ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2021 р. Справа№ 910/988/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін згідно протоколу судового засідання від 07.12.2021.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 (повний текст складено 14.06.2021)

у справі №910/988/21 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Житомирський меблевий комбінат" звернулося з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1651250,76 грн, з яких 654388,34 грн пені, 645171,61 грн штрафу, 298052,41 грн інфляційних втрат та 53638,40 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004 від 23.08.2019/10-125-08-19-00660 від 13.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в порушення договірних зобов`язань не сплачено орендну плату, додаткову плату та не компенсовано вартість комунальних послуг за вересень 2020 року, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість у розмірі 9216737,24 грн.

Про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, додаткової плати та компенсації вартості комунальних послуг за вересень 2020 року відкрито провадження в справі №910/16804/20. В даному ж позові Приватне акціонерне товариство "Житомирський меблевий комбінат" на суму основного боргу здійснило нарахування 654388,34 грн пені, 645171,61 грн штрафу, 298052,41 грн інфляційних втрат та 53638,40 грн 3 % річних за період з 21.10.2020 по 31.12.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/988/21 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" 217575,44 грн пені, 322585,81 грн штрафу, 203846,58 грн інфляційних втрат та 53638,40 грн 3% річних, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення винесено за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та за неправильного застосування норм матеріального права.

Так, відповідач вказує на відсутність умислу, та як наслідок, відсутності його вини у порушенні строків оплати продукції за договором, оскільки відповідач не зі своєї вини несе величезні збитки пов`язані з недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію. Зважаючи на скрутне фінансово-економічне становище Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", за твердженнями відповідача, наявні підстави для зменшення нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат. В підтвердження своєї позиції відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Крім того апелянт відмічає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 30528,64 грн, оскільки у позовній заяві було визначено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 50000,00 грн, тоді як у заяві від 14.05.2021 про відшкодування витрат на правову допомогу було заявлено значно більшу суму - 106512,51 грн, та не надано детального опису фактично понесених витрат позивача у даній справі. Також відповідач наголосив, що позивачем не надано доказів сплати витрат понесених на правову допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: Дикунська С.Я. (головуючий суддя), Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.) від 22.07.2021 апеляційну скаргу у справі №910/988/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/988/21 та надано позивачу строк для подання відзиву.

14.09.2021 до суду апеляційної інстанції від Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач просить відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін.

Разом з відзивом позивач подав попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які останній очікує понести у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. За розрахунком позивача очікувані витрати на професійну правничу допомогу становлять 15000,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 розгляд справи №910/988/21 призначено на 09.11.2021.

На підставі службової записки секретаря судової палати та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/601/21 від 27.10.2021 у зв`язку зі звільненням головуючої судді Дикунської С.Я. з посади судді Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/988/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 справу №910/988/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021справу №910/988/21 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 07.12.2021.

11.11.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн та 5000,00 грн.

В судовому засіданні 07.12.2021 представник скаржника вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.08.2019 між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (далі - орендодавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004/10-125-08-19-00660 від 13.09.2019 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендарю у тимчасове оплачуване користування нежитлові приміщення загальною площею 10 231,7 кв.м. (далі - об`єкт оренди), які знаходяться в Адміністративній будівлі літ. А, за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, буд. 22-24, згідно з переліком.

За умовами п. 3.3 договору плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках та актах посилання на повний номер і дату договору.

Відповідно до п. 3.4 договору у редакції додаткової угоди №2 від 05.02.2020 орендодавець оформлює рахунок на оплату плати за оренду, розрахованої відповідно до додатка №2 до цього договору, останнім днем першого місяця та кожного наступного календарного місяця користування об`єктом оренди, та передає його орендареві не пізніше 5-го числа місяця, що слідує за оплачуваним. Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказану у розділі 14 договору, та вручає представнику орендаря в об`єкті оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказану у розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря.

Згідно з п. 1.2 додатку №2 до договору плата за оренду об`єкта оренди за кожний місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати.

