РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2021Справа № 910/17489/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНТПРОМ"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 185915,25 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНТПРОМ" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором поставки №33/24/16-20 від 03.03.2020, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити поставлений йому товар.

Ухвалою суду від 01.11.2021 за вказаним вище позовом було відкрито провадження у справі №910/17489/21, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив проти наявності основної суми боргу та надав суду докази на підтвердження повної оплати ним боргу у сумі 153683,38 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №4132 від 26.10.2021 та №4440 від 05.11.2021. Також, відповідач зауважив, що станом на день звернення до суду із позовом відповідачем вже було погашено 53485,98 грн. боргу.

Крім того, відповідач просив суд зменшити заявлені суми пені до 1000 грн. та 3% річних і інфляційних втрат до 1000 грн.

Позивачем через канцелярію суду 19.11.2021 подано заяву про уточнення позовних вимог, де позивач підтверджує факт погашення відповідачем суми бору у зв`язку із чим просить суд в цій частині закрити провадження та стягнути з відповідача заявлені у позові 14707,44 грн. пені, 4260,60 грн. 3% річних і 13263,83 грн. інфляційних втрат, а також повернути позивачу частину сплаченого ним судового збору у зв`язку із частковим закриттям провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛАНПРОМ» як постачальником та Приватним акціонерним товариством "Акціонерне товариство "Київводоканал" як покупцем укладено Договір поставки № 333/24/16-20 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність покупця захисне взуття (товар) за найменуваннями в асортименті та за цінами, що вказуються в Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору, згідно заявок покупця в письмовому або електронному вигляді, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна сума договору складає 337779,48 грн.

Додатковою угодою №1 від 15.12.2020 внесено зміни до п. 2.1 Договору відповідно до яких загальна сума Договору 403646,48 грн.

На умовах даного Договору покупцю поставлено Товар на загальну суму 265663,38 грн., а саме:

- 06.11.2020 відповідно до видаткової накладної №932 на суму 210197,40 грн.;

- 28.12.2020 відповідно до видаткової накладної №1093 на суму 1980 грн.;

- 19.04.2021 відповідно до видаткової накладної № 244 на суму 53485,98 грн.

За умовами п. 5.1 Договору покупець здійснює оплату Товару протягом 45 календарних днів з моменту отримання Товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Таким чином, кінцевий строк оплати за отриману продукцію по вищезазначених видаткових накладних наступив: по видатковій накладній № 932 від 06.11.2020 є 21.12.2020, по видатковій накладній № 1093 від 28.12.2020 є 11.02.202, по видатковій накладній № 244 від 19.04.2021 є 03.06.2021.

Позивач зазначає, що відповідачем було частково оплачено вартість товару у сумі 111980 грн., що вбачається з довідки банку наданої з позовом. Однак не оплаченим лишився товар на суму 153683,38 грн.

Відповідач не заперечував проти наявності у нього заборгованості на вказану суму, а також надав платіжні доручення про повне погашення боргу на суму 153683,38 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив оплату боргу 26.10.2021 у сумі 53485,98 грн. та 05.11.2021 сплачено 100197,40 грн.

Наведене підтверджує факт відсутності боргу в частині 53485,98 грн. станом на день відкриття провадження у даній справі (01.11.2021), а також те, що станом на день звернення до суду із позовом (який було направлено до суду 27.10.2021 згідно відмітки на конверті у якому надійшов позов) частина боргу вже була погашена, а отже, права позивача в цій частині (53485,98 грн.) не були порушені.

Судом враховано, що пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 №13/51-04.

Приймаючи до уваги вищевказане, оскільки предмет позову в частині 53485,98 грн. боргу на момент відкриття провадження у цій справі був відсутній, то в такому випадку суд не закриває провадження в цій частині, а відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, суд закриває провадження у справі в частині 100197,40 грн.

Позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, ЦК України та ст. 193 ГК України доведено, що відповідач був порушником зобов`язання за Договором та виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України це є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 232 ГК України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3 Договору покупець несе відповідальність у випадку порушення виконання умов п. 5.1 Договору покупець сплачує пеню постачальнику в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочений день встановленого строку.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем в визначені Договором строки не було сплачено позивачу спірну суму заборгованості.

З розрахунку позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму прострочення 153683,38 грн. нараховано відповідачу:

- на підставі пункту 7.3 Договору пеню у сумі 14707,44 грн.;

- на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 13263,83 грн. (у період з серпня по листопад 2020 року) та 3% річних у сумі 4260,60 грн.

Заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідачем суду надано не було.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок штрафних та фінансових санкцій і визнано його обґрунтованим та арифметично правильним, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідачем було заявлено у своєму відзиві про зменшення розміру пені до 1000 грн., інфляційних втрат до 1000 грн. та 3% річних до 1000 грн., обґрунтовуючи це тим, що відповідач в мірі своїх можливостей виконав грошове зобов`язання за Договором, а основним його доходом є отримання плати за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Проте, через порушення споживачами строків на оплату наданих відповідачем послуг та встановленої Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчів актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» заборони на застосування і нарахування пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги відповідач позбавлений можливості стягувати компенсаційні втрати з споживачів.

Розглянувши відповідну заяву відповідача щодо зменшення штрафних та фінансових санкцій суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір суми пені до 1000 грн. та стягнути з відповідача цю суму пені, при цьому суд відмовляє у зменшенні нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат, позаяк нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А тому, суд не знаходить підстав для зменшення сум 3% річних та інфляційних втрат.

У порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд повертає позивачу сплачену ним суму судового збору (1502,96 грн.) у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині 100197,40 грн.

Решту судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладається пропорційно задоволеним позовним вимогам на обох сторін.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення 100197,40 грн. боргу.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (вул. Лейпцизька, 1а, м. Київ, 01015; ідентифікаційний код 03327664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНТПРОМ" (вул. Римаренків, 24, м. Ромни, Сумська область, 42000; ідентифікаційний код 30033103) 1000 (одну тисячу) грн. пені, 4260 (чотири тисячі двісті шістдесят) грн. 60 коп. 3% річних, 13263 (тринадцять тисяч двісті шістдесят три) грн. 83 коп. інфляційних втрат та 483 (чотириста вісімдесят три) грн. 48 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАЛАНТПРОМ" (вул. Римаренків, 24, м. Ромни, Сумська область, 42000; ідентифікаційний код 30033103) 1502 (одну тисячу п`ятсот дві) грн. 96 коп. судового збору з Державного бюджету України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків