ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/2309/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 157388,31 грн. заборгованості за договором оренди № 1 від 01.05.2019 р., у тому числі 130000,00 грн. основного боргу, 3132,56 грн. 3% річних, 10383,23 грн. інфляційних втрат, 13872,52 грн. подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами,

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни ( АДРЕСА_2 )

до Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 )

про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019 р.

секретар судового засідання: Сех І.С.

Представники сторін:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Носенко Ю.М. (паспорт);

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Марушевська В.І. (ордер АІ № 1145954 від 15.09.2021 р., свідоцтво адвоката № 8373/10 від 22.10.2020 р.); Бурима М.Б. особисто (паспорт).

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Носенко Юрій Миколайович (далі ФОП Носенко Ю.М., позивач за первісним позовом) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни (далі ФОП Бурима М.Б., відповідач за первісним позовом) про стягнення 157388,31 грн. заборгованості за договором оренди № 1 від 01.05.2019 р., у тому числі 130000,00 грн. основного боргу, 3132,56 грн. 3% річних, 10383,23 грн. інфляційних втрат, 13872,52 грн. подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами.

В обгрунтування позову ФОП Носенко Ю.М. посилається на порушення ФОП Буримою М.Б. зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 01.05.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів, з урахуванням тієї обставини, що приміщення з оренди за актом приймання-передачі не поверталося.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2021 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

30.09.2021 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 27.09.2021 р. (вх. № 22783/21 від 30.09.2021 р.), за змістом якого останній проти позовних вимог заперечує, зазначаючи, що відповідач, як орендар, прийняла у користування приміщення, що підтверджується складеним актом приймання-передачі приміщення. Проте, 12.09.2019 р. орендодавець (позивач) у примусовому порядку забрав ключі у ФОП Бурими М.Б. та позбавив можливості подальшого користування орендованим приміщенням, таким чином припинивши орендні відносини за договором № 1 від 01.05.2019 р. З огляду на викладене, відповідач не визнає заборгованість за даним договором, оскільки остання була позбавлена можливості користуватися орендованим приміщенням.

Поряд з цим, 30.09.2021 р. до господарського суду Київської області від представника ФОП Бурими Марини Борисівни надійшла зустрічна позовна заява б/н від 27.09.2021 р. (вх. № 22784/21 від 30.09.2021 р.), за змістом якої останній зазначає, що 11.08.2019 р. у приміщенні, яке ФОП Бурима М.Б. прийняла в орендне користування, сталася пожежа з незалежних від неї причин, що підтверджується висновком № 28/В/22.08.2019 від 22.08.2019 р., виданим Дослідно-випробувальною лабораторією 5 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області. Після чого ФОП Носенко Ю.М. у примусовому порядку забрав ключі у ФОП Бурими М.Б. та позбавив можливості подальшого користування орендованим приміщенням, таким чином припинивши орендні відносини за договором № 1 від 01.05.2019 р. З огляду на викладене, позивач за зустрічною позовною заявою просить розірвати договір оренди № 1 від 01.05.2019 р., укладений між Фізичною особою-підприємцем Носенко Юрієм Миколайовичем та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною, та стягнути з відповідача за зустрічним позовом понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.10.2021 р. було прийнято зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни б/н від 27.09.2021 р. (вх. № 22784/21 від 30.09.2021 р.) для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 911/2309/21, вимоги за вказаною зустрічною позовною заявою об`єднано в одне провадження з первісним позовом у даній справі, постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 911/2309/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25 жовтня 2021 р.

Підготовче засідання відкладалося.

05.11.2021 р. до господарського суду Київської області від ФОП Носенка Ю.М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 03.11.2021 р. (вх. № 25666/21 від 05.11.2021 р.), відповідно до якого відповідач за зустрічним позовом зазначав, що згідно висновку № 28/В/22.08.2019 р. від 22.08.2019 р. по дослідженню причин пожежі, що виникла 11.08.2019 р. в кафе "Поляна", яке належить ФОП Носенку Ю.М., орендованому ФОП Буримою М.Б., за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н., с. Слобода, вул. Київська, буд. 5, складеного дослідно-випробувальною лабораторією 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області, причиною пожежі в кафе "Поляна" могло стати виникнення горіння внаслідок занесення стороннього джерела запалювання. Наразі, внаслідок зазначеної вище пожежі, стан приміщення не відповідає тому стану, який був на час укладення договору оренди. Разом із цим, ФОП Бурима М.Б. не вчиняє жодних дій по відновленню стану орендованого приміщення і не вчиняє жодних дій для відшкодування ФОП Носенку Ю.М. як власнику приміщення завданих пожежею збитків.

Крім того, відповідач за зустрічним позовом відзначає, що отримавши лист ФОП Бурими М.Б. про розірвання договору оренди, ФОП Носенко Ю.М. листом від 06.08.2021 р. повідомив ФОП Буриму М.Б. про те, що вимога останньої буде задоволена у разі: відновлення стану приміщення та наявного у ньому майна на час укладення договору; відшкодування збитків, завданих внаслідок пожежі, розмір яких оцінюється в 253900,00 грн.

З огляду на зазначене, ФОП Носенко Ю.М. вважає, що оскільки наразі стан приміщення не відповідає тому стану, який був на час укладення договору, а завдані пожежею збитки не відшкодовані, то вимоги ФОП Бурими М.Б. про розірвання договору є необґрунтованими.

11.11.2021 р. до господарського суду Київської області від ФОП Бурими М.Б. було подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 10.11.2021 р. (вх. № 26150/21 від 11.11.2021 р.), згідно з якою позивач за зустрічним позовом відзначала, що вина ФОП Бурими М.Б. у погіршенні стану приміщення, яке перебувало в оренді, відсутня. Відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.05.2019 р. ФОП Бурима М.Б. прийняла в тимчасове платне користування приміщення та майно в приміщенні. При цьому, сторонами в акті не зафіксовано ні переліку майна, яке знаходилося на момент передачі приміщення в оренду, ні стану та вартості такого майна. ФОП Носенко Ю.М. зазначає, що завдані збитки він оцінив в розмірі 253900,00 грн. Проте, всупереч ч. 2 ст. 623 ЦК України, жодного документального підтвердження вказаної суми не надано. Водночас, з боку орендаря ФОП Бурими М.Б. не було порушення зобов`язань за договором. Враховуючи вищевикладене, ФОП Бурима М.Б. підтримує свій зустрічний позов та просить задовольнити його в повному обсязі.

У судовому засіданні 11.11.2021 р. позивач за первісним позовом підтримував первісну позовну заяву, проти зустрічного позову заперечував; відповідач та представник відповідача за первісним позовом заперечували проти первісного позову та підтримували зустрічний позов. Окрім того, позивач за первісним позовом зазначав про відсутність намірів подавати відповідь на відзив на первісний позов.

Також у судовому засіданні 11.11.2021 р. позивач за первісним позовом, відповідач та представник відповідача за первісним позовом заявили про надання суду всіх наявних у сторін доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2021 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2021 р.

У судовому засіданні 29.11.2021 р. позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримував у повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні; відповідач та представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісних позовних вимог заперечували та просили суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. Поряд з цим, представник відповідача за первісним позовом до початку судових дебатів заявила про понесення відповідачем витрат на послуги адвоката та зазначала, що докази на підтвердження розміру судових витрат, понесених ФОП Буримою М.Б. у зв`язку з розглядом даної справи, будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення у даній справі в порядку, передбаченому ГПК України.

У судовому засіданні 29.11.2021 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.05.2019 р. між Фізичною особою-підприємцем Носенком Юрієм Миколайовичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною (орендар) було укладено договір № 1 оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується надати орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 09250, Київська область, Кагарлицький район, с. Слобода, вул. Київська, 5.

Загальна площа приміщення складає 92,4 кв.м (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору обумовлено, що приміщення надається для здійснення орендарем підприємницької діяльності. Орендарю не дозволяється використовувати приміщення для будь-яких інших цілей за власним розсудом.

Згідно з п. 2.1 договору прийом-передача приміщення здійснюється комісією, до складу якої входять представники обох сторін.

Сторони при передачі приміщення зобов`язані перевірити якісний стан приміщення, що орендується та при виявленні недоліків скласти відповідний акт з зазначенням виявлених недоліків. Про факт передачі-прийому приміщення складається акт прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан приміщення. Акт підписується обома сторонами і є невід`ємною частиною договору (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору термін його дії становить 1 (один) рік з моменту підписання сторонами даного договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що якщо за 2 (два) місяці до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про намір розірвати даний договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація договору можлива без обмеження терміну.

За умовами п.п. 4.1, 4.2 договору розмір орендної плати становить 10000,00 грн. за один місяць протягом терміну дії цього договору. Орендна плата сплачується готівкою в касу орендодавця першого числа кожного місяця.

Згідно з п. 7.1 договору повернення приміщення здійснюється комісією, яка складається з представників обох сторін. Про повернення приміщення складається акт прийому-передачі.

Орендар повинен передати орендодавцю приміщення в стані, в якому його було отримано, з урахуванням нормального зносу (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 9.2 договору термін дії договору достроково припиняється за вимогою орендаря: якщо приміщення в силу обставин, за які орендар не відповідає, виявиться в стані, непридатному для використання згідно з умовами договору (пп. 9.2.1 договору).

За умовами п. 9.3 договору термін дії договору може бути припинений за згодою сторін, причому сторона, яка має намір розірвати договір, зобов`язана попередити іншу сторону за 2 місяці.

Сторонами було складено та підписано 01.05.2019 р. акт прийому-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого орендар передав, а орендодавець прийняла в тимчасове платне користування приміщення та майно в приміщенні, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5. Актом засвідчено, що передане приміщення відповідає вимогам, які ставилися орендарем.

У рамках договору між сторонами складались та підписувались акти наданих послуг оренди, а саме: № 1 за травень 2019 року на суму 10000,00 грн., № 2 за червень 2019 року на суму 10000,00 грн., № 3 за липень 2019 року на суму 10000,00 грн.

Орендна плата за вказані місяці орендарем була сплачена.

Як слідує з матеріалів справи, 11.08.2019 р. у вказаному приміщенні сталася пожежа.

Відповідно до висновку № 28/В/22.08.2019 від 22.08.2019 р. по дослідженню причини пожежі, що виникла 11.08.2019 р. в кафе Поляна ФОП Носенка Ю.М., орендованому ФОП Буримою М.Б., за адресою: АДРЕСА_3 , складеного дослідно-випробувальною лабораторією 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області, причиною пожежі в кафе Поляна ФОП Носенка Ю.М., орендованому ФОП Буримою М.Б., за адресою: АДРЕСА_3 , могло стати виникнення горіння внаслідок занесення стороннього джерела запалювання.

Звертаючись до суду з даним позовом, ФОП Носенко Ю.М. зауважує, що на виконання вимог п. 7.1 договору повернення приміщення за участю комісії сторін не здійснювалося та відповідний акт не складався, отже договір оренди продовжує діяти.

Таким чином, позивач за первісним позовом вважає, що з відповідача за первісним позовом необхідно стягнути заборгованість з орендної плати за договором № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019 р. за період з 01.04.2020 р. по 30.04.2021 р. у розмірі 130000,00 грн., а також 10383,23 грн. інфляційних втрат, 3132,56 грн. 3% річних, 13872,52 грн. подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами, нарахованих на суму заборгованості.

Слід зазначити, що згідно із пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

З матеріалів справи слідує, що внаслідок укладання договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01.05.2019 р., між його сторонами, враховуючи приписи статті 759 Цивільного кодексу України, виникло зобов`язання, відповідно до якого орендодавець передав орендарю нежитлове приміщення у користування за плату на певний строк та на умовах, визначених договором оренди.

Відповідно до договору та вимог ст. 762 Цивільного кодексу України обов`язок орендаря, зокрема, полягає у своєчасній та в повному обсязі сплаті орендної плати за користування майном.

Як зазначалось вище, згідно з п. 4.2 договору орендна плата сплачується готівкою в касу орендодавця першого числа кожного місяця.

Як зазначав позивач за первісним позовом, відповідач за первісним позовом обов`язку орендаря по внесенню орендної плати у визначені договором оренди строки в період з 01.04.2020 р. до 30.04.2021 р. не виконала, внаслідок чого її заборгованість з орендної плати становить 130000,00 грн., залишається несплаченою, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази та наведені сторонами обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

ФОП Бурима М.Б., заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог ФОП Носенка Ю.М., зазначала, що 12.09.2019 р. ФОП Носенко Ю.М. у примусовому порядку забрав у ФОП Бурими М.Б. ключі від приміщення та позбавив її можливості подальшого користування орендованим приміщенням.

На підтвердження зазначеної обставини ФОП Буримою М.Б., в порядку статті 88 Господарського процесуального кодексу України, було долучено до матеріалів справи заяви свідків, посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю., а саме: 1) заяву громадянки ОСОБА_1 , за якою остання підтвердила, що 12.09.2019 р. в її присутності ОСОБА_2 віддала ОСОБА_3 ключі від приміщення (бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також ОСОБА_3 заборонив ОСОБА_2 з`являтися в цьому приміщенні. 12.09.2019 р. ОСОБА_2 звільнила повністю приміщення та діяльність більше в ньому не проводила. Вказані обставини ОСОБА_1 відомі у зв`язку з безпосередньою присутністю під час передачі ключів та участю в допомозі ОСОБА_2 у звільненні приміщення. ОСОБА_1 підтвердила, що про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань обізнана, і в разі необхідності готова з`явитися до суду для підтвердження своїх свідчень; 2) заяву громадянки ОСОБА_4 , за якою остання підтвердила, що 12.09.2019 р. в її присутності ОСОБА_2 віддала ОСОБА_3 ключі від приміщення (бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також, що ОСОБА_3 заборонив ОСОБА_2 з`являтися в цьому приміщенні. 12.09.2019 р. ОСОБА_2 звільнила повністю приміщення та діяльність більше в ньому не проводила. Вказані обставини ОСОБА_4 відомі у зв`язку з безпосередньою присутністю під час передачі ключів та участю в допомозі ОСОБА_2 у звільненні приміщення. ОСОБА_4 підтвердила, що про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань обізнана, і в разі необхідності готова з`явитися до суду для підтвердження своїх свідчень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Правила щодо оцінки доказів закріплено у ст. 86 ГПК України, згідно з частиною 1 якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ч. 2 ст. 86 ГПК України). Зазначене є запорукою ухвалення судом справедливого рішення, яке відповідатиме принципу верховенства права.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і окремо кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі (ч. 3 ст. 86 ГПК України). Зазначене положення кореспондується з приписами ч. 5 ст. 236 ГПК України, у якій визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст. 89 ГПК України лише у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи.

Оскільки наявні у матеріалах даної справи заяви свідків сумнівів щодо їх змісту, достовірності чи повноти не викликають, а викладені в цих заявах обставини не суперечать іншим матеріалам справи, свідки судом для допиту не викликалися.

При цьому, слід відзначити, що жодних доказів на спростування обставин, викладених у заявах свідків, ФОП Носенком Ю.М. до матеріалів справи не надано.

Водночас, до матеріалів справи долучено акт обстеження нежитлового приміщення кафе-бару «Поляна» від 19.08.2021 р., згідно з яким комісія в складі: депутата Кагарлицької міської ради Палія Івана Миколайовича, Старости сіл Слобода, Расавка Бакал Світлани Петрівни, Фізичної особи-підприємця Волошина Олександра Івановича, склали даний акт про те, що в нежитловому приміщенні кафе-бару «Поляна», яке знаходиться за адресою: вул. Київська, 5, с. Слобода, Обухівського (Кагарлицького) району Київської області, що належить ФОП Носенку Ю.М., протягом 2020 року та в період з січня 2021 року по даний час підприємницька діяльність не проводилася, в тому числі - ФОП Буримою Мариною Борисівною.

Слід зазначити, що за приписами абз. 1 ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України).

У частині 6 статті 762 Цивільного кодексу України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини 6 статті 762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відтак, для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/13158/20.

При цьому, звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 р. у справі № 911/3067/20.

За наслідком дослідження наданих до матеріалів справи доказів судом встановлено, що ФОП Носенко Ю.М. позбавив орендаря доступу до орендованого майна, у зв`язку з чим ФОП Бурима М.Б. була позбавлена можливості використовувати його згідно умов договору, і наведена обставина позивачем за первісним позовом не спростована.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач за первісним позовом фактично не користувалась орендованим приміщенням з 12.09.2019 р. внаслідок позбавлення її орендодавцем можливості потрапити до орендованого приміщення, суд вважає наявними підстави для застосування приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України в частині звільнення ФОП Бурими М.Б. від сплати орендних платежів за заявлений позивачем за первісним позовом період, у зв`язку з чим вимога ФОП Носенка Ю.М. про стягнення з ФОП Бурими М.Б. 130000,00 грн. основного боргу задоволенню не підлягає.

При цьому, решта первісних позовних вимог ФОП Носенка Ю.М. до ФОП Бурими М.Б. про стягнення 3132,56 грн. 3% річних, 10383,23 грн. інфляційних втрат, 13872,52 грн. подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами є похідними вимогами від вимоги про стягнення орендної плати, у зв`язку з чим вони також не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог ФОП Бурими М.Б. до ФОП Носенка Ю.М. про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019 р., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до договору № 1 оренди нежитлового приміщення, який було укладено 01.05.2019 р. між ФОП Буримою М.Б. та ФОП Носенком Ю.М., орендар прийняла в користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Київська обл.., Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5. Про передачу вказаного нежитлового приміщення сторонами було складено відповідний акт приймання-передачі приміщення.

11.08.2019 р. в орендованому приміщенні сталася пожежа, що підтверджується висновком № 28/В/22.08.2019 від 22.08.2019 р., виданим Дослідно-випробувальною лабораторією 5 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області.

Як встановлено судом і зазначалося вище, 12.09.2019 р. ФОП Носенко Ю.М. в присутності ФОП Бурими М.Б. та свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , забрав ключі від приміщення, чим позбавив орендаря можливості подальшого користування орендованим приміщенням.

25.03.2021 р. ФОП Бурима М.Б. направила на адресу ФОП Носенка Ю.М. лист щодо повернення нежитлового приміщення, переданого за договором № 1 від 01.05.2019 р. з проектом додаткової угоди про розірвання договору та проектом акту прийому-передачі (повернення) приміщення.

Докази направлення зазначеного листа долучено до матеріалів справи, а саме опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Як зазначає орендар, відповіді на вказаний лист нею отримано не було, підписані орендодавцем примірники угоди про розірвання договору та акту повернення приміщення на адресу ФОП Бурими М.Б не надходили.

З огляду на викладене, позивач за зустрічним позовом і звернулась з даним позовом у даній справі про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019 р., укладеного з Фізичною особою-підприємцем Носенком Юрієм Миколайовичем.

Як встановлено судом, пунктом 3.2 договору передбачено, що якщо за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про намір розірвати даний договір, то він вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація договору можлива без обмеження терміну.

При цьому, відповідно до п. 9.2 договору термін дії договору достроково припиняється за вимогою орендаря: якщо приміщення в силу обставин, за які орендар не відповідає, виявиться в стані, непридатному для використання згідно з умовами договору (пп. 9.2.1 договору), а за умовами п. 9.3 договору термін дії договору може бути припинений за згодою сторін, причому сторона, яка має намір розірвати договір, зобов`язана попередити іншу сторону за 2 місяці.

Доказів вчинення орендарем дій щодо дострокового припинення дії договору в порядку п. 9.2 договору матеріали справи не містять.

Натомість, орендарем було надіслано орендодавцеві вказану вище пропозицію щодо розірвання договору.

Згідно з ч. 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Положеннями ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

Зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

За приписами ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни, розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта ст. 188 ГК України).

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом 25.03.2021 р. направила відповідачу за зустрічним позовом лист щодо повернення нежитлового приміщення, переданого за договором № 1 від 01.05.2019 р. з проектом додаткової угоди про розірвання договору та проектом акту прийому-передачі (повернення) приміщення.

Враховуючи, що поштове відправлення було надіслано за адресою, яка відповідає адресі ФОП Носенка Ю.М., зазначеній у реквізитах сторін у договорі № 1 від 01.05.2019 р., та відповідає адресі місцезнаходження ФОП Носенка Ю.М. відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про те, що ФОП Буримою М.Б. було належним чином виконано обов`язок, передбачений ст. 188 ГК України, щодо надсилання ФОП Носенку Ю.М. пропозиції про розірвання договору.

Як зазначав відповідач за зустрічним позовом, 06.08.2021 р. ним було направлено на адресу ФОП Бурими М.Б. відповідь на лист від 25.03.2021 р., яка повернулася ФОП Носенку Ю.М. з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання».

Дослідивши справи докази, суд констатує, що доказів надсилання відповіді долучені до матеріалів ФОП Носенка Ю.М. на пропозицію ФОП Бурими М.Б. про розірвання договору № 1 від 01.05.2019 р. у передбачений наведеними вище приписами ст. 188 ГК України 20-денний строк матеріали справи не містять.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій ст. 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу та змісту правовідносин.

Так, згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід, зокрема, встановити чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Як зазначалось вище, 11.08.2019 р. в орендованому ФОП Буримою М.Б. у ФОП Носенка Ю.М. приміщенні сталася пожежа, а 12.09.2019 р. ФОП Носенко Ю.М. в присутності ФОП Бурими М.Б. та свідків забрав ключі від приміщення та позбавив орендаря можливості подальшого користування орендованим приміщенням, чим порушено умови п. 1.1 договору, згідно якого орендодавець зобов`язується надати орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 09250, Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Слобода, вул. Київська, 5.

Зазначене вище порушення орендодавцем умов договору є істотним в розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки ФОП Бурима М.Б. як орендар внаслідок такого порушення була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме - отримання приміщення в оренду для здійснення підприємницької діяльності.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується та відповідачем за зустрічним позовом належними і допустимими доказами не спростовано факту зазначеного вище істотного порушення умов договору, вимоги позивача за зустрічним позовом про розірвання договору оренди № 1 від 01.05.2019 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Слід зазначити, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову та їх наявності для задоволення зустрічного позову не спростовує.

Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору суд зазначає наступне.

Витрати зі сплати судового збору за первісним позовом відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача за первісним позовом.

Витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. У задоволенні первісного позову Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 ) до Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 157388,31 грн. заборгованості за договором № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019 р., у тому числі 130000,00 грн. основного боргу, 3132,56 грн. 3% річних, 10383,23 грн. інфляційних втрат, 13872,52 грн. подвійної облікової ставки НБУ за користування чужими коштами, відмовити повністю.

2. Зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

3. Розірвати договір № 1 оренди нежитлового приміщення від 01.05.2019 р., укладений між Фізичною особою-підприємцем Носенком Юрієм Миколайовичем ( АДРЕСА_1 ) та Фізичною особою-підприємцем Буримою Мариною Борисівною ( АДРЕСА_2 ).

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Носенка Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Бурими Марини Борисівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09.12.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна