ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/996/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Кобилянський В.А. - ордер серія КВ № 422529 від 11.08.2020

від відповідача: Гарбар К.Г. - ордер серія АМ № 1010519 від 27.04.2021, Михайлов Т.М. - ордер від 05.03.2021

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного (приватно-орендне) сільськогосподарського підприємства ім. Чкалова

до Малинської міської ради

За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Любовичі+"

про визнання незаконним та скасування рішення

Приватне (приватно-орендне) сільськогосподарське підприємство ім. Чкалова звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Любовицької сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Любовицької сільської ради від 30.07.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та визнання комунальної власності на земельні ділянки інвентаризації" в частині прийняття земельних ділянок до комунальної власності (пункт 2) та доручення здійснити державну реєстрацію речового права комунальної власності ( пункт 3).

Ухвалою суду від 17.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 906/996/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено до розгляду.

12.10.2020 від Любовицької сільської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у 1996 році громадянам - членам (653 особи) КСП ім. Чкалова на підставі державного акта на право колективної власності на землю від 13.01.1996 було надано у колективну власність 2 762,4 га.16.02.2000 на зборах КСП ім. Чкалова прийнято рішення про затвердження статуту новоутвореного господарства СВК ім. Чкалова. Згідно установчого договору засновниками СВК ім. Чкалова стають лише сім чоловік. Відповідно до п. 7.1 Статуту СВК ім. Чкалова набув права власності на частину землі КСП пропорційно до кількості переданих членами Кооперативу земельних часток паїв у землях КСП, після одержання державного акта на право колективної власності на землю на ім`я Кооперативу. Оскільки членів кооперативу з 653 членів КСП було лише сім, і інші члени КСП не передавали кооперативу свої права , то відповідно СВК не набуло права власності на землі КСП. Акт на право власності на землю СВК ім. Чкалова оформлено не було.26.07.2000 Любовицькою сільською радою прийнято рішення про утворення комісії по реорганізації і реформуванню КСГП ім. Чкалова. При цьому жодних розподільчих актів між КСП ім. Чкалова і СВК ім. Чкалова складено не було.28.02.2001 вирішено провести трансформацію СВК в ПОСП ім. Чкалова.

24.05.2001 зареєстровано Приватне (приватно-орендне) підприємство ім. Чкалова єдиним засновником якого став колишній голова СВК ім. Чкалова - Кривошапка А.І. На підставі заяв власників сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Чкалова в 2004 році була розроблена проектно-технічна документація із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадян за рахунок земель реформованого КСП ім. Чкалова Любовицької сільської ради Малинського району.

20.10.2004 на загальних зборах власників земельних часток (паїв) реформованого КСП ім. Чкалова (протокол №1) прийнято рішення затвердити вищезазначений проект, розподіл земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів провести у відповідності до ст. 29 ЗК України за списком, пасовища та багаторічні насадження надати у спільну часткову власність. Розпорядженням голови Малинської райдержадміністрації №135 від 22.04.2005 було затверджено протокол розподілу часток (паїв) реформованого КСП ім. Чкалова, вирішено виділити земельні частки (паї) в натурі та видати державні акти. Не дивлячись на те, що стосовно земельних ділянок під багаторічними насадженнями та пасовищем, орієнтовною площею 710 га, зборами членів КСП ім. Чкалова, прийнято рішення про передачу їх у спільну часткову приватну власність членів КСП, право власності до цього часу так і не було оформлено (зареєстровано). Державний акт на землю спочатку було виписано на одну особу (представника членів КСП), а потім анульовано. Рішення загальних зборів власників земельних часток (паїв) реформованого КСП ім. Чкалова (протокол №1) від 20.10.2014 є чинним і ніким не оспорювалось. Також відповідач зазначає, що з наданих до позовної заяви позивачем документів, а саме: протоколу №2 від 16.02.2000 засідання зборів КСП ім. Чкалова та протоколу №1 від 28.02.2001 засідання загальних зборів членів СВК ім. Чкалова видно, що обидва дані протоколи є підробленими, оскільки згідно показів свідків, які були присутніми на тих засіданнях - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на жодних із цих засідань не вирішувалось питання про правонаступництво майна та земель колишнього КСП ім. Чкалова, а в поданих протоколах це прописано. Також, відповідач звертає увагу що в сільській раді залишилася копія протоколу №1 від 28.02.2001 засідання загальних зборів членів СВК ім. Чкалова, яка була знята з оригіналу і по якій видно розбіжності в текстах. Це підтверджується і наявним у сільській раді оригіналом витягу з даного протоколу. Крім того, створення сільськогосподарського виробничого кооперативу співвласника майнових паїв можуть ініціювати тільки за рахунок майнових паїв тих осіб, які виявили бажання стати засновниками даного сільськогосподарського виробничого кооперативу. Саме про це зазначено в п. 7.1 Статуту СВК ім. Чкалова.

Так як позивач вважає, що П (ПО) СП ім. Чкалова є правонаступником саме СВК ім. Чкалова, отже висновки про обсяги прав та обов`язків, отриманих позивачем від свого правопопередника щодо земель, повинні визначатись з урахуванням обсягів прав та обов`язків відносно цих земель, набутих СВК ім. Чкалова. Оскільки КСП ім. Чкалова було припинено шляхом реорганізації, а земельні ділянки під багаторічними насадженнями та пасовищем, орієнтовною площею 710 га колишнього КСП не було до кінця розпайовано, тобто членами КСП не було оформлено право власності на ці земельні ділянки під час розпаювання, то відповідно такі земельні ділянки вважаються власністю Любовицької сільської ради.29.04.2020 Любовицькою сільською радою прийнято рішення "Про проведення інвентаризації земель колишнього КСП ім. Чкалова" з метою оформлення цієї землі як комунальної власності громади. Згідно розробленої технічної документації по інвентаризації земель колишнього КСП дані земельні ділянки були віднесені до земель запасу.30.07.2020 Любовицька сільська рада прийняла рішення "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель та визнання комунальної власності на земельні ділянки інвентаризації".Також Любовицькою сільською радою було подано до поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення - стосовно посадових осіб П (ПО) СП Чкалова за ст. 364-1 КК України щодо незаконної реєстрації земель, що належать до комунальної власності за П (ПО) СП ім. Чкалова. На підставі заяви 25.07.2020 Малинським відділенням поліції було внесено відомості до ЄДРДР і ведеться розслідування.

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. (т.1 а.с. 76-82)

12.10.2020 відповідачем подано до суду клопотання про виклик та допит свідка, у якому просить викликати в судове засідання та допитати в якості свідків, осіб які були присутніми на засіданнях загальних зборів КСП ім. Чкалова та СВК ім. Чкалова: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

23.11.2020 позивач надав суду відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, відповідно до додатку до статуту СВК визначено, що кооператив є юридичною особою відповідно до чинного законодавства України. Кооператив створюється у процесі реорганізації і є правонаступником КСП. Факт реорганізації КСП в СВК підтвердив і сам відповідач в рішенні 29 сесії від 29.04.2020.28.02.2001 засіданням загальних зборів членів СВК було вирішено провести трансформацію СВК в приватне (приватно-оренде) сільськогосподарське підприємство ім. Чкалова, як правонаступника СВК та реформованого КСП. Також було вирішено передати всі активи і пасиви, а саме землю відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ № 17-13-000001, виданого Любовицькою с/р 12.01.1996, майно та боргові зобов`язання відповідно.У п. 4.3 статуту П (ПО) СП визначено, що підприємство є правонаступником СВК.Отримавши відповідно до державного акту серії ЖТ №17-13-000001 у колективну власність 2762,4 гектари землі, КСП, використовуючи положення ст. 5 ЗК України 1999 року, статей 8 та 31 ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та ст. 34 ЗУ "Про підприємства в Україні", реорганізувалось у СВК з відповідною передачею прав і обов`язків від КСП до СВК в порядку правонаступництва.Щодо правонаступництва від СВК до П(ПО)СП позивач вказує, що на момент реєстрації СВК в П(ПО)СП положення ЗК -92 в частині правонаступництва та розпорядження землями колективної власності змін не зазнали. Також до даної реорганізації продовжував застосовуватись ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та положення ст. 34 ЗУ "Про підприємства в Україні".01.01.2002 набрав чинності новий ЗК України. За п. 7 Перехідних положень даного кодексу громадяни та юридичні особи, що одержали у власність , у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.Також позивач зазначає, що особи вказані в установчому договорі як засновники СВК ім. Чкалова є членами правління кооперативу, що не дорівнює загальній кількості членів кооперативу.Щодо підроблених протоколів, то позивач вказує, що покази вказаних у відзиві осіб не можуть братися до уваги, оскільки ці особи не є свідками та не несуть ніякої відповідальності за свої слова. Крім того, надана відповідачем копія протоколу, яка нібито знята з оригіналу і зберігається в сільській раді не зрозуміло, може саме ця версія і є підробленою.

Також, позивач посилається на те, що у відзиві відповідач жодним чином не обґрунтував законність оскаржуваного рішення.Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (т.1 а..136-139)

21.12.2020 відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив у яких не погоджується з наведеними позивачем доводами та просить відмовити в задоволенні позову.(т.1 а.с.161-167)

Крім того, до заперечень відповідачем надані суду нотаріально засвідчені заяви свідків, а саме ОСОБА_2 від 15.12.2020, ОСОБА_1 від 14.12.2020, ОСОБА_4 від 17.12.2020, із заяв яких вбачається, що вони були присутні на засіданнях зборів, що відбулися 16.02.2000 та 28.02.2001 та на жодних із цих засідань не вирішувалось питання про правонаступництво майна та земель колишнього КСП ім. Чкалова. (т.1 а.с.177-179)

28.01.2021 від відповідача до суду подані додаткові пояснення, у яких повідомив, що 21.12.2020 Міністерством юстиції України було прийнято наказ №4392/5, яким скасовані рішення державного реєстратора Мукомел А.В. про державну реєстрацію 14 ділянок за позивачем, відтак у позивача відсутнє порушене право. (т.1 а.с. 184-186)

Ухвалою суду від 28.01.2021 залучено до участі у справі , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Малинську міську раду та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Любовичі+"

09.03.2021 від Малинської міської ради надійшли до суду письмові пояснення, у яких третя особа зазначає, що погоджується з усіма аргументами і доводами відповідача. Також вважає, що жодного правонаступництва по землі колективної власності на підставі державного акта на право колективної власності на землю від 13.01.1996 від КСП "ім. Чкалова" до СВК ім. Чкалова та в подальшому до П(ПО)СП ім. Чкалова не було, а тому відповідно до п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України, землі припиненого КСП ім. Чкалова площею 710 га вважаються власністю Любовицької сільської ради.

В судовому засіданні 09.03.2021 судом протокольною ухвалою, замінено неналежного відповідача - Любовицьку сільську раду, правонаступником - Малинською міською радою.

Ухвалою суду від 09.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/996/20 до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.06.2021 були викликані для допиту в судове засідання з розгляду справи №906/996/20 по суті в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Також вказаних осіб попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384-385 Кримінального кодексу України, за завідомо неправдиві показання свідка та відмову свідка від давання показань.

В судовому засіданні 09.09.2021, судом та представниками відповідача здійснено допит свідків, які з`явилися в судове засідання на виконання ухвали суду від 29.06.2021. В своїх свідченнях ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 підтвердили викладені ними обставини у письмових заявах свідків, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представники відповідача позов не визнають та просять відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Ухвала, яка направлялась на адресу третьої особи згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення:"адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з позовної заяви 16 лютого 2000 року загальними зборами колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) ім. Чкалова прийнято рішення про утворення на базі цього КСП нового господарства "як правонаступника згідно закону щодо реформування аграрного сектору економіки" - сільськогосподарського виробничого кооперативу (далі - СВК) ім. Чкалова (пункт 7 Протоколу № 2 від 16.02.2000 року),

Як вказує позивач, на вищевказаних загальних зборах було також вирішено передати новоствореному кооперативу всі активи КСП, зокрема, землю, що належала КСП на праві колективної власності відповідно до державного акту на право колективної власності серія ЖТ № 17-13-000001 (далі - Державний акт).

Також позивач зазначає, що 28 лютого 2001 року загальними зборами СВКУ прийнято рішення про трансформування СВК ім. Чкалова, утворення нового господарства - приватного (приватно-орендного) сільськогосподарського підприємства (далі - П(ПО) СП ім. Чкалова ( п. 4 Протоколу № 1 від 28.02.2001).

Зокрема загальними зборами було вирішено "провести трансформацію СВК ім. Чкалова в П(ПО)СП ім. Чкалова, як правонаступника СВК ім. Чкалова та реформованого КСП ім. Чкалова". Цим же рішенням новоствореному П(ПО)СП ім. Чкалова передали всі активи і пасиви СВК, а, саме землю відповідно до державного акту на право колективної власності, майно (основні та оборотні засоби) та пасиви.

Отже, на думку позивача, П(ПО)ОП ім. Чкалова як юридична особа до прийняття рішення про розпаювання було єдиним власником всіх земель, переданих в колективну власність КСП, а після розпаювання залишилось власником земель, що не були розпайовані у визначений законодавством спосіб.

30 липня 2020 року Любовицька сільська рада на 31 сесії 7 скликання прийняла рішення "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та визнання і комунальної власності на земельні ділянки інвентаризації". Оскаржуваним рішенням зокрема:

- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок комунальної власності, що перебували в управлінні Любовицької сільської ради, загальною площею 709,1108 га;

- прийнято в комунальну власність зазначені земельні ділянки;

- доручено сільському голові здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на зазначені земельні ділянки.

При цьому позивач вважає прийняте Любовицькою сільською радою рішення від 30.07.2020 незаконним та таким, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

В преамбулі оскаржуваного рішення відповідач зробив посилання на статтю 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідно до частини 2 цієї статті "Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом". Жодна з цих підстав не мала місця: спірні земельні ділянки ні державою, ні іншими суб`єктами права власності, (в тому числі позивачем) відповідачеві не передавалися, створення чи придбання земельних ділянок відповідачем не здійснювалося.

Відповідно до пункту 7 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 р. №476, на який зроблено посилання в преамбулі оскаржуваного рішення, "Вихідними даними для проведення інвентаризації земель є:

копії документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку..".

При цьому позивач зазначає, що відповідачеві достеменно було відомо про наявність у позивача документу, який посвідчує речові права на земельні ділянки (Державного акту), зокрема з наданої представником позивача відповіді на інформаційний запит відповідачу від 03.04.2020. Попри це при проведенні інвентаризації земель дана інформація використана не була.

В пункті 2 оскаржуваного рішення зазначено: "Прийняти до комунальної власності територіальної громади Любовицької сільської ради земельні ділянки, загальною площею 709,1108 га, згідно додатку №1 до даного рішення, які у відповідності до пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України є землями колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, крім земельних ділянок, які на день набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" перебували у приватній власності". З цього приводу позивач зауважує, що такий спосіб набуття права власності як "прийняття до комунальної власності" не передбачений чинним законодавством та відповідно порушує принцип, закладений в статті 19 Конституції України ("органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України").

Спірні земельні ділянки вже перебували у власності позивача, тому наведена норма (п. 21 Перехідних положень ЗК України) в даному випадку не може бути застосована.

Пункт "в" частини 1 статті 57 Закону України "Про землеустрій" (на який зроблено посилання в преамбулі оскаржуваного рішення) вимагає включати в технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель "рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради, міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про інвентаризацію земель (у разі якщо інвентаризація земель проводиться щодо земель державної чи комунальної власності)". З цього випливає, що відповідач має повноваження щодо замовлення та затвердження технічної документації із землеустрою лише щодо інвентаризації земель комунальної власності; відповідач повинен був прийняти окреме рішення щодо інвентаризації земель ; для прийняття такого рішення відповідач мав визначити, які саме землі підлягають інвентаризації і переконатися, що ці землі відносяться до комунальної власності.

Відповідачем замовлено та проведено інвентаризацію земель, включно з землями, належними позивачеві.

Пунктом 7 Перехідних положень ЗК України передбачено, що "Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки". А пунктом 2 постанови КМУ "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" від 02.04.2002р. №449 було встановлено "що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян до юридичних осіб". Таким чином Державний акт, виданий КСП ім. Чкалова, зберіг чинність.

Позивач посилається на те, що з 2002 року в ЗК України була відсутня згадка про право колективної власності на землю. Проте існуючі права колективної власності не були припинені - законодавець не передбачив припинення прав колективної власності, вилучення земель з колективної власності, скасування державних актів на право колективної власності на землю, необхідність переоформлення колективної власності на інші речові, права тощо. Існуючі КСП та їх правонаступники продовжували володіти та користуватися землями колективної власності, а власники земельних часток (паїв) продовжували виділяти належні їм земельні частки (паї) в натурі із земель колективної власності. Підтвердженням продовження існування колективної власності є і прийняті в 2003 році Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" та в 2018 році Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" (на який також зроблено посилання в преамбулі оскаржуваного рішення). Таким чином КСП ім. Чкалова зберегло право колективної власності на землю.

КСП ім. Чкалова в 2000 році було реорганізовано шляхом перетворення в СВК ім. Чкалова, а СВК ім. Чкалова в свою чергу в 2001 році було перетворено в П(ПО)СП ім. Чкалова. В обох випадках до правонаступника перейшли всі права та обов`язки правопопередника, в тому числі і права на землю. Перехід прав та обов`язків реорганізованої юридичної особи до правонаступника відповідає вимогам чинного на момент такої реорганізації законодавства (ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні"). Отже ПОСП ім. Чкалова є власником земель, які були надані в колективну власність КСП ім. Чкалова (крім земель, які були розпайовані).

Стаття 140 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для припинення прав на землю:

- добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;

- смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;

- відчуження земельної ділянки за рішенням власника;

- звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;

- відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;

- конфіскація за рішенням суду;

- невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом".

Однак, як вказує позивач, жодна з цих підстав не мала місця. Отже, спірні земельні ділянки залишилися у власності позивача.

Підстави виникнення права комунальної власності на землю визначені частиною 5 статті 83 ЗК України:

Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі:

а) передачі їм земель державної власності;

б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;

в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визначених судом відумерлою спадщиною;

г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

г) виникнення інших підстав, передбачених законом". Жодна з цих підстав не мала місця. Отже, відповідач набув право комунальної власності на землю незаконно.

Таким чином, як відповідач, не маючи на те законних підстав, і не дотримуючись встановленої процедури, визнав комунальною власністю землі, які перебувають у власності юридичної особи позивача, порушивши принцип непорушності права власності (ст. 321 ЦК України) та конституційні гарантії цього права.

За наведених вище підстав, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Любовицької сільської ради від 30.07.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та визнання комунальної власності на земельні ділянки інвентаризації" в частині прийняття земельних ділянок до комунальної власності (пункт 2) та доручення здійснити державну реєстрацію речового права комунальної власності (пункт 3).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

12.01.1996 відповідно до рішення 5 сесії ІІ скликання Любовицької сільської ради народних депутатів від 13.05.1995 виданий державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Чкалова у розмірі 2762,4 га для сільськогосподарського використання згідно списку громадян-членів КСП (653 особи відповідно до даних, що містяться у проектно-технічній документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам за рахунок земель реформованого КСП ім. Чкалова). Даний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за ЖТ №17-13-000001.

16.02.2000 на загальних зборах КСП ім.Чкалова, оформлених протоколом № 2, прийнято рішення про утворення на базі цього КСП нового господарства, як правонаступника СВК ім. Чкалова.

В п. 2.1 статуту СВК ім. Чкалова, зареєстрованого 03.03.2020 в Малинській районній державній адміністрації рішенням №114, зазначено, що кооператив є юридичною особою відповідно до чинного законодавства України. Кооператив створюється у процесі реорганізації і є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) по заробітній платі та в обсягах частини майна, що перейшла до кооперативу внаслідок реорганізації КСП, з урахуванням активів і пасивів останнього.

Згідно п. 7.1 статуту СВК ім. Чкалова кооператив набуває права власності на частину землі КСП пропорційну до кількості переданих членами кооперативу земельних часток (паїв) у землях КСП, після одержання державного акта на право колективної власності на землю на ім`я кооперативу. До списку, що додається до даного державного акта, заносяться імена лише тих членів кооперативу, які передали свої земельні частки (паї) з метою формування земельної ділянки кооперативу, а також особи, які не витребували свої земельні частки під час реорганізації КСП, за умови, що такі частки увійшли до складу земельної ділянки кооперативу. Кооператив набуває прав власності на земельну ділянку від КСП у порядку правонаступництва і відповідно до ст. 17 (частина 2), 22 та 23 Земельного кодексу України.

Згідно додатку до статуту СВК ім. Чкалова членами правління кооперативу є:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

28.02.2001 загальними зборами СВК ім. Чкалова, оформлені протоколом № 1, прийнято рішення про трансформування СВК ім. Чкалова в П(ПО)СП ім. Чкалова, як правонаступника СВК ім. Чкалова та реформованого КСП ім. Чкалова.

Згідно п. 2.1 статуту П(ПО)П ім. Чкалова, зареєстрованого районною державною адміністрацією Малинського району Житомирської області рішення № 251 від 24.05.2001, засновником підприємства є громадянин України ОСОБА_4 .

Засновник одноосібно здійснює право власності на майно та інші активи підприємства, в тому числі й через призначених ним осіб.

Підприємство є правонаступником сільськогосподарського виробничого кооперативу (СВК) імені Чкалова ( п. 4.3 Статуту).

Відповідно до п. 5.12 статуту підприємство є власником:

- майна, земельних угідь, коштів, майнових та інших прав, переданих його засновником;

- майна, земельних угідь, коштів, майнових та інших прав, переданих йому засновником;

- майна, земельних угідь, коштів, одержаних в результаті йог фінансово-господарської діяльності;

- іншого майна, коштів та прав, набутих на підставах, не заборонених чинним законодавством.

Підприємство, здійснює володіння, користування і розпорядження своїм майном у відповідності з метою своєї діяльності.

До земель підприємства належать землі, придбані (одержані) підприємством у власність, одержані у постійне користування, а також взяті в оренду у колишніх членів КСП (п. 6.1 Статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права в силу ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття 11 ЦК України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Приписами статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, з огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Підставою набуття права власності на земельну ділянку на думку позивача є той факт, що він є правонаступником реорганізованого КСП ім. Чкалова, тому до нього перейшли усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства, в тому числі право власності на земельні ділянки.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України 1990р. (в редакції чинній на час видачі державного акту на право колективної власності на землю) власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності визнавались рівноправними. Власник землі міг вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (стаття 5 Земельного кодексу України 1990р.).

Згідно з ст. 60 ЗК України (в редакції 1990р.) землі, передані колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам у колективну власність, поділялися на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання.

У відповідності до статтей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

Згідно положень ст. 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" земля може належати підприємству на праві колективної власності, право власності на землю посвідчується державним актом.

При цьому позивач посилається на те, що П(ПО)СП ім. Чкалова є власником всіх земель, переданих в колективну власність КСП ім. Чкалова згідно державного акту на право колективної власності на землю від 12.01.1996, оскільки на загальних зборах КСП ім. Чкалова, які відбулися 16.02.2000, було вирішено передати новоствореному кооперативу всі активи КСП, зокрема, землю, що належала КСП на праві колективної власності.

Рішенням загальних зборів СВК ім. Чкалова, які відбулися 28.02.2001, новоствореному П(ПО)СП ім. Чкалова передали всі активи і пасиви СВК, а саме землю відповідно до державного акта на право колективної власності, майно (основні та оборотні засоби) та пасиви.

Однак, посилання позивача, як на підставу виникнення у нього права власності на земельні ділянки відповідно до державного акту на право колективної власності виданого КСП ім. Чкалова, спростовується показами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Так, з ОСОБА_2 у заяві свідка зазначив, що в 2000 та 2001 роках був депутатом Малинської районної ради як представник Любовицької громади і був присутній на всіх засіданнях зборів КСП та СВК ім. Чкалова. Як особа, яка була присутня на цих зборах стверджує, що жодних рішень про передачу землі від КСП ім. Чкалова до СВК ім. Чкалова і так само від СКВ ім. Чкалова до П(ПО)СП ім. Чкалова не приймалось. Питання землі, яка належала на праві колективної власності членам КСП ім. Чкалова за списком взагалі не обговорювалося на цих зборах. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 ставить під сумнів дійсність наданого до суду позивачем протоколу № 2 від 16.02.2000.

16.02.2000 на засіданнях зборів КСП ім. Чкалова приймалось рішення про створення СВК ім. Чкалова, однак із більше ніж 600 членів КСП засновниками СВК стали лише, 7 чоловік, при цьому навіть вони не передавали свою землю до СВК.

Також, ОСОБА_2 стверджує про факт підробки протоколу загальних зборів членів СВК ім. Чкалова № 1 від 28.02.2001, оскільки в нього залишилась копія протоколу №1 засідання загальних зборів членів СВК ім. Чкалова від 28.02.2001, яку він зняв для себе у 2011 році з оригіналу протоколу, який надавався для огляду в судове засідання Малинського районного суду під час розгляду кримінальної справи №1/0614/230/11, учасником якої він був. Так, в примірнику свідка вказується, що на зборах було прийнято рішення про трансформацію СВК ім. Чкалова в П(ПО)СП ім. Чкалова. Жодної мови не йшлося про передачу майна і землі від СВК до П(ПО)СП ім. Чкалова.

З заяви свідка ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала в колгоспі ім. Чкалова з 1986 року і є його членом до даного часу. З 1996 року розпочалося розпаювання землі та майна колгоспу ім. Чкалова, членам колгоспу видавали майнові сертифікати. З 1998 року її обрали головою Любовицької сільської ради. При цьому вона була присутня на всіх засіданнях загальних зборів КСГП (КСП) та СВК ім. Чкалова. Жодних рішень на зборах про передачу землі чи то майна у власність від КСГП (КСП) ім. Чкалова до СВК ім. Чкалова і так само від СВК ім. Чкалова до П(ПО)СП ім. Чкалова не приймалось. 16.02.2000 на засіданнях зборах КСП ім. Чкалова приймалось рішення про створення СВК ім. Чкалова. Засновниками СВК стали 7 чоловік, які також не передавали свою землю до СВК. Фактично це було створене нове підприємство без майна та землі. 26.07.2000 року Любовицькою сільською радою прийнято рішення про утворення комісії по реорганізації і реформуванню КСГП ім. Чкалова в складі 5 чоловік, в яку увійшла і ОСОБА_1 . При цьому, жодного акту по передачі майна та землі у власність СВК ім. Чкалова не підписувалося. Згідно протоколу засідання загальних зборів членів СВК ім. Чкалова №1 від 28.02.2001 було вирішено створити П(ПО)СП ім. Чкалова, засновником якого став лише ОСОБА_4 .. Жодного питання про передачу майна та земель колишнього КСП ім. Чкалова від СВК ім. Чкалова до П (ПО)СП ім. Чкалова на цих зборах не вирішувалось. Тобто було вирішено створити знову таки нове приватне підприємство без майна та землі. Крім того це були фактично не загальні збори СВК ім. Чкалова, а збори пайовиків КСП ім. Чкалова, оскільки членів СВК було всього 7, а не 178 як про це зазначено в протоколі від 28.02.2001.

Також свідку відомо, що не складалися і не підписувалися жодні акти приймання-передачі у власність пасивів та активів від СВК ім. Чкалова до П(ПО)СП ім. Чкалова.

Для врегулювання питання щодо управління майном колишнього КСГП ім. Чкалова 17 квітня 2001 була створена на загальних зборах спілка (комітет) співвласників "Нива". 20.12.2002 був укладений договір оренди майна, а саме основних засобів КСГП ім. Чкалова між співвласниками майна КСГП ім. Чкалова та П(ПО)СП ім. Чкалова строком на три роки без права будь-якого розпорядження цим майном. Фактичне розпаювання землі проводилось в 2004-2005 роках на підставі заяв членів КСГП ім. Чкалова. 20 жовтня 2004 року на загальних зборах власників земельних часток (паїв) реформованого КСП ім. Чкалова прийнято рішення про проведення розподілу земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів за списком, а пасовища та багаторічні насадження надати у спільну часткову власність всіх членів КСГП. Акт на право спільної часткової власності виданий не був, оскільки відсутній був механізм такого оформлення. Спілка співвласників "Нива" і в подальшому розпоряджалась майном колишнього КСГП ім. Чкалова шляхом проведення зборів членів КСГП та прийняття на них відповідних рішень. Ніколи на зборах не приймалось рішень про передачу КСГП ім. Чкалова у власність будь-яких юридичних осіб.

У заяві свідка ОСОБА_4 зазначено, що він працював в колгоспі ім. Чкалова з 1990 року і є його членом до даного часу. Він був присутній на всіх засіданнях загальних зборів КСГП та СВК ім. Чкалова. В 2000 році його замість ОСОБА_5 обрали головою СВК ім. Чкалова. 16.02.2000 на засіданнях зборів КСП ім. Чкалова приймалось рішення про створення СВК ім. Чкалова, однак із більше ніж 600 членів КСП засновниками СВК стали лише 7 чоловік, при цьому навіть вони не передавали свою землю до СВК. 28.02.2001 ОСОБА_4 був обраний головою засідання загальних зборів, засновником якого став лише він. Однак, жодного питання про передачу передачу майна та земель колишнього КСП від СВК ім. Чкалова до П(ПО)СП ім. Чкалова на зборах не вирішувалось.

Таким чином, враховуючи викладене, суд не може прийняти надані позивачем протоколи загальних зборів №2 від 16.02.2000 та №1 від 28.02.2001 як належні докази на підтвердження передачі від КСП ім. Чкалова до СВК ім. Чкалова та в подальшому до П(ПО)СП ім. Чкалова земельних ділянок відповідно до державного акту на право колективної власності на землю за №ЖТ 17-13-000001.

Крім того, позивачем до вказаних протоколів загальних зборів не надано суду жодних розподільчих актів/балансів про передачу майна та землі на підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, розпаювання майна і землі КСП ім. Чкалова продовжувалось.

На підставі заяв власників сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Чкалова в 2004 була розроблена проектно-технічна документація із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадян за рахунок земель реформованого КСП ім. Чкалова Любовицької сільської ради Малинського району.

20.10.2004 на загальних зборах власників земельних часток (паїв) реформованого КСП ім. Чкалова (протокол №1) прийнято рішення затвердити вищезазначений проект, розподіл земельних часток (паїв) між власниками сертифікатів провести у відповідності до ст. 29 ЗК України за списком, пасовища та багаторічні насадження надати у спільну часткову власність.

Розпорядженням голови Малинської райдержадміністрації №135 від 22.04.2005 було затверджено протокол розподілу часток (паїв) реформованого КСП ім. Чкалова, вирішено виділити земельні частки (паї) в натурі та видати державні акти.

Однак, не дивлячись на те, що стосовно земельних ділянок під багаторічними насадженнями та пасовищем, орієнтовною площею 710 га, зборами членів КСП ім. Чкалова прийнято рішення про передачу їх у спільну часткову приватну власність членів КСП, право власності до цього часу так і не було оформлено.

Відповідно до статті 37 ЦК УРСР (у редакції, чинній станом на час припинення КСП ім. Чкалова юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання); при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходять до новостворених юридичних осіб; при приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої; майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

За змістом статті 34 Закону України "Про підприємства в Україні" (у редакції, чинній до 01.01.2004) колективне підприємство визначено як вид підприємств в Україні, ліквідація та реорганізація яких (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог антимонопольного законодавства, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду; підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України; при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Пунктом 1 частини 6 статті 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" передбачено, що при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Аналогічна норма міститься у пункті 10 Порядку оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 № 63 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2001 за № 306/5497, який втратив чинність з 24.05.2013.

Отже, за приписами наведених законів розподіл між підприємствами-правонаступниками реорганізованого підприємства його майнових прав та зобов`язань оформляється розподільним актом (балансом) при виділенні чи поділі підприємства або передаточним актом (балансом) - при злитті, приєднанні чи перетворенні підприємства. Правонаступник реорганізованого підприємства отримує за передаточним балансом його зобов`язання та майно під їх забезпечення. Перелік майна, яке виділяється під забезпечення зобов`язань підприємства, визначається і затверджується вищим органом управління підприємства.

Однак, як вже було зазначено судом, позивачем не надано розподільчого балансу.

Навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП ім.Чкалова шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП автоматично повинні були б стати учасниками СВК ім. Чкалова. Натомість з протоколу № 2 КСП ім. Чкалова від 16.02.2000 вбачається, що засновників СВК ім. Чкалова стали лише 7 осіб, тобто склад засновників (учасників) КСП ім. Чкалова і СВК ім. Чкалова вочевидь не співпадають, а відтак у розумінні частини 6 статті 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" СВК ім. Чкалова не можна вважати утвореним внаслідок реорганізації КСП ім. Чкалова шляхом перетворення.

Посилання в статуті СВК ім. Чкалова на те, що кооператив є правонаступником КСП ім. Чкалова, не може слугувати належним та допустимим доказом, оскільки статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону.

Частиною 1 статті 82 ЗК України передбачено, що юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в)прийняття спадщини; г)виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 28 ЗК України сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності. Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Отже, чинне земельне законодавство, яким чітко визначено підстави набуття сільськогосподарськими підприємствами права власності на землі сільськогосподарського призначення, не передбачає можливості безоплатного відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність юридичних осіб.

Таким чином, позивачем на надано суду належних доказів, що підтверджують набуття права власності на спірні земельні ділянки.

Згідно з імперативними вимогами пункту 21 Розділу Х (Перехідні положення) ЗК України (у редакції, чинній з 01.01.2019), установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" (тобто з 01.01.2019) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Крім того, суд вважає за необхідно зазначити, що 21.12.2020 Міністерством юстиції України був прийнятий наказ №4392/5, яким скасовані рішення державного реєстратора Мукомел А.В. про державну реєстрацію 14 земельних ділянок за позивачем, оскільки рішення державних реєстраторів про оформлення права власності, на підставі яких це право було зареєстроване за позивачем були прийняті з порушенням законодавства про державну реєстрацію.

Так, зокрема, у висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 13.10.2020, зазначено, що під час реєстрації права власності на земельні ділянки не було долучено документів, що підтверджують набуття права власності на земельні ділянки позивачем.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на недоведеність позивачем належними і допустимими доказами обставини набуття ним права власності на земельні ділянки в порядку правонаступництва, а саме внаслідок реорганізації КСП ім. Чкалова шляхом його перетворення у СВК ім. Чкалова та в подальшому трансформації СВК ім. Чкалова в П(ПО)СП ім. Чкалова, та правомірність набуття Любовицькою сільською радою права комунальної власності на земельні ділянки, загальною площею 709,1108 га в силу вимог пункту 21 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній з 01.01.2019), суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.12.21

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2 - позивачу (рек)

3 - відповідачу - Малинській міській раді (11601, Житомирська обл., місто Малин, площа Соборна, будинок 6А,) (рек)

4 третій особі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Любовичі+" (11632, Житомирська обл., Малинський р-н, село Любовичі,) (рек)