Також, пунктом 3.8 договору встановлено, що орендар, крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання й водовідведення, приймання стічних вод, опалення й т. д.). Компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується орендарем за діючими тарифами. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з електроенергії, водопостачання та водовідведення на підставі виставлених орендодавцем рахунків згідно показників лічильників. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з водовідведення додаткових стічних вод та опалення згідно отриманих від орендодавця розрахунків фактичних витрат, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі, що здана в оренду. Перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг) не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказану у розділі 14 договору, та вручає представнику орендаря в об`єкті оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказану у розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря.

Згідно з пп. 2.3.6 п. 2.3 договору орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за оренду, компенсацію комунальних платежів, інших платежів, передбачених цим договором, у відповідності з умовами договору.

За умовами пункту 3.5 договору загальний розмір плати за оренду за договором складає суму плати за оренду, розрахованої відповідно до п. 1.2 Додатку №2 до договору за весь строк оренди об`єкта оренди, та на 23 серпня 2019 року становить 280672724,35 грн, в тому числі ПДВ 20%. Загальний розмір плати за оренду за договором підлягає коригуванню в порядку, передбаченому в п. 1.2 Додатку № 2 до договору.

Відповідно до п. 10.1 укладеного правочину цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 23.07.2022 (включно), але в будь-якому випадку до повного розрахунку між сторонами згідно з умовами цього договору.

Строк оренди починається з моменту прийняття орендарем об`єкта оренди за актом №1 і закінчується в дату спливу строку договору (п. 10.2 договору).

З наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі нежитлових приміщень слідує, що позивач свої зобов`язання за договором виконав та передав відповідачу об`єкт оренди.

На виконання п. п. 3.4 та 3.8 договору орендодавцем були виставлені орендарю наступні рахунки на загальну суму 9216737,24 грн:

- №160011830 від 30.09.2020 на оплату послуг з оренди приміщень за вересень 2020 року на суму 6966477,80 грн;

- №160011831 від 30.09.2020 на додаткову плату за вересень 2020 року на суму 2109499,79 грн;

- №160011832 від 30.09.2020 на компенсацію комунальних послуг за вересень 2020 року на суму 140759,66 грн.

Крім того, відповідачу були направлені акти здачі-прийняття наданих послуг, а саме: №160011830/2020 від 30.09.2020 з оренди приміщень за вересень 2020 року на суму 6966477,80 грн; №160011831/2020 від 30.09.2020 з відшкодування експлуатаційних витрат (додаткова плата) за вересень 2020 року на суму 2109499,79 грн та №160011832/2020 від 30.09.2020 щодо компенсації комунальних послуг за вересень 2020 року на суму 140759,66 грн.

Відповідачем було підписано та повернуто акти здачі-прийняття наданих послуг №160011830/2020 від 30.09.2020 та №160011832/2020 від 30.09.2020, натомість про причини неповернення акту здачі-прийняття наданих послуг №160011831/2020 від 30.09.2020 відповідач позивача не повідомляв.

В свою чергу Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" всупереч умовам договору не сплатило орендну плату, додаткову плату та витрати на комунальні послуги за вересень 2020 року на загальну суму 9216737,24 грн, не дивлячись на те, що об`єкт оренди позивач прийняв в користування за актами приймання-передачі від 13.12.2019, 18.12.2019, 21.12.2019, 27.12.2019, 01.02.2020, 04.02.2020 та 12.02.2020.

З огляду на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 654388,34 грн пені, 645171,61 грн штрафу, 298052,41 грн інфляційних втрат та 53638,40 грн 3 % річних.

Частково задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції зазначено, що розрахунок пені та інфляційних втрат здійснено позивачем невірно, наявні підстави для зменшення розміру штрафу, тому до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" підлягає 217575,44 грн пені та 203846,58 грн інфляційних втрат; 322585,81 грн штрафу та 53638,40 грн 3% річних.

Північний апеляційний господарський суд дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду та відмічає наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ) (ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України)).

Частинами 1 та 4 статті 286 ГК України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на положення пунктів 3.3, 3.8 договору, зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати, а також інших платежів, передбачених договором, за вересень 2020 року, мало бути виконане не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта позивача.

Як було зазначено вище, позивачем виставлено та направлено відповідачу рахунки на оплату орендної плати, додаткової плати та компенсацію комунальних послуг за вересень 2020 року. Також позивачем було складено та направлено відповідачу акти здачі-прийняття наданих послуг №160011830/2020 від 30.09.2020, №160011831/2020 від 30.09.2020 та №160011832/2020 від 30.09.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями опису вкладення у цінний лист та накладної №106.

Акти здачі-прийняття наданих послуг №160011830/2020 від 30.09.2020 та №160011832/2020 від 30.09.2020 були підписані та скріплені печатками сторін, натомість акт здачі-прийняття наданих послуг №160011831/2020 від 30.09.2020 не підписаний з боку відповідача.

Зі змісту пункту 3.17 Договору вбачається, що орендар може бути звільнений від сплати наданих йому послуг у випадку надання ним орендодавцю мотивованої відмови від підписання акта приймання-передачі послуг у встановлений цим пунктом строк. Не підписання орендарем актів, не звільняє його від обов`язків по оплаті цих послуг.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження надання відповідачем вмотивованої відмови від підписання акту здачі-приймання №160011831/2020 від 30.09.2020, відповідач не звільняється від обов`язку з оплати наданих додаткових послуг за спірний період.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 7.2 договору оренди передбачено, що у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка грошових зобов`язань, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання.

Судом встановлено факт порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати по договору у спірний період з вересень 2020 року, у тому числі і на строк понад 30 календарних днів, який станом на час розгляду справи є таким, що настав.

Зважаючи на неналежне виконання відповідачем умов договору, відповідно до п. 7.2 договору, позивачем нараховано пеню за період з 21.10.2020 по 31.12.2020 у розмірі 0,1 % від суми заборгованості у розмірі 654388,34 грн.

Суд першої інстанції перевіривши розрахунок позивача та здійснивши нарахування пені за вказаний період, врахувавши положення ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" щодо обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України, дійшов висновку, що обґрунтованою сумою пені, яка підлягає стягненню з відповідача, є 217575,44 грн. Колегія суддів здійснивши арифметичну перевірку розрахунку позивача, встановила, що визначений судом розмір пені, що підлягає до стягнення є вірним, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення у зазначеній частині.

Окрім цього, зважаючи на встановлений факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання у термін понад 30 днів, в силу положень п. 7.2 договору, вимога позивача про стягнення 7% штрафу у розмірі 645171,61 грн є обґрунтованою.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву позивачем порушено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем внаслідок безпроцентного зростання простроченої заборгованості за фактично відпущену електроенергію яка станом на 04.08.2020 становила 9,6 млрд грн.

Відповідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відтак суду надано можливість пом`якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов`язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію вимог ч.2 ст. 13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Отже, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Як встановлено матеріалами справи, відповідачем дійсно допущено порушення умов договору, що полягає у простроченні здійснення орендних платежів за вересень 2020 року, у зв`язку з чим позивач, згідно з умовами контракту, має право на нарахування штрафу. Однак, враховуючи причини невиконання умов договору відповідачем (тяжке фінансове становище підприємства, що спричинене поточними неоплатами виробленої електричної енергії, значний обсяг податкового боргу, наявність заборгованості з оплати праці, тощо), з огляду на те, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми, як неустойку, викривлює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється для останнього на непомірний тягар, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшення розміру штрафу на 50 %, а саме з 645171,61 грн до 322585,81 грн.

Такий висновок місцевого господарського суду ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 53638,39 грн 3% річних та 298052,42 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 21.10.2020 по 31.12.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних за періоди прострочення зобов`язання відповідачем, апеляційний суд зазначає, що він є вірним, а тому вказані вимоги правомірно задоволені судом першої інстанції у повному обсязі, а саме у сумі 53638,39 грн.

Натомість, суд першої інстанції, здійснивши розрахунок інфляційних втрат за вказаний позивачем період, встановив, що вірною сумою інфляційних втрат є 203846,58 грн, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Таким чином, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову у зазначеній частині також є правомірним.

Поряд з цим, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", вважаючи, що суд першої інстанції повинен був зменшити заявлені до стягнення інфляційні втрати та 3% річних, у поданій скарзі посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Так, при розгляді вказаної судової справи Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Натомість, колегія суддів зазначає, що у справі №902/417/18 судами було встановлено наявність виняткових обставин для існування підстав зменшення заявленого до стягнення розміру відсотків річних.

По-перше, умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

По-друге, суди також з`ясували, що з поставленої вартості товару на загальну суму 205538,92 грн до подання позовної заяви до суду відповідач за поставлений товар сплатив 107157,00 грн. Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача складала 98381,92 грн та була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі. При цьому, позивачем нараховано до стягнення 40306,19 грн пені, 30830,83 грн штрафу та 110887,30 грн відсотків річних, що разом складає 182024,32 грн та перевищує майже у два рази суму прострочення.

З огляду на вищевикладене, висновки щодо наявності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру відсотків річних, викладені у вищевказаній постанові, не можуть братися до уваги судом під час розгляду цієї справи з огляду на суттєві відмінності в обставинах справ.

Таким чином, дотримуючись принципу розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі, відсутні підстави для зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з тим слід відмітити, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума становила 1651250,76 грн, тоді як судом першої інстанції задоволено позовні вимоги лише у розмірі 797646,23 грн, а відтак присуджені до стягнення штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання плати за передане в оренду нерухоме майно.

Стосовно оскарження відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у даній справі в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30528,64 грн, суд відмічає наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3, 4 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" до позовної заяви додано попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, згідно з яким орієнтовна сума судових витрат на правову допомогу за розрахунком позивача становила 50000,00 грн.

В подальшому, 10.03.2021 позивачем подано новий попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 100000,00 грн.

17.05.2021 позивач звернувся до суду із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, згідно якої просив суд стягнути з відповідача 106512,51 грн.

До попепернього розрахунку судових витрат та вказаної заяви позивачем додано договір №28/07/2020 про надання правової допомоги від 28.07.2020, ордер адвоката Гнидка М.В. та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Гнидка М.В., акт приймання-передачі наданих послуг від 17.05.2021, звіт про надану професійну правничу допомогу та розмір гонорару за надану професійну правничу договору від 17.05.2021. Разом з тим у заяві про відшкодування витрат на правову допомогу міститься детальний опис наданих адвокатом Гнидкою М.В. послуг.

З наданих позивачем документів убачається, що 28.07.2020 між адвокатом Гнидкою М.В. (далі -адвокат) та Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (клієнт) укладено договір №28/07/2020 (далі - договір) про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу за окремими письмовими та/або усними дорученнями останнього в усіх правовідносинах, що склались між клієнтом та будь-якими юридичними та фізичними особами, установами, організаціями, органами, міністерствами, та будь-якими судами будь-якої інстанції.

Відповідно до п. 1.4 договору клієнт крім іншого, доручає адвокату: готувати, підписувати та подавати від клієнта будь-які заяви; вивчати та складати необхідні документи; представляти інтереси клієнта у судах та оскаржувати рішення судів; подавати письмові зауваження,скарги; приймати участь у судових засіданнях.

Розмір гонорару адвоката сторони вирішили погодити у попередніх розрахунках витрат на професійну правничу допомогу, що складається адвокатом щодо кожного доручення клієнта (п.4.1 договору).

Згідно п. 4.3 сторони дійшли згоди, що у випадку, якщо ухвалене рішення буде на користь клієнта, розмір гонорару адвоката збільшується на 1% від присудженої клієнту судом грошової суми.

Частиною 4.4 договору унормовано, що оплата гонорару адвоката здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих правових послуг у строк не пізніше 2 (двох) місяців з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі наданих правових послуг адвокатом та клієнтом.

Згідно опису наданих адвокатом послуг та звіту про надану професійну правничу допомогу та розміру гонорару за надану професійну правничу допомогу, адвокат надав клієнту наступний обсяг робіт:

- правовий аналіз справи по стягненню заборгованості зі сплати пені, штрафу трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань зі Орендної плати, Додаткової плати (вартості експлуатаційних витрат), компенсації вартості комунальних послуг за вересень 2020 року за договором №1ГЖМК190004 від 23.08.2019/10-125-08-19-00660 від 13.09.2019, збір доказів та розробка концепції захисту, складання і подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви (з додатками) по стягненню заборгованості зі сплати пені, штрафу трьох відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань зі Орендної плати, Додаткової плати (вартості експлуатаційних послуг), компенсації вартості комунальних послуг за вересень 2020 року за Договором №1ГЖМК190004 від 23.08.2019/ 10-125-08-19-00660 від 13.09.2019 по справі №910/988/21. Послуга надавалася в період з 20.01.2021 по 21.01.2021 включно. Зальна вартість склала 40000,00 грн;

- участь у підготовчому засіданні по справі №910/988/21. Послуга надавалася 10.03.2021 та 07.04.2021. Зальна вартість склала 10000,00 грн;

- участь у судових засіданнях по справі №910/988/21. Послуга надавалася 11.05.2021. Загальна вартість склала 40000,00 грн.

Згідно до п. 4.3. договору, розмір гонорару адвоката було збільшено на 1 % від присудженої клієнту судом грошової суми, а саме на 16512,51 грн, без ПДВ.

За наведеного, загальна вартість професійної правничої допомоги, що заявлена до стягнення позивачем, становить 106512,51 грн.

Відповідач не погоджуючись з розміром заявлених позивачем витрат подав до місцевого господарського суду клопотання про зменшення витрат, в обґрунтування якого відмітив, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою, а розмір є неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).

Дослідивши наведений позивачем детальний опис наданих адвокатом Гнидкою М.В. послуг, необхідних для надання правничої допомоги у цій справі, перевіривши, зокрема, викладені у звіті про надану професійну правничу допомогу характер правничої допомоги, кількість наданих послуг та їх вартість, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом стосовно того, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є непомірно високим.

Так, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації даних правовідносин, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, судом першої інстанції правомірно зменшено розмір витрат на оплату послуг адвоката до 45000,00 грн (30000,00 грн - складання та подання позовної заяви, 10000,00 грн - участь у підготовчих засіданнях 10.03.2021 та 07.04.2021, 5000,00 грн - участь у судовому засіданні 28.04.2021).

До того ж, Господарський суд міста Києва правомірно відмовив позивачу у стягненні з відповідача гонорару адвоката на підставі п. 4.3 договору №28/07/2020 про надання правової допомоги від 28.07.2020 у розмірі 16512,51 грн, оскільки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

В даній справі витрати позивача понесені на оплату «гонорару успіху» за договором не мають характеру необхідних, неспівврозмірні з виконаною адвокатом роботою в суді першої інстанції, не містять обґрунтування обсязу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний тягар для відповідача. До того ж, слід врахувати, що надані адвокатом юридичні послуги оплачуються позивачем окремо.

Північний апеляційний господарський суд відмічає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Зазначений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, згідно з якою (постановою) об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування положень статті 126 ГПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 906/194/18, про необхідність надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу, для вирішення питання про розподіл судових витрат. У подальшому наведений висновок об`єднаної палати викладений також у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 01.12.2020 зі справи №904/5818/19, від 22.01.2021 зі справи №925/1137/19, від 25.03.2021 зі справи №903/330/20, від 08.06.2021 зі справи №910/9243/20, від 02.09.2021 зі справи №910/21300/17, від 13.09.2021 зі справи №910/11739/19, від 11.11.2021 зі справи №922/449/21.

Отже, зважаючи на викладене та беручи до уваги положення п. 4.4 договору №28/07/2020 про надання правової допомоги від 28.07.2020, доводи скаржника про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з відсутністю доказів їх сплати, є необґрунтованими.

Крім того є безпідставними доводи скаржника щодо неможливості заявлення іншого розміру судових витрат ніж зазначено в попередньому розрахунку, оскільки положеннями ч. 3 ст. 124 ГПК України унормовано, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат.

За наведеного, беручи до уваги, що розмір витрат на оплату послуг адвоката зменшено до 45000,00 грн, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 30528,64 грн, відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, правомірно покладено на відповідача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/988/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/988/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст складено 09.12.2021.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов