ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1780/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю фірма „Рішельє

на ухвалу господарського суду Одеської області від 05.10.2021, суддя в І інстанції Желєзна С.П., повний текст якої складено 05.10.2021 в м. Одесі

у справі № 916/1780/21

за позовом: заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та Одеської обласної ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірми „Рішельє

про стягнення, розірвання договору та зобов`язання повернути майно.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та Одеської обласної ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Рішельє» (далі - ТОВ фірма «Рішельє»), в якому просив:

- стягнути з відповідача на користь Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації заборгованість за охоронним договором на орендне користування пам`яткою культурної спадщини від 25.12.2003 (зі змінами) у розмірі 3884 444,05 грн. та пеню у розмірі 312 240,09 грн.;

- розірвати договір на орендне користування пам`яткою культурної спадщини від 25.12.2003 (зі змінами), укладений між Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та ТОВ фірма «Рішельє»;

- зобов`язати ТОВ фірма «Рішельє» звільнити і повернути Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації приміщення площею 1 793,9 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 17 ріг вул. Буніна, 15, за актом приймання-передачі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за охоронним договором на орендне користування пам`яткою культурної спадщини від 25.12.2003 щодо сплати орендної плати за період з 01.04.2020 по 01.04.2021.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із наданням відповідачу 15-ти денного строку з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

04.10.2021 ТОВ фірма «Рішельє» звернулося до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та Одеської обласної ради про визнання недійсним охоронного договору на орендне користування пам`яткою культурної спадщини від 25.12.2003, укладеного між Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та ТОВ фірма «Рішельє».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.10.2021 повернуто ТОВ фірма «Рішельє» зустрічну позовну заяву на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України.

Повертаючи зустрічну позовна заяву ТОВ фірма «Рішельє» без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що вона подана після закінчення встановлених судом процесуальних строків без обґрунтування стороною поважності причин пропуску такого строку, які об`єктивно перешкоджали б заявнику звернутися до суду із зустрічним позовом у встановлений строк.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ТОВ фірма «Рішельє» подало до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що у даному випадку мало місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, оскільки ґрунтовні підстави, вказані у зустрічному позові, для визнання договору недійсним ставлять під сумнів можливість стягнення заборгованості за цим договором.

На думку скаржника, судом першої інстанції при винесенні спірної ухвали було допущено надмірний формалізм при вирішенні питання про прийняття до спільного розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом, чим порушено право скаржника на доступ до правосуддя.

У відзивах на апеляційну скаргу заступник керівника Одеської обласної прокуратури, Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та Одеська обласна рада заперечують проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просять оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

При цьому, прокурор зазначає, що апеляційна скарга не містить жодного обґрунтованого доводу щодо порушення судом першої інстанції будь-якої норми процесуального права - апеляційна скарга відповідача зводиться лише до повторювання тексту зустрічного позову, який було повернуто судом першої інстанції без розгляду. Подання відповідачем зустрічного позову у такий спосіб є ні чим іншим, ніж зловживанням процесуальними правами, направленим на затягування розумних строків розгляду справи.

Частиною 13 статті 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 271 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ фірма «Рішельє» (заявникові), оскарження якої передбачено пунктом 6 частини першої статті 255 ГПК України, перегляд оскаржуваної ухвали суду першої інстанції підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 42 ГПК України передбачені права та обов`язки учасників справи, серед яких зокрема, учасники справи мають право: знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (п.1, п.3 ч.1 ст.42); учасники справи зобов`язані зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п.6 ч.2 ст.42).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 ГПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (ст. 113 ГПК України).

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Одеської області від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із наданням відповідачу 15-ти денного строку з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

13.07.2021 до господарського суду було повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що ухвала суду від 29.06.2021р. не була вручена відповідачу у зв`язку з відсутністю адресата.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

В судовому засіданні 11.08.2021 суд першої інстанції протокольною ухвалою задовольнив усне клопотання відповідача про оголошення перерви, оголосив перерву у підготовчому засіданні до 30.08.2021 та зобов`язав відповідача надати суду відзив до 25.08.2021 року.

Крім того, у зв`язку із заміною представника товариства з обмеженою відповідальністю фірми „Рішельє судом було надано останньому строк до 06.09.2021р. для підготування відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні 30.08.2021 суд першої інстанції протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, задовольнив усне клопотання відповідача про оголошення перерви, оголосив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 15.09.2021.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.09.2021 повідомлено Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 04.10.2021.

Враховуючи, що господарським судом було надано відповідачу строк до 06.09.2021р. для подання відзиву на позовну заяву, то відповідач мав право пред`явити зустрічний позов у строк до 06.09.2021р.

Проте, ТОВ фірма «Рішельє» звернулося до господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою лише 04.10.2021, тобто із пропуском процесуального строку, встановленого судом.

При цьому, клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ані в зустрічній позовній заяві, ані окремо викладеним клопотанням, відповідачем (за первісним позовом) заявлено не було.

Згідно з ч. 6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо повернення зустрічної позовної заяви ТОВ фірма «Рішельє».

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції при винесенні спірної ухвали було допущено надмірний формалізм при вирішенні питання про прийняття до спільного розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом, чим порушено право скаржника на доступ до правосуддя, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на таке.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги тощо - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком права на ефективний судовий захист.

При цьому ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, № 38695/97), від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам П проти Німеччини» зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

У даному випадку дії суду першої інстанції щодо повернення зустрічного позову відповідача, поданого ним після закінчення відповідного процесуального строку, не містять ознак надмірного формалізму, а навпаки сприяють правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Ураховуючи викладене, право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, встановлених процесуальним законодавством. Тому повернення заявникові зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог частин першої, другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.

Доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі наведених висновків суду не спростовують та не впливають на них, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права, зокрема ст. 180 ГПК України.

Слід зауважити, що скаржник не позбавлений права на звернення до суду з позовом для захисту своїх прав в окремому судовому провадженні.

Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала скасуванню або зміні не підлягає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 05 жовтня 2021 у справі № 916/1780/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю фірма „Рішельє - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.