ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа№ 910/14831/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Виробниче підприємство "Техмаш"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 (повний текст підписано 04.06.2021)

у справі №910/14831/20 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Виробниче підприємство "Техмаш"

до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 50 000,00 грн.

В судовому засіданні 28.10.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Виробниче підприємство "Техмаш" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про спростування поширеної недостовірної інформації шляхом: стягнення з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" (відповідач) суми моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем надано до Приватного акціонерного товариства "Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій" та в кредитний реєстр Національного банку України інформацію, яка є недостовірною, а саме про наявність у позивача простроченої заборгованості за кредитними операціями.

16.10.2020 року позивачем до суду засобами поштового зв`язку було направлено документи на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Вказаною заявою позивачем викладено позовні вимоги в наступній редакції:

- зобов`язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом надання відомостей до Приватного акціонерного товариства "Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій" та в кредитний реєстр Національного банку України про відсутність у позивача простроченої заборгованості за кредитними операціями станом на 16.09.2019;

- стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 09.09.2019 банком було здійснено перерахунок нарахованих позивачу за кредитним договором процентів за період з 25.03.2019 року по 31.08.2019 року на суму 20 794,52 грн. 10.09.2019 року банком застосовано договірне списання коштів з рахунку позивача в розмірі 3 407,85 грн. Інша частина боргу в розмірі 17 386,67 грн. була погашена позивачем 03.10.2019 та 04.10.2019. Оскільки повне погашення відбулось після 15.09.2019, відповідно вказана сума рахувалась як прострочення, у зв`язку з чим відповідач правомірно подав до Бюро кредитних історій інформацію про те, що за позивачем рахується не погашена заборгованість.

У відповіді на відзив позивач вказав, що банк здійснив нарахування процентів в порушення умов договору, оскільки мав здійснювати будь-яке нарахування в останній банківський день місяця. Окрім того, відповідач не повідомив позивача про додаткове нарахування процентів та в односторонньому порядку змінив умови договору щодо збільшення розміру процентної ставки.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач пояснив, що розмір процентів визначений договором, а тому твердження позивача, що банк в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору є помилковими.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/14831/20 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з відсутності підстав для спростування інформації, оскільки інформація про наявність заборгованості була поширена у момент її виникнення та на підставі пункту 9.5. Кредитного договору, а у зв`язку з погашенням заборгованості клієнтом вона була змінена.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 01.07.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, в рішенні суд визнав встановленими обставини, які не доведені матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом не з`ясовано, чи було застосовано банком підвищену ставку процентів за користування кредитом, починаючи з 25.03.2019 по 31.08.2019 з огляду на обізнаність останнього про стан виконання позичальником п.п.5.1, 6.2.4, 6.2.7-6.2.8 Кредитного договору, враховуючи встановлені п.п.5.3, 6.2.4, 6.2.7-6.2.8 Кредитного договору дати моніторингу виконання таких положень, при нарахуванні процентів в період березень- серпень 2019 в порядку, визначеному п.3.3 Кредитного договору (не пізніше останнього банківського дня місяця, за період з першого дня по останній календарний день місяця) при направленні позивачу інформації про нараховані банком проценти електронними листами, зокрема, 02.07.2019, 03.07.2019, 02.08.2019, 05.08.2019, 02.09.2019;

- одночасно судом встановлено, що відповідачем було здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких встановлено п.1.4.3 Кредитного договору, 09.09.2019, я не як це встановлено п.3.3 Кредитного договору - не пізніше останнього банківського дня місяця, та й за період з 25.03.2019 по 31.08.2019, а не як це встановлено п.3.3 Кредитного договору - за період з першого дня по останній календарний день місяця;

- право на нарахування процентів за користування кредитними коштами не в строк, визначений договором за розрахунковий період, який не узгоджено сторонами, положеннями договору не передбачено. Отже, для нарахування процентів за кредитними коштами 09.09.2019 за період з 25.03.2019 по 31.08.2019 відсутні правові підстави;

- висновки суду щодо відсутності зміни відповідачем умов договору в односторонньому порядку суперечать матеріалам справи та здійснені в порушення ч.1 ст.651 ЦК України, ст.188 ГК України, ч.4 ст.55 закону України «Про банки і банківську діяльність» та п.165 розділу ХХУ11 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими документами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ №14 від 21.02.2018;

- відповідач не повідомив позивача про нараховані 09.09.2019 проценти за користування кредитними коштами, оскільки електронний лист від 13.09.2019 про встановлений відповідачем факт наявності заборгованості, не є повідомленням про нарахування процентів за користування кредитним коштами, виникнення простроченої заборгованості до настання наступного строку оплати до 15.10.2019 неможливе;

- інформація, яку поширено відповідачем, є недостовірною та підлягає скасуванню у спосіб, яким її було поширено;

- недостовірна інформація є такою, що принижує ділову репутацію позивача, оскільки характеризує позивача як боржника по кредитним операціям, зіпсувала позитивну протягом більше ніж 10 років кредитну історію, доступ до недостовірної інформації має необмежена кількість фінансових установ та установ, що надають фінансові послуги, може стати на заваді для отримання банківських продуктів в будь-якому банку України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14831/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Виробниче підприємство "Техмаш" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/14831/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

02.08.2021 матеріали справи №910/14831/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді, які отримано головуючим суддею 25.08.2021 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2020 у справі № 910/14831/20 апеляційну скаргу позивача залишено без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду, але відповідного клопотання про відновлення цього строку з обґрунтуванням причин пропуску не подано.

21.09.2021 за підписом заступника директора з правових питань Приватного акціонерного товариства "Виробниче підприємство "Техмаш" надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, яке обґрунтовано тим, що позивач отримав повний текст оскаржуваного рішення 15.06.2021 (а.с. 132 т.1), отже останнім днем строку подання апеляційної скарги є 05.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2021 поновлено Приватному акціонерному товариству "Виробниче підприємство "Техмаш" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/14831/20, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 28.10.2021.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.10.2021 заперечував доводи позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 28.10.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

06.09.2018 року між позивачем (позичальник) та відповідачем (банк) було укладено Кредитний договір №1044/2018/ДнОД-МСБ (надалі - Кредитний договір), відповідно до п.1.1. якого банк надає позичальнику кредит в сумі 3 000 000,00 грн., а позичальник зобов`язується сплачувати комісії та проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Строк кредитування з 06.09.2018 року по 05.09.2020 року (включно). Позичальник зобов`язується сплачувати кредит у строки, визначені в графіку погашення кредиту за цим договором (додаток 1 до цього договору) та у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі в термін по 05.09.2020 року (включно). (п.п. 1.3.1., 1.3.2. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісії у розмірі та в порядку, визначеному тарифами, які наведені в додатку 2 до цього договору, та проценти за користування кредитом в наступному розмірі:

- за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, визначеного п. 1.3. цього договору з врахуванням встановленого графіку погашення кредиту за цим договором (строкова заборгованість) базова процентна ставка (далі базова процентна ставка) встановлюється в розмірі 9,4% річних. (п. 1.4.1.);

- за користування кредитними коштами, що не повернуті в строк (прострочена заборгованість), відповідно до п. 1.3 цього договору, у т.ч. у строки, визначені в графіку погашення кредиту за цим договором, та/або відповідно до умов дострокового погашення кредиту, встановлених внаслідок застосування Банком вимоги дострокового повного або часткового виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором, базова процентна ставка встановлюється в розмірі 14,4%. (п. 1.4.2).

Відповідно до п. 1.4.3. Кредитного договору базова процентна ставка за користування кредитними коштами в межах строку кредитування на строкову заборгованість збільшується на:

- 3,0 процентних пунктів у разі недотримання позичальником умов п. 5.1. договору. Збільшення розміру базової процентної ставки встановлюється з 25-го числа другого місяця, наступного за звітним кварталом, у якому позичальник не дотримувався умов п. 5.1 цього договору. Період, протягом якого діє умова щодо збільшення базового розміру процентів, зазначені у цьому пункті, закінчується 24 числом другого місяця наступного за кварталом, в якому Позичальник не виконав зазначені зобов`язання;

- 2,0 процентних пунктів у разі недотримання Позичальником умов щодо надання будь- якого документу, зазначеного в п. 6.2.4 договору. Збільшення розміру базової процентної ставки встановлюється з 25-го числа другого місяця, наступного за звітним кварталом, у якому Позичальник не дотримувався умов п. 6.2.4 цього договору або з 25-го березня, якщо Позичальник не дотримувався умов п. 6.2.4 цього договору у четвертому кварталі календарного року до дня дотримання Позичальником зазначених зобов`язань в повному обсязі;

- 2,0 процентних пунктів у разі недотримання Позичальником умов п.п. 6.2.7 - 6.2.8 договору. Збільшення базового розміру процентів діє з 25-го числа другого місяця, наступного за останнім звітним кварталом, у якому Позичальник не дотримав умов п.п. 6.2.7 - 6.2.8 цього договору і встановлюється на 30 календарних днів. За недотримання вимог п.п. 6.2.7 - 6.2.8 цього договору у четвертому кварталі календарного року, збільшення базового розміру процентів діє з 25-го березня і встановлюється на ЗО календарних днів.

Пунктом 1.4.3. Кредитного договору також визначено, що вищезазначені умови про збільшення базового розміру процентів за користування кредитом застосовуються за взаємним волевиявленням та згодою сторін, що виражено шляхом укладання цього договору та не потребує укладання будь-яких договорів про внесення змін до цього договору. У випадку недотримання Позичальником одночасно двох і більше умов базовий розмір процентів за користування кредитом підвищується на відповідну кількість процентних пунктів за кожне недотримання умов. При наявності одночасно декількох недотримань базовий розмір процентів підвищується на суму процентних пунктів за недотримання кожної з умов договору. Загальний розмір підвищення базової процентної ставки за даним пунктом не повинен перевищувати 10,0 процентних пунктів. У випадку повторного недотримання Позичальником будь-якої з умов, визначених даним пунктом, підвищений розмір процентів за користування кредитом повторно не застосовується у разі дії на дату застосування підвищеного розміру процентів за недотримання відповідних умов.

Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, визначеного п. 1.3 цього договору, здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за наданими кредитними коштами (строкової заборгованості), виходячи з процентної ставки, визначеної в п. 1.4.1 цього договору. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, враховуючи перший день та не враховуючи останній день користування кредитними коштами. Проценти нараховуються банком у валюті кредиту щомісячно, не пізніше останнього банківського дня місяця, за період з дати надання кредиту по останній календарний день місяця, в якому наданий кредит, та надалі з першого дня по останній календарний день місяця, в день повного (у т.ч. дострокового) погашення заборгованості по кредиту, в день дострокового розірвання цього договору, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3 цього договору, за період з першого календарного дня місяця, в якому відбувається погашення кредиту, по день, що передує дню погашення кредиту.

Проценти сплачуються позичальником щомісячно, не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п 1.3. цього договору, в день повного погашення заборгованості по кредиту, в день повного дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору на рахунок банку. У разі якщо останній день для сплати (погашення) процентів припадає на вихідний або святковий день, то така сплата здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню. У разі ненадходження платежів від позичальника в рахунок погашення процентів у встановлені цим договором строки, суми непогашених у строк процентів визнаються простроченими та наступного банківського дня перераховуються на рахунки з обліку простроченої заборгованості. Банк, починаючи з дня виникнення такої заборгованості, може скористатися правом на договірне списання цієї суми з поточних рахунків позичальника, відкритих у банку, в порядку, визначеному в п.п. 3.10.-3.11. цього договору. (п. 3.4. Кредитного договору).

Як зазначено позивачем, 02 вересня 2019 року о 10:40 головним економістом відділу кредитування МСБ управління МСБ Дніпропетровської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» Бєліковою Вікторією Євгенівною було направлено електронного листа щодо нарахованих відсотків за серпень 2019, що підлягають оплаті 15.09.2019 разом із поверненням кредитної заборгованості згідно графіку, в сумі 14 294,52 грн. Того ж дня о 15:22 головним економістом відділу кредитування МСБ управління малого та середнього бізнесу КОД ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» Іриною Подолян було направлено електронного листа щодо нарахованих відсотків та розміру кредитної заборгованості, що підлягає оплаті/поверненню згідно графіків 15.09.2019 року, а сааме: по договору № 1044/2018/ДнОД-МСБ від 06/09/2018: сума сплати по кредиту 125 000,00 грн., сума сплати по нарахованих % - 14 294,52 грн.

На виконання умов кредитних договорів 03 вересня 2019 року позивачем було здійснено оплату нарахованих відсотків в розмірі, визначеному Відповідачем й зазначеному в електронних листах, та повернуто строкову кредитну заборгованість в сумі, визначеної у графіках погашення, а саме: погашення відсотків за серпень в сумі 14 294,52 грн. (платіжне доручення № 3164 від 03.09.2019) та погашення кредиту в сумі 125 000,00 грн. (платіжне доручення № 3163 від 03.09.2019).

Отже, позивач наголосив на тому, що нараховані відповідачем проценти за серпень 2019 року із строком оплати 15.09.2019 були сплачені позивачем в повному обсязі достроково (03.09.2019) та достроково повернуто кредитна заборгованість в сумі, визначеної у відповідному кредитному договорі, то враховуючи, що наступний розрахунок процентів за користування кредитними коштами відповідно до положень пунктів 3.3. кредитного договору має бути здійснений в останній банківський день вересня 2019 року за період 01.09.2019-30.09.2019 із строком оплати 15.10.2019, керуючись порядком визначення і ведення обліку простроченої кредитної заборгованості (ч. 2 п. 3.4 кредитних договорів), у позивача неможливе виникнення простроченої заборгованості до настання наступного строку оплати, а саме: до 15.10.2019.

20 березня 2020 року о 12:17 з електронного листа керуючого портфелем середнього бізнесу АТ «Укрсиббанк» Старової Ю.С. позивачу стало відомо про поширення відповідачем шляхом надання відомостей до Приватного акціонерного товариства «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» та в кредитний реєстр Національного банку України інформації про наявність у позивача простроченої заборгованості за кредитними операціями.

Вважаючи таку інформацію недостовірною, позивач просить суд зобов`язати відповідача спростувати таку інформацію та стягнути з останнього суми моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що надання відомостей до Приватного акціонерного товариства «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» та в кредитний реєстр Національного банку України є правомірним, оскільки дійсно за позивачем рахувалась прострочена заборгованість.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Сторони в Кредитному договорі погодили розмір кредиту, строк його повернення, порядок нарахування відсотків, порядок їх сплати та право банку на застосування до позивача збільшеного розміру базової процентної ставки.

Також Кредитним договором передбачено наступні зобов`язання позивача, зокрема:

- позичальник зобов`язаний протягом 3-х місяців з дати укладення цього договору забезпечити спрямування щоквартальних грошових коштів у національній та/або іноземній валюті на свої поточні рахунки, відкриті в банку (загальні кредитові обороти) в обсягах: не менше ніж 4 000 000,00 грн. (п. 5.1. Кредитного договору);

- протягом строку дії цього договору самостійно надавати Банку документи, що визначають (підтверджують) платоспроможність Позичальника, зокрема інформацію про свою фінансово-господарську діяльність, а саме: довідку про установчі документи та органи управління за формою, наведеною в Додатку 5 до цього договору - щорічно, не пізніше 28 (29) лютого (п. 6.2.4. Кредитного договору);

- до повного виконання Позичальником зобов`язань за цим договором без письмового погодження Банку: не надавати фінансову допомогу юридичним та/або фізичним особам, не купувати будь-які цінні папери, не приймати та не надавати будь-які векселя без письмового погодження Банку. Моніторинг виникнення цієї події проводиться Банком кожні 3 календарні місяці року на основі аналізу фінансової звітності (динаміки значень та розшифровок рядків 1030, 1035, 1120, 1155, 1160, 1605 Форми №1/рядка 1030, 1155, 1160 форми №1 - в термін до - 15 березня, 15 травня, 15 серпня і 15 листопада). Не надання фінансової звітності вважається не виконанням зобов`язання. Перша дата моніторингу 15 березня 2019 року (п. 6.2.7. Кредитного договору).

Проте, як встановлено судом, позивач зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором, що передбачені вказаними пунктами порушив, а саме:

- не надав банку документи, що визначають (підтверджують) платоспроможність Позичальника, зокрема інформацію про свою фінансово-господарську діяльність, а саме: довідку про установчі документи та органи управління за формою, наведеною в Додатку 5 до цього договору, що є порушенням п. 6.2.4 Кредитного договору 1. Тому відповідно до п. 1.4,3 Кредитного договору банком в період з 25.03.2019 року по 31.08.2019 року було застосовано підвищення процентної ставки на 2 процентних пунктів;

- у 1 кварталі 2019 року позивачем було надано фінансову допомогу співробітникам, що підтверджується Додатком №7 до балансу «Розшифровка окремих статей балансу» (додається). Це є порушення п. 6.2.7 Кредитного договору. Тому відповідно до п. 1.4.3 Кредитного договору банком в період з 25.05.2019 року по 23.06.2019 року було застосовано підвищення процентної ставки на 2 процентних пунктів;

- у II кварталі 2019 року позивачем було надано фінансову допомогу співробітникам, що підтверджується Додатком №7 до балансу «Розшифровка окремих статей балансу» (додається). Це є порушення п. 6.2.7 Кредитного договору 1. Тому відповідно до п. 1.4.3 Кредитного договору 1 банком в період з 25.08.2019 року по 31.08.2019 року було застосовано підвищення процентної ставки на 2 процентних пунктів:

- у II кварталі 2019 року позивачем було порушено зобов`язання, передбачене п. 5.1 Кредитного договору 1 щодо спрямування щоквартальних грошових коштів у національній та/або іноземній валюті на свої поточні рахунки, відкриті в банку (загальні кредитові обороти) в обсягах: не менше ніж 4 000 000,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку Позивача з 01.04.2019 року по 30.06.2019 року. Тому відповідно до п.1,4.3 Кредитного договору 1 в період з 25.08.2019 року по 31.08.2019 року банком було застосовано підвищення процентної ставки на 3 процентних пунктів.

У зв`язку з чим, враховуючи зазначені порушення, 09.09.2019 року банком здійснено перерахунок нарахованих процентів за Кредитним договором за період з 25.03.2019 по 31.08.2019, внаслідок чого донараховано проценти в розмірі 20 794,52 грн., в т.ч. - строкова заборгованість за процентами (строк оплати 15.09.2019) - 3 465,75 грн.; прострочена заборгованість за процентами (за період з 25.03.2019 по 31.08.2019) - 17 328,77 грн.

10.09.2019 року відповідно до п.п. 3.10, 6.3.10 Кредитного договору банком застосовано договірне списання коштів з поточного рахунку клієнта в сумі 3 407,85 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості. Залишок непогашеної заборгованості станом на 13.09.2019 складав - 17 386,67 грн., в т.ч.:

- строкова заборгованість за процентами (строк оплати 15.09.2019) - 3 465,75 грн.;

- прострочена заборгованість за процентами (за період з 25.03.2019 по 31.08.2019)

- 13 920,92 грн. (розрахунок заборгованості станом на 13.09.2019).

Зазначена заборгованість була погашена Позивачем: 03.10.2019 року в сумі 1 000,00 грн.; 04.10.2019 року в сумі 16 386,67 грн.

Оскільки заборгованість за Кредитним договором в сумі 17 386,67 грн. не була погашена в строк до 15.09.2019, інформація щодо прострочення оплати цієї суми була внесена банком до Кредитного реєстру та Бюро кредитних історій.

В подальшому, заборгованість клієнтом була повністю погашена та Кредитний договір припинив свою дію у зв`язку з повним виконанням зобов`язань.

Заперечуючи проти таких дій банку, позивач зазначив, що відповідач не мав права здійснювати нарахування таких додаткових процентів, оскільки банк фактично в односторонньому порядку змінив умови Кредитного договору щодо відсоткової ставки та не повідомив позивача про перерахунок відсотків.

Вказані твердження обґрунтовано відхилено судом з посиланням на умови договору та те, що:

- умовами п. 1.4.3. Кредитного договору не передбачено строку, протягом якого банк нараховує підвищені проценти за користування кредитом у разі порушення позивачем зобов`язань, оскільки таке нарахування здійснюється після виявлення банком зазначених вище порушень.

-вказаним пунктом Кредитного договору сторонами погоджено, що умови про збільшення базового розміру процентів за користування кредитом застосовуються за взаємним волевиявленням та згодою сторін, що виражено шляхом укладання цього договору та не потребує укладання будь-яких договорів про внесення змін до цього договору.

В матеріалах прави містяться копії електронних листів від банка позивачу, якими останнього було повідомлено про суми нарахованих та необхідних до сплати процентів.

Так, листом від 02.09.2019 року позивача повідомлено про необхідність сплати нарахованих % в розмірі 14 294,52 грн., суми кредиту в розмірі 125 000,00 грн. та суми комісії в розмірі 23 561,64 грн.

Позивачем згідно платіжних доручень №3164 та №3163 від 03.09.2019 було сплачено суми в розмірі 125 000,00 грн. та 14 294,52 грн. відповідно.

13.09.2019 року позивачем було отримано від банку лист, в якому зазначено про існування непогашеної заборгованості в розмірі 13 920,92 грн., та про те, що у випадку несплати банк буде вимушений подати інформацію в бюро кредитних історій.

Листом №419 від 17.09.2019 року позивачем було вказано банку про необхідність наведення розрахунку заборгованості та зазначення по якому договору така заборгованість виникла.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до наданої відповідачем виписки по особовому рахунку, за позивачем рахувалась, станом на 09.09.2019 року, заборгованість в розмірі 20 794,52 грн., яку позивачем погашено частинами 10.09.2019 року, 03.10.2019 року та 04.10.2019 року.

Виходячи з наведеного, заперечення відповідача щодо того, що його не було повідомлено про існування заборгованість повністю спростовуються матеріалами справи.

Листом №103 від 27.03.2020 року позивач зазначив, що про перерахунок процентів його не повідомлено, а тому ця ситуація є штучно створеною.

Однак, такі твердження, як вже зазначено вище, не підтверджуються матеріалами справи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для спростування інформації, оскільки інформація про наявність заборгованості була поширена у момент її виникнення та на підставі пункту 9.5. Кредитного договору, а у зв`язку з погашенням заборгованості клієнтом, вона була змінена.

При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано доказів про звернення до Національного банку України та до ПрАТ «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» з письмовими заявами у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, як це передбачено статтею 67-1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною 5 статті 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та пунктом 26 Положення про кредитний реєстр Національного банку України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України №50 від 04.05.2018 року.

Згідно із ст. 67-1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб чи уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень протягом 15 робочих днів з дня звернення Національного банку України зобов`язані передати уточнену інформацію до Кредитного реєстру або надати вмотивовану відмову у внесенні змін до Кредитного реєстру. Національний банк України залишає інформацію без змін та знімає з неї позначку у разі підтвердження банком або Фондом гарантування вкладів фізичних осіб чи уповноваженою особою Фонду у разі делегування їй повноважень інформації, що заперечується. У такому разі заявник у порядку, визначеному Національним банком України, має право на включення до інформації стосовно себе у Кредитному реєстрі коментаря обсягом не більше 100 слів щодо інформації, що заперечується, а Національний банк України зобов`язаний долучити цей коментар до інформації стосовно заявника.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена_неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Оскільки матеріалами справи не підтверджене існування обставин, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем прав позивача, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність усіх заявлених позовних вимог.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом надання відомостей до Приватного акціонерного товариства "Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій" та в кредитний реєстр Національного банку України про відсутність у позивача простроченої заборгованості за кредитними операціями станом на 16.09.2019; та про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Виробниче підприємство "Техмаш" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/14831/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Виробниче підприємство "Техмаш" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/14831/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у справі №910/14831/20 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Виробниче підприємство "Техмаш".

4.Матеріали справи №910/14831/20 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 15.12.2021 після виходу суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М. з лікарняного та відпусток.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська