ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2123/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чернюк С.В.,

розглянувши справу №916/2123/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 49-Г; )

до відповідача: Приватного підприємства "ЕЛЬ-КО" (67700, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, провулок Московський, будинок 14, квартира 71; )

про стягнення 200 295,05 грн;

представники сторін:

від позивача Кошалковська Н.В.;

від відповідача Антоневський Ю.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства "ЕЛЬ-КО", в якому просить суд стягнути з відповідача 200295,05 грн., з яких: 99979,73 грн основної заборгованості, 44160,33 грн пені, 19916,01 грн інфляційних збитків, 16203,04 грн 3% річних, 20035,94 грн штрафу.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №1312 від 13.12.2018р. (далі Договір).

Посилаючись на умови Договору та специфікацій, вказує, що своєчасно поставив відповідачу продукцію:

1) за Специфікацією №1 від 13.12.2018р. сума поставки складає 402 500,28 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля, строк поставки січень-лютий 2019р. Фактична дата поставки: 03.02.2019р. (за видатковою накладною №24 від 03.02.2019р.). Умови оплати за даною специфікацією: 50% передоплата за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника від вартості партії товару згідно виставленого рахунку-фактури, інші 50% - по факту прибуття товару на ст. призначення. Загальна вартість поставленого товару за даною специфікацією складає 398 762,77 грн.

Позивач вказав, що за умовами Специфікації №1 від 13.12.2018р. відповідач мав здійснити 50% передоплати за товар в строк до 13.12.2018, а інші 50% - по факту прибуття, тобто 03.02.2019р. Проте, в порушення умов Договору погасив заборгованість в повному обсязі 08.02.2019, прострочивши виконання своїх зобов`язань.

2) за Специфікацією №2 від 04.09.2019р. сума поставки складає 387 600,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля, строк поставки жовтень 2019р. Фактична дата поставки: 11.10.2019р. (за видатковою накладною №143 від 11.10.2019р.). Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Загальна вартість поставленого товару за даною специфікацією складає 387 600,00 грн.

Позивач вказав, що за умовами Специфікації №2 від 04.09.2019р. відповідач мав здійснити 100% оплати за товар до 20.10.2019р. та здійснив оплату вчасно 17.10.2019р.

3) за Специфікацією №3 від 01.11.2019р. сума поставки складає 387 600,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля, строк поставки листопад 2019р. Фактична дата поставки: 11.11.2019р. (за видатковою накладною №157 від 11.11.2019р.). Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Загальна вартість поставленого товару за даною специфікацією складає 387 600,00 грн.

Позивач вказав, що за умовами Специфікації №3 від 01.11.2019р. відповідач мав здійснити оплату до 21.11.2019 включно. Проте, в порушення умов Договору погасив заборгованість в повному обсязі 26.11.2019, прострочивши виконання своїх зобов`язань.

4) за Специфікацією №4 від 11.11.2019р. сума поставки складає 357 000,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля, строк поставки листопад 2019р. Фактична дата поставки: 21.11.2019р. (за видатковою накладною №168 від 21.11.2019р.). Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Загальна вартість поставленого товару за даною специфікацією складає 350 115,00 грн.

Позивач вказав, що за умовами Специфікації №4 від 11.11.2019р. відповідач мав здійснити оплату до 30.11.2019 включно. Проте, в порушення умов Договору погасив заборгованість в повному обсязі 23.01.2020, прострочивши виконання своїх зобов`язань.

5) за Специфікацією №5 від 09.01.2020р. сума поставки складає 772 339,73 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля, строк поставки січень-лютий 2020р. Фактична дата поставки: 27.01.2020р. та 02.02.2020р. (за видатковими накладними №16 від 27.01.2020р. та №23 від 02.02.2020р.). Умови оплати за даною специфікацією: 30% передоплата, 70% - на протязі 10 календарних днів з дати постачання товару. Загальна вартість поставленого товару за даною специфікацією складає 765 379,73 грн.

Позивач вказав, що в порушення умов Договору відповідач погасив заборгованість за Специфікацією №5 в повному обсязі 10.12.2020р., прострочивши виконання своїх зобов`язань.

6) за Специфікацією №6 від 21.02.2020р. сума поставки складає 387 600,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля, строк поставки лютий-березень 2020р. Фактична дата поставки: 02.03.2020р. (за видатковою накладною №59 від 02.03.2020р.). Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 14 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Загальна вартість поставленого товару за даною специфікацією складає 387 600,00 грн.

Позивач вказав, що за умовами Специфікації №6 від 11.11.2019р. відповідач мав здійснити оплату до 15.03.2020р. включно. Проте, в порушення умов Договору станом на даний час заборгованість не погасив. Розмір заборгованості складає 99 979,73 грн. Надав до матеріалів справи Акт звіряння взаєморозрахунків станом на 01.07.2021р.

За несвоєчасне виконання договірних обов`язків по оплаті поставленого товару нарахував відповідачу 44160,33 грн пені, 19916,01 грн інфляційних збитків, 16203,04 грн 3% річних, 20035,94 грн 10% штрафу. Надав розрахунок заборгованості.

Зазначив, що неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті поставленого товару стало підставою для звернення до господарського суду за захистом своїх прав та порушених інтересів.

Ухвалою від 26.07.2021р. позовну заяву (вх. №2206/21 від 21.07.2021р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду належних доказів направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

02.08.2021 до суду надійшла заява представника позивача (вх. №20605/21) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 09.08.2021 прийнято позовну заяву (вх. №2206/21 від 21.07.2021р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2123/21, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.09.2021, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі реалізувати процесуальне право на подання відзиву.

20.08.2021 за вх. №22185/21 від Приватного підприємства "ЕЛЬ-КО" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї позиції надав наступні доводи:

- позивачем додано до позовної заяви розрахунок пені в розмірі одинарної облікової ставки НБУ за Специфікаціями №5 та №6 за період, який перевищує 6 місяців;

- в розрахунку пені позивач допустив помилку по видатковим накладним №16 від 27.01.2020р., №23 від 02.02.2020р. та №59 від 02.03.2020р. (перевищення строку нарахування пені 6 місяців);

- загальна сума пені за прострочення платежів за договором, на думку представника відповідача, складає 27 985,21 грн;

- позивач допустив помилку при розрахунку пені за Специфікацією №1. На думку представника відповідача, сума пені по даній специфікації складає 786,60 грн;

- представник відповідача не згоден з застосуванням до спірних правовідносин штрафу 10% від суми заборгованості. Вказав, що при постачанні партій товару за специфікаціями №5 та №6 прострочка виконання грошового зобов`язання виникла у період часу з березня 2020 по липень 2021. Причиною прострочки стало: різке зростання, а потім падіння цін на вугілля, у зв`язку з різким коливанням курсу гривня-долар; відповідач замовляв у позивача по одному вагону вугілля (Специфікації №№1,2,3,4,6), постачання за Специфікацією №5 у кількості 2 вагонів зроблено без письмових заявок відповідача, а позивач запевнив відповідача що оплату за поставку можна буде здійснити після реалізації вугілля відповідачем;

- розмір заявлених позивачем штрафних санкцій ставить відповідача у важке фінансове становище й фактично призводить до банкрутства і неможливості сплатити суму основного боргу та штрафних санкцій;

- ні до, ні після 09.03.2021 позивач жодного разу не звертався до відповідача з претензією, листом або іншим зверненням щодо сплати індексу інфляції, пені, 3% річних та штрафу за Договором.

01.09.2021 представником позивача подано до суду відповідь на відзив (вх. №22928/21), в якій представник, не погодившись з доводами відповідача, надав наступні контраргументи:

- вважаючи розрахунки позивача необґрунтованими, відповідач не надав власних розрахунків розміру пені;

- за видатковою накладною №16 від 27.01.2020р. позивачем було здійснено нарахування пені в період з 17.01.2020 по 02.03.2020;

- згідно умов Специфікації №5 від 09.01.2020 відповідач повинен був здійснити повну оплату товару до 11.02.2020, а не в період з 31.03.2020 по 29.11.2020;

- відповідач в січні 2020р. особисто підписав Специфікацію №5, акти приймання-передачі товару, та оплачував товар. У лютому 2020 відповідач особисто підписав Специфікацію №6. Так, позивач не згоден щодо нав`язування товару відповідачу з огляду на те, що останній прийняв товар без заперечень;

- попереднє звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, 3% річних та інфляційних втратне передбачено законом й не є обов`язковим;

- відповідачем не надано до справи доказів стосовно важкого фінансового становища;

- відповідач не заперечує, що має заборгованість перед позивачем а також, що порушив строки оплати.

Протокольною ухвалою від 01.09.2021 відкладено підготовче судове засідання на 16.09.2021.

15.09.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. №24496/21) про приєднання до справи доказів. Вказаним клопотанням представник просив долучити до справи документи, які стосуються Специфікації №9 від 24.04.2020, а саме: копію видаткової накладної №052603 від 26.05.2020, копію рахунку №052103 від 21.05.2020, копію акту прийому-передачі №052603 від 26.05.2020.

Протокольною ухвалою від 16.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 25.10.2021.

22.10.2021 за вх. №28014/21 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача щодо можливості обмеження розміру санкцій, які просить стягнути позивач. Так, представник відповідача вважає штрафні санкції надмірно великими, у зв`язку з чим просив суд розглянути питання їх зменшення. Просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу, пені, інфляційних збитків та 3% річних у заявленому розмірі 100 314,00 грн.

25.10.2021 до суду надійшла заява представника позивача (вх. №28171/21) про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500,00 грн.

Протокольною ухвалою від 25.10.2021 відкладено підготовче судове засідання на 03.11.2021.

27.10.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. №28483/21) про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому представник зазначив, що за Договором поставки №1312 від 13.12.2018 у період з 30.12.2018 по 02.03.2020 згідно накладних Укрзалізниці позивачем було відправлено на адресу відповідача 14 партій (вагонів) вугілля у кількості 956 тонн на загальну суму 5 332 840,00 грн. Водночас зазначив, що по 8 партіям (вагонам) постачання 545,6 тонн вугілля на суму 3 042 784,00 грн прострочення платежів з боку відповідача не було. Вказаним клопотанням представник відповідача просив приєднати до матеріалів справи копії накладних Укрзалізниці на партії (вагони) постачання вугілля позивачем за Договором поставки №1312 від 13.12.2018 р., а саме:

- від 03.02.2019 на вагон №58363672;

- від 11.10.2019 на вагон №55078450;

- від 11.11.2019 на вагон №60303666;

- від 27.01.2020 на вагон №60944147;

- від 02.02.2020 на вагон №53417721;

- від 02.03.2020 на вагон №56923717;

- від 30.12.2018 на вагон №60263688;

- від 28.01.2019 на вагон №61998340;

- від 29.01.2019 на вагон №62057948;

- від 03.02.2019 на вагон №54490362;

- від 01.04.2019 на вагон №59783753;

- від 06.04.2019 на вагон №61222360;

- від 10.04.2019 на вагон №54122189.

03.11.2021 представник позивача надав до суду письмові заперечення (вх. №29229/21) на клопотання представника відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи. Як вказав представник позивача, згідно Договору поставки №1312 від 13.12.2018 позивачем на адресу відповідача було поставлено лише 7 партій (вагонів) вугілля у кількості 410,7 тонн на загальну суму 2 677 057,50 грн, а не так як вказав представник відповідача у клопотанні про приєднання доказів. Заперечував щодо приєднання до справи у якості доказів накладних, які не стосуються Договору поставки №1312 від 13.12.2018, а саме: від 30.12.2018 на вагон №60263688; від 28.01.2019 на вагон №61998340; від 29.01.2019 на вагон №62057948; від 03.02.2019 на вагон №54490362; від 01.04.2019 на вагон №59783753; від 06.04.2019 на вагон №61222360;від 10.04.2019 на вагон №54122189.

Протокольною ухвалою від 03.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.11.2021.

На стадії розгляду справи по суті судове засідання відкладалось на 23.11.2021 та 01.12.2021.

01.12.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

13.12.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки №1312, за яким постачальник (Позивач) зобов`язався поставити вугільну продукцію, а покупець (Відповідач) прийняти та оплатити поставлений товар. Найменування, номенклатура, асортимент, якість, кількість, ціна і умови оплати, терміни і умови поставки товару визначаються сторонами у специфікаціях, які після їх підписання сторонами є невід`ємною частиною цього договору. Поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється кількість товару, відвантаженого протягом однієї залізничної доби та/або перевезеного по одному маршруту за одним товаросупровідним документом (п. п. 1.1., 1.2., 1.3. Договору).

На підставі п. 9.1. Договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Згідно із п. п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Договору від 01.02.2019 фактична ціна поставленого товару є договірною і визначається виходячи з ціни, яка узгоджена сторонами в Специфікаціях до цього договору, з урахуванням цінових поправок (знижок, надбавок), зазначених у Специфікаціях, якщо такі мають місце. Загальна сума договору складається з вартості всього товару (партій товару), що поставляється відповідно до специфікацій до даного договору. Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. При наявності заборгованості покупця перед постачальником за поставлений товар всі грошові кошти, що надходять на розрахунковий рахунок постачальника від покупця, зараховуються в рахунок погашення заборгованості покупця незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні.

Якість і кількість товару має відповідати вимогам, встановленим до нього в специфікаціях до Договору. Загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання визначаються в специфікаціях до цього Договору. При поставці товару допускається відхилення від погодженого в специфікаціях до цього договору кількості (обсягу) в межах +/- 10% (п. п. 3.1., 3.2., 3.3. Договору).

Згідно з п. п. 4.1., 4.2., 4.3. Договору кожна партія товару поставляється покупцю на умовах і в терміни, зазначені у відповідній специфікації до даного Договору. Товар поставляється залізничним транспортом на підставі письмової заявки покупця, яка направляється постачальнику за допомогою факсу або електронної пошти не пізніше, ніж за 5 робочих днів до дати поставки. Момент (дата) поставки визначається в специфікаціях до цього договору відповідно до умов поставки товару.

03.01.2020р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, якою внесено зміни до п. 10 Договору «Реквізити сторін».

Частинами першою та другою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Між позивачем та відповідачем в рамках правовідносин, що виникли на підставі Договору, було підписано 6 (шість) специфікацій.

Згідно Специфікації №1 від 13.12.2018р. до Договору (далі Специфікація №1) сума поставки складає 402 500,28 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля. Строк поставки січень-лютий 2019р.Умови оплати за даною специфікацією: 50% передоплата за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника від вартості партії товару згідно виставленого рахунку-фактури, інші 50% - по факту прибуття товару на станцію призначення.

На виконання договірних зобов`язань в рамках даної специфікації позивач 03.02.2019р. здійснив поставку 69,35 тонн вугілля марки АМ (13-25), що підтверджується видатковою накладною №24 від 03.02.2019р. на суму 398 762,77 грн, а також Актом приймання-передачі від 03.02.2019р.

Згідно Специфікації №2 від 04.09.2019р. до Договору (далі Специфікація №2) сума поставки складає 387 600,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля. Строк поставки жовтень 2019р. Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення.

За даною специфікацією позивач 11.10.2019р.поставив відповідачу 68 тонн вугілля марки АО (25-50), що підтверджується видатковою накладною №143 від 11.10.2019р. на суму 387 600,00 грн та Актом приймання-передачі №143 від 11.10.2019р.

Згідно Специфікації №3 від 01.11.2019р. до Договору (далі Специфікація №3) сума поставки складає 387 600,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля. Строк поставки листопад 2019р. Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення.

В рамках даної специфікації позивачем 11.11.2019р. здійснено поставку відповідачу 68 тонн вугілля марки АО (25-50), згідно з видатковою накладною №157 від 11.11.2019р. на суму 387 600,00 грн, що також підтверджується й Актом приймання-передачі від 11.11.2019р.

Згідно Специфікації №4 від 11.11.2019р. до Договору (далі Специфікація №4) сума поставки складає 357 000,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля, строк поставки листопад 2019р. Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення.

За даною специфікацією позивач 21.11.2019р. поставив відповідачу 68,65 тонн вугілля марки АМ (13-25), що підтверджується видатковою накладною №168 від 21.11.2019р. на суму 350 115,00 грн та Актом приймання-передачі від 21.11.2019р.

Згідно Специфікації №5 від 09.01.2020р. до Договору (далі Специфікація №5) сума поставки складає 772 339,73 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля. Строк поставки січень-лютий 2020р. Умови оплати за даною специфікацією: 30% передплата, 70% - на протязі 10 календарних днів з дати постачання товару.

Виконуючи умови вказаної специфікації, позивач, в межах встановленого специфікацією строку, двома партіями (27.01.2020р. та 02.02.2020р.) поставив відповідачу вугілля марки АМ (13-25) на загальну суму 765 379,73 грн, що підтверджується видатковими накладними №16 від 27.01.2020р. на суму 370 980,00 грн та №23 від 02.02.2020р. на суму 394 399,73 грн, а також актами приймання-передачі №16 від 27.01.2020 та №23 від 02.02.2020р.

Згідно Специфікації №6 від 21.02.2020р. до Договору (далі Специфікація №6) сума поставки складає 387 600,00 грн з ПДВ +/-10%, в залежності від кількості поставленого вугілля. Строк поставки лютий-березень 2020р. Умови оплати за даною специфікацією: на протязі 14 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення.

За даною специфікацією позивач 02.03.2020р. здійснив поставку відповідачу 68 тонн вугілля марки АМ (13-25) на суму 387 600,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №59 від 02.03.2020р. та Актом приймання-передачі від 02.03.2020р.

Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно з ч.1 ст.693 Цивільного Кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. При цьому ч.2 ст.530 Цивільного Кодексу України передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

При визначенні строку, протягом якого відповідач повинен був оплатити товар, суд виходив з наступного.

Специфікація №1 передбачає наступні умови оплати: 50% передоплата за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника від вартості партії товару згідно виставленого рахунку-фактури, інші 50% - по факту прибуття товару на станцію призначення.

Таким чином, вказана специфікація передбачає часткову попередню оплату, проте не встановлює строк її здійснення. Словосполучення "згідно виставленого рахунку-фактури" суд розцінює як посилання на визначення розміру оплати, але не на строк її здійснення, оскільки відсутня як конкретна календарна дата, так і посилання на будь-яку подію або термін після настання певної події. З урахуванням вимог ч.2 ст.530 ЦК України та враховуючи виставлення позивачем рахунку № 144 від 13.12.2018, суд вважає що відповідач свій обов`язок щодо здійснення 50% передплати повинен був виконати не пізніше 20.12.2018. Сплату решти 50% вартості товару сторони обумовили настанням такої події як прибуття товару на станцію призначення, і така подія відбулась 03.02.2019 згідно з накладною № 24 та актом № 24 від вказаної дати.

Специфікація №3 передбачає оплату протягом 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Дата постачання товару встановлена видатковою накладною №157 від 11.11.2019р. та Актом приймання-передачі від 11.11.2019р., а тому оплата повинна була бути здійснена не пізніше 21.11.2019.

Специфікація №4 також передбачає оплату протягом 10 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення. Дата поставки підтверджується видатковою накладною №168 від 21.11.2019р. та Актом приймання-передачі від 21.11.2019р., а тому оплата повинна була бути здійснена не пізніше 01.12.2019.

Специфікація №5 передбачає наступні умови оплати: 30% передплата, 70% - протягом 10 календарних днів з дати постачання товару.

Як і у випаду зі Специфікацією № 1, суд вважає що сторонами не узгоджена дата здійснення передплати, а тому її слід визначати з урахуванням наведених вище приписів статей 530 та 693 Цивільного Кодексу України. Враховуючи дату виставлення рахунка № 4 від 17.01.2020, суд вважає, що відповідач повинен був здійснити передплату у розмірі 30 % від загальної суми поставки не пізніше 24.01.2020.

Що стосується решти 70%, то враховуючи здійснення поставки двома партіями 27.01.2020р. та 02.02.2020р., то з урахуванням відстрочки оплати в 10 календарних днів, строк оплати становить не пізніше 06.02.2020 та не пізніше 13.02.2020 відповідно по кожній с партій.

Специфікація №6 передбачає оплату протягом 14 календарних днів з моменту постачання товару на станцію призначення.

Враховуючи здійснення поставки за видатковою накладною №59 від 02.03.2020р. та Актом приймання-передачі від 02.03.2020р., оплата повинна була бути здійснена не пізніше 16.03.2020.

В матеріалах справи наявні виставлені відповідачу рахунки на оплату вугілля, а саме:

- №144 від 13.12.2018р. на суму 402 500,28 грн.

- №154 від 02.10.2019р. на суму 387 600,00 грн;

- №172 від 29.10.2019р. на суму 387 600,00 грн;

- №171 від 29.10.2019р. на суму 387 600,00 грн;

- №185 від 11.11.2019р. на суму 387 600,00 грн;

- №190 від 13.11.2019р. на суму 350 115,00 грн;

- №4 від 17.01.2020р. на суму 772 399,73 грн;

- №88 від 02.03.2020р. на суму 387 600,00 грн;

Як свідчать матеріали справи, на виконання договірних зобов`язань відповідач здійснював перерахування позивачу грошових коштів, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (Т. 1, а.с. 62-99): №43 від 21.12.2018 на суму 100 000,00 грн; №44 від 27.12.2018 на суму 60 000,00 грн; №3 від 18.01.2019 на суму 30 000,00 грн; №5 від 06.02.2019 на суму 170 000,00 грн; №6 від 08.02.2019 на суму 38 762,77 грн; №40 від 03.10.2019 на суму 20 000,00 грн; №41 від 07.10.2019 на суму 140 000,00 грн; №43 від 17.10.2019 на суму 227 600,00 грн; №49 від 04.11.2019 на суму 15 000,00 грн; №51 від 07.11.2019 на суму 25 000,00 грн; №53 від 08.11.2019 на суму 45 000,00 грн; №58 від 13.11.2019 на суму 150 000,00 грн; №59 від 22.11.2019 на суму 70 000,00 грн; №61 від 26.11.2019 на суму 100 000,00 грн; №65 від 13.12.2019 на суму 160 000,00 грн; №69 від 23.12.2019 на суму 42 600,00 грн; №70 від 24.12.2019 на суму 40 000,00 грн; №72 від 10.01.2020 на суму 20 000,00 грн; №76 від 23.01.2020 на суму 70 115,00 грн; №77 від 23.01.2020 на суму 30 000,00 грн; №79 від 04.02.2020 на суму 100 000,00 грн; №80 від 14.02.2020 на суму 170 000,00 грн; №86 від 25.02.2020 на суму 50 000,00 грн; №87 від 50 000,00 грн; №88 від 04.03.2020 на суму 50 000,00 грн; №90 від 05.03.2020 на суму 100 000,00 грн; №91 від 12.03.2020 на суму 80 000,00 грн; №98 від 31.03.2020 на суму 35 000,00 грн; №187 від 30.11.2020 на суму 20 000,00 грн; №190 від 10.12.2020 на суму 223 000,00 грн; №208 від 26.01.2021 на суму 15 000,00 грн; №218 від 12.02.2021 на суму 20 000,00 грн; №225 від 01.03.2021 на суму 10 000,00 грн; №235 від 18.03.2021 на суму 20 000,00 грн; №245 від 31.03.2021 на суму 25 000,00 грн; №250 від 13.04.2021 на суму 20 000,00 грн; №256 від 27.04.2021 на суму 20 000,00 грн; №268 від 17.06.2021 на суму 15 000,00 грн.

№ платіжного доручення сума, грндата оплатипідстави
43100000,0021.12.2018рах. № ,0027.12.2018рах. № 144
330000,0018.01.2019рах. № ,0006.02.2019рах. № 144
638762,7708.02.2019рах. № ,0003.10.2019рах. № 0,0007.10.2019рах. № 0,0017.10.2019рах. № ,0004.11.2019рах. № ,0007.11.2019рах. № ,0008.11.2019рах. № 0,0013.11.2019рах. № ,0022.11.2019рах. № 0,0026.11.2019рах. № 0,0013.12.2019рах. № ,0023.12.2019рах. № ,0024.12.2019рах. № ,0010.01.2020рах. № ,0023.01.2020рах. № ,0023.01.2020рах. № 4
79100000,0004.02.2020рах. № 4
80170000,0014.02.2020рах. № 4
8650000,0025.02.2020рах. № 4
8750000,0003.03.2020рах. № 4
8850000,0004.03.2020рах. № 4
90100000,0005.03.2020рах. № 4
9180000,0012.03.2020рах. № 4
9835000,0031.03.2020рах. № 4
18720000,0030.11.2020рах. № 4
190223000,0010.12.2020акт звірки
20815000,0026.01.2021акт звірки
21820000,0012.02.2021акт звірки
22510000,0001.03.2021акт звірки
23520000,0018.03.2021акт звірки
24525000,0031.03.2021акт звірки
25020000,0013.04.2021акт звірки
25620000,0027.04.2021акт звірки
26815000,0017.06.2021акт звірки

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Суд констатує той факт, що видаткова накладна та акт приймання-передачі є первинними документами бухгалтерського обліку, які засвідчують факт поставки та приймання товару.

Відповідно до положень ст. 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, з огляду на ст. 44.1 Податкового кодексу України та ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" саме первинний документ, який містить особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та відомості про господарську операцію і може підтвердити її реальне (фактичне) здійснення, - є належним та допустимим доказом здійснення господарської операції.

Таким чином, підписання покупцем видаткових накладних та актів приймання-передачі, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і які згідно названого Закону (ст. 1, ч. ч. 2-3 ст. 9) і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, судом встановлено, що відповідач повністю розрахувався за специфікаціями №1, №2, №3, №4 та №5. Водночас за специфікаціями №1, №3, №4 та №5 розрахунок за поставлений товар відбувся з порушенням строку, передбаченого Договором та специфікаціями.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 99 979,73 за Специфікацією №6, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині.

Щодо пені та штрафу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 6.1. Договору сторони погодили, що за порушення зобов`язань за цим договором вони несуть відповідальність у порядку, передбаченому договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору.

Відповідно до пункту 6.2 Договору при простроченні оплати поставