів справи, підписані виконавцем послуг (відповідачем по справі), скріплені печаткою без будь-яких заперечень з боку виконавця послуг. На визначення суми невиплачених житлових субсидій переліки та підстави невиплати, жодним чином не впливають. Підпис виконавця послуг та скріплення звітів за формою 57-а печаткою, свідчить про визнання виконавцем послуг (відповідачем по справі) зазначених у звіті сум. Крім того, жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги Управління, відповідачем надано не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, протягом 2015-2019 років між Управлінням, як замовником, та АТ "Укрпошта", як виконавцем, було укладено п`ять ідентичних за формою та умовами договорів про закупівлю поштових послуг за державні кошти, а саме: № 59 від 29.01.2015, № 129 від 05.02.2016, № 766 від 19.06.2017, № 235 від 20.02.2018, № 202 від 13.02.2019, за умовами яких виконавець зобов`язався надавати замовнику, у відповідності до вимог законодавства України та Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 28.04.2009 №14-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2009 за № 592/16608, послуги (згідно коду класифікатора код ДК016-2010-53.20.1- послуги поштові та кур`єрські, інші (виплата компенсаційних виплат, державної допомоги дітям-інвалідам, сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям тощо)) з доставки та виплати соціальних допомог, що нараховуються органами соціального захисту населення і фінансуються за рахунок джерел, передбачених законодавством України (далі - соціальні допомоги) у Генічеському районі Херсонської області протягом періоду дії відповідного договору, а замовник зобов`язався приймати ці послуги та оплачувати їхню вартість (п. 1.1.);

Основними умовами вказаних договорів є такі:

- місце надання послуг - відділення поштового зв`язку, що розташовані на території Генічеського району (п. 5.2 договорів № 129 від 05.02.2016, № 766 від 19.06.2017, № 235 від 20.02.2018, № 202 від 13.02.2019);

- здавання послуг та прийняття результатів наданих послуг здійснюється шляхом підписання сторонами звітів за формою 57-а, а після приймання послуг замовником на підставі звітів за формою 57-а, платіжних документів та даних бухгалтерського обліку, складається акт звіряння розрахунків з виплати соціальних допомог за формою В9-М і підписується сторонами в кінці звітного місяця (п. 4.2);

- виплатним періодом для здійснення соціальних виплат щомісяця, у відповідний календарний місяць періоду дії договору (п. 5.1. договору № 202 від 13.02.2019 та п. 6.3.1. інших договорів);

- виконавець зобов`язаний повертати замовнику не пізніше третього робочого дня після закінчення виплатного періоду (щомісяця) невиплачені суми соціальних допомог (п. 6.3.3. договору № 202 від 13.02.2019 та п. 6.4. інших договорів)

- строк надання послуг (період дії договору): з 01.01.2015 по 31.12.2015 (п.5.1., п.10.1. та п.10.2. договору від 29.01.2015 № 59), з 01.01.2016 по 31.12.2016 (п.5.1., п.10.1. та п.10.2. договору від 05.02.2016 № 129), з 01.01.2017 по 31.12.2017 (п.5.1., п.10.1. та п.10.2. договору від 19.06.2017 № 766), з 01.01.2018 по 31.12.2018 (п.5.1., п.10.1. та п.10.2. договору від 20.02.2018 № 235), з 01.01.2019 по 31.12.2019 (п.10.1. та п.10.2. договору від 13.02.2019 № 202).

Відповідно до звітів за формою № 57-а по т. 25 (виплата житлової субсидії) у 2015 році відповідачем не виплачено 130 852,15 грн житлових субсидій, а саме, згідно з:

- звітом № 473 за квітень 2015 року - 25 особам на суму 39178.39 грн.;

- звітом за травень 2015 року - 36 особам на суму 18360,84грн.;

- звітом № 539 за червень 2015 року - 3 особам на суму 5444,80грн.;

- звітом за липень 2015 року - 1 особі на суму 766,22грн.;

- звітом за серпень 2015 року - 12 особам на суму 21950,74грн.;

- звітом за вересень 2015 року - 6 особам на суму 7412,05грн.;

- звітом за жовтень 2015 року - 6 особам на суму 8253,81грн.;

- звітом за листопад 2015 року - 5 особам на суму 8180,99грн.;

- звітом за грудень 2015 року - 13 особам на суму 21304,33грн.

Відповідно до звітів за формою № 57-а по т.25 (виплата житлової субсидії) у 2016 році відповідачем не виплачено 271 791,01грн житлових субсидій, а саме, згідно з:

- звітом № 366 за квітень 2016 року - 38 особам на суму 77158,75грн.;

- звітом № 702 за травень 2016 року - 10 особам на суму 16420,84грн.;

- звітом № 844 за липень 2016 року - 3 особам на суму 5532,43грн.;

- звітом № 845 за серпень 2016 року - 3 особам на суму 5677,56грн.;

- звітом № 846 за вересень 2016 року - 9 особам на суму 22966,11грн.;

- звітом № 847 за жовтень 2016 року - 12 особам на суму 17425,64грн.;

- звітом № 848 за листопад 2016 року - 28 особам на суму 76609,68грн.

Відповідно до звітів за формою № 57-а по т.25 (виплата житлової субсидії) у 2017 році відповідачем не виплачено 457 142,31 грн. житлових субсидій, а саме, згідно з:

- звітом № 76 за січень 2017 року - 4 особам на суму 9650,78грн.;

- звітом № 187 за лютий 2017 року - 43 особам на суму 47024,25грн.;

- звітом № 331 за березень 2017 року - 16 особам на суму 46979,76грн.;

- звітом № 65 за квітень 2017 року - 42 особам на суму 132768,92грн.;

- звітом № 318 за квітень 2017 року - 1 особі на суму 3242,01грн.;

- звітом № 86 за травень 2017 року - 37 особам на суму 94088,07грн.;

- звітом № 87 за червень 2017 року - 3 особам на суму 8984,06 грн.;

- звітом № 17 за липень 2017 року - 8 особам на суму 26889,71грн.;

- звітом № 18 за серпень 2017 року - 5 особам на суму 10881,84грн.;

- звітом № 39 за грудень 2017 року - 9 особам на суму 10101,25грн.;

- звітом № 58 за грудень 2017 року - 25 особам на суму 66531,66грн.

Відповідно до звітів за формою № 57-а по т.25 (виплата житлової субсидії) у 2018 році відповідачем не виплачено 234 279,52грн житлових субсидій, а саме, згідно з:

- звітом № 41 за січень 2018 року - 1 особі на суму 2790,60грн.;

- звітом № 107 за березень 2018 року - 3 особам на суму 14228,57грн.;

- звітом № 127 за березень 2018 року - 7 особам на суму 26652,53 грн.;

- звітом № 236 за квітень 2018 року - 40 особам на суму 133138,15грн.;

- звітом № 240 за травень 2018 року - 15 особам на суму 44145,42грн.;

- звітом № 268 за липень 2018 року - 1 особі на суму 4755,01грн.;

- звітом № 34 за грудень 2018 року - 2 особам на суму 8569,24грн.

Відповідно до звітів за формою № 57-а по т.25 (виплата житлової субсидії) у 2019 році відповідачем не виплачено 117 666,63грн житлових субсидій, а саме, згідно з:

- звітом № 106 за лютий 2019 року - 1 особі на суму 4916,81грн.;

- звітом № 104 за березень 2019 року - 2 особам на суму 7134,75грн.;

- звітом № 178 за квітень 2019 року - 18 особам на суму 48850,88грн.;

- звітом № 210 за травень 2019 року - 11 особам на суму 41352,67грн.;

- звітом № 125 за червень 2019 року - 3 особам на суму 1428,08грн.;

- звітом № 170 за липень 2019 року - 1 особі на суму 4918,60грн.;

- звітом № 224 за вересень 2019 року - 1 особі на суму 4143,53грн.;

- звітом № 2 за листопад 2019 року - 1 особі на суму 4921,31грн.

Вказані звіти за формою 57-а підписані виконавцем послуг та скріплені відбитком печатки без будь-яких зауважень та заперечень. Зокрема, кожен з цих звітів підписаний з боку виконавця послуг трьома його представниками, підписи яких скріплено печаткою відповідного Центру поштового зв`язку Херсонської дирекції АТ «Укрпошта» (цех №4 звіти за 2015-2016рр, цех № 2 та № 4 (звіти за 2017-2019рр)).

Отже, судом установлено, що загальна суму невиплаченої житлової субсидії за період 2015-2019рр згідно з даними зазначених звітів форми 57-а становить 1 211 731,62 грн., а не 1 161 731,62 грн., як зазначено позивачем у позовній заяві.

Кошти невиплаченої житлової субсидії за період 2015-2019рр згідно з наявними в справі банківськими виписками відповідач повертав позивачеві наступними платіжками:

- 08.04.2016 на суму 45822,87грн, з призначенням платежу "повернення згідно листа № 09-07/349 від 07.04.2016 т.25, без Пдв";

- 02.07.2016 на суму 147823,28грн, з призначенням платежу (мовою оригіналу) "возврат н/оплати по т.25 за 2015";

- 12.10.2016 на суму 64312,18грн, з призначенням платежу "повернення н/оплати по т.25 за квітень 2015";

- 24.05.2017 на суму 36898,54грн, з призначенням платежу "повернення не оплати по т.25 Генічеськ за січень травень 2017";

- 19.10.2017 на суму 202347,07грн, з призначенням платежу "повернення не оплати по т.25 Генічеськ за 2016, без ПДВ";

- 10.04.2019 на суму 354483,39грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів тип 25 Генічеськ за 2018 КЕКВ2730";

- 26.04.2019 на суму 12051,56грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730";

- 10.07.2019 на суму 48850,88грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730";

- 11.09.2019 на суму 41352,67грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730";

- 25.11.2019 на суму 10490,21грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730 без ПДВ".

Таким чином, з урахуванням даних, що містяться в зазначених звітах форми 57-а та банківських виписках залишок коштів невиплачених житлових субсидій за період 2015-2019рр, які відповідач не повернув позивачеві, складає 247 298,97грн станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом.

Також судом установлено, що супровідним описом до позивача з Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надійшли відомості на виплату житлових субсидій за квітень 2017 року загальною сумою 4 816 184,38 грн. Кошти на виплату цих субсидій позивач перерахував відповідачеві наступними платіжками: згідно з платіжними дорученнями № 1043 від 07.04.2017 на суму 5241,31 грн., № 1044 від 07.04.2017 на суму 21541,88 грн., № 1045 від 07.04.2017 на суму 934,24 грн., № 1177 від 21.04.2017 на суму 4692,69 грн., № 1664 від 08.06.2017 на суму 2888604,32 грн., № 2008 від 28.07.2017 на суму 930252 грн., №3329 від 08.12.2017 на суму 997328,06 грн., №3332 від 08.12.2017 на суму 3699,68 грн.

За обліком позивача, залишок коштів невиплачених житлових субсидій, що підлягали виплаті за квітень 2017 року за цими відомостями на виплату житлових субсидій, становить 36 109,80грн., які відповідач не повернув позивачеві.

Наведене стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про часткове задоволення заявлених Управлінням позовних вимог, з огляду на таке.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, на підставі укладених протягом 2015-2019 років договорів про закупівлю поштових послуг за державні кошти між сторонами у справі виникли цивільно - правові відносини, зміст яких становлять їх взаємні права та обов`язки, пов`язані з наданням послуг, які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, та їх оплати.

За умовами вказаних договорів для виконавця послуг встановлений обов`язок повертати замовнику не пізніше третього робочого дня після закінчення виплатного періоду (щомісяця) невиплачені суми соціальних допомог.

Судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що в порушення своїх договірних зобов`язань відповідачем не було повернуто позивачу на умовах вказаних договорів (у встановлений цими договорами строк) 1 211 731,62 грн. коштів житлових субсидій, з яких:

- невиплачених житлових субсидій в сумі 130852,15грн за 2015 рік;

- невиплачених житлових субсидій в сумі 271791,01грн за 2016 рік;

- невиплачених житлових субсидій в сумі 457142,31грн за 2017 рік;

- невиплачених житлових субсидій в сумі 234279,52грн за 2018 рік;

- невиплачених житлових субсидій в сумі 117666,63грн за 2019 рік., що підтверджується даними звітів форми 57-а.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, що надані позивачем звіти за формою 57-а не можуть бути належним доказом наявності боргу за договором, розглядалися судом першої інстанції та були правильно відхилені ним, огляду на те, що всі звіти форми 57-а підписані виконавцем послуг та скріплені відбитками його печатки без будь-яких зауважень та заперечень. Зокрема, кожен з цих звітів підписаний з боку виконавця послуг трьома його представниками, підписи яких скріплено печаткою відповідного Центру поштового зв`язку Херсонської дирекції АТ «Укрпошта».

Будь-яких доказів, зокрема актів звіряння взаєморозрахунків за спірними договорами, які б підтверджували недостовірність відомостей жодного з вказаних звітів форми 57-а в частині даних стосовно розміру (суми) невиплачених житлових субсидій за відповідний період здійснення виплат, відповідачем до суду не подано і таких доказів в справі не міститься.

Акти звіряння взаєморозрахунків (руху грошових коштів) по договорах не є первинними документами на підтвердження виконання сторонами своїх грошових зобов`язань, а тому виключно даними таких актів не може бути підтверджено ступінь виконання сторонами договору їхніх грошових зобов`язань щодо сплати (повернення) грошових коштів однією стороною договору на користь іншої.

Таким чином, з урахуванням даних, що містяться в зазначених звітах форми 57-а та банківських виписках залишок коштів невиплачених житлових субсидій за період 2015-2019рр, які відповідач не повернув позивачеві, складає 247 298,97грн станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом.

Також безпідставним є твердження скаржника, що суд при ухваленні рішення мав врахувати, що вказаний борг виник поза межами строків позовної давності (впродовж 2015-2016 років), про застосування якої відповідач надав відповідну заяву під час розгляду справи, яка необґрунтовано судом залишена поза увагою.

Так, заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі суми житлової субсидії, яку відповідач у період з січня 2015 року по листопад 2017 року не виплатив отримувачам даної субсидії та не повернув позивачеві, задоволенню не підлягає з огляду на розмір (суми) та призначення платежів відповідача згідно з банківськими виписками та з урахуванням положень ст. 534 ЦК України, за змістом якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Позивач здав на пошту свою позовну заяву 30.11.2020 року.

Заборгованість в розмірі невиплачених житлових субсидій в сумі 130852,15грн за 2015 рік була погашена платіжкою відповідача від 02.07.2016 в сумі 147823,28грн, що підтверджується призначенням цього платежу "возврат н/оплати по т.25 за 2015".

Заборгованість в розмірі невиплачених житлових субсидій в сумі 271791,01грн за 2016 рік була погашена наступними платіжками відповідача:

1) від 08.04.2016 на суму 45822,87грн, згідно з призначенням цього платежу "повернення згідно листа № 09-07/349 від 07.04.2016 т.25, без ПДВ";

2) від 19.10.2017 на суму 202347,07грн, згідно з призначенням цього платежу "повернення не оплати по т.25 Генічеськ за 2016, без ПДВ";

3) залишками коштів в розмірі 16971,13грн. за платежем від 02.07.2016 на суму 147823,28грн, згідно з призначенням цього платежу "возврат н/оплати по т.25 за 2015", в якій цей платіж перевищував розмір невиплачених житлових субсидій за 2015 рік;

4) від 12.10.2016 на суму 6 649,94грн за платежем у загальному розмірі 64 312,18грн, з призначенням платежу "повернення н/оплати по т.25 за квітень 2015", оскільки заборгованість за 2015 рік була повністю погашена платежем відповідача від 02.07.2016 в сумі 147823,28грн, з призначенням платежу "возврат н/оплати по т.25 за 2015";

Заборгованість відповідача в розмірі невиплачених житлових субсидій за період з січня по листопад 2017 року становить 380 509,4 грн (9650,78грн за звітом №76 за січень 2017 року, 47024,25грн. за звітом № 187 за лютий 2017 року, 46979,76грн. за звітом № 331 за березень 2017 року, 132768,92грн. за звітом № 65 за квітень 2017 року, 3242,01грн. за звітом № 318 за квітень 2017 року, 94088,07грн. за звітом № 86 за травень 2017 року, 8984,06 грн. за звітом № 87 за червень 2017 року, 26889,71грн. за звітом № 17 за липень 2017 року та 10881,84грн. за звітом № 18 за серпень 2017 року);

Зазначена заборгованість в розмірі невиплачених житлових субсидій в сумі 380 509,4 грн за період з січня по листопад 2017 року була повністю погашена наступними платіжками відповідача:

1) від 24.05.2017 на суму 36 898,54грн, з призначенням платежу "повернення не оплати по т.25 Генічеськ за січень травень 2017";

2) залишками коштів в розмірі 57 662,24грн, за платежем від 12.10.2016 в загальній сумі 64 312,18грн, з призначенням платежу "повернення н/оплати по т.25 за квітень 2015", оскільки заборгованість за 2015 рік була повністю погашена платежем відповідача від 02.07.2016 в сумі 147 823,28грн, з призначенням платежу "возврат н/оплати по т.25 за 2015";

3) від 26.04.2019 на суму 12 051,56грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730", оскільки у призначенні цього платежу не вказаний інший, більш ранній у часі період, на погашення заборгованості за який здійснено даний платіж;

4) від 10.07.2019 на суму 48 850,88грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730", оскільки у призначенні цього платежу не вказаний інший, більш ранній у часі період, на погашення заборгованості за який здійснено даний платіж;

5) від 11.09.2019 на суму 41 352,67грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730", оскільки у призначенні цього платежу не вказаний інший, більш ранній у часі період, на погашення заборгованості за який здійснено даний платіж,;

6) від 25.11.2019 на суму 10 490,21грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів т.25 КЕКВ2730 без Пдв", оскільки у призначенні цього платежу не вказаний інший, більш ранній у часі період, на погашення заборгованості за який здійснено даний платіж;

7) від 10.04.2019 на суму 354 483,39грн, з призначенням платежу "повернення невикористаних коштів тип 25 Генічеськ за 2018 КЕКВ2730", оскільки на час вчинення цього платежу відповідачем не було здійснено у достатній сумі платежів на погашення заборгованості з повернення коштів невиплачених субсидій за період з січня по листопад 2017 року.

Разом з тим, строк позовної давності в частині вимог щодо стягнення 333753,79грн коштів на повернення невиплачених сум житлових субсидій за період з січня по травень 2017 року переривався в порядку статті 264 ЦК України, згідно з положеннями якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, внаслідок здійснення відповідачем часткової сплати зазначеної суми за платежем від 24.05.2017 в сумі 36 898,54грн., з призначенням платежу "повернення не оплати по т.25 Генічеськ за січень травень 2017", після чого такий строк розпочав свій перебіг заново.

Встановлені апеляційним судом у даній справі обставини, з огляду на вищезазначене правове регулювання, дає підстави для висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 197 298,97 грн заборгованості в розмірі суми коштів невиплачених останнім житлових субсидій згідно з звітами форми 57-а, оскільки ці кошти не було повернуто позивачеві, є обґрунтованими та правильно були задоволені місцевим судом.

Фактично, розмір такої заборгованості складає більшу суму, ніж заявлена позивачем до стягнення, але згідно з ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи виключно, в межах заявлених позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що враховуючи наявне у справі листування позивача щодо наявності боргу суд мав обмежити спірний період до 2015-2016 років, а зі змісту позовної заяви взагалі неможливо виділити залишок боргу, що на думку позивача виник у цей період, спростовується викладеним у мотивувальній частині даної постанови.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому безпредметні доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 5254,50 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 19 травня 2021 року № 923/1282/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Херсонської дирекції АТ "Укрпошта" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15.12.2021.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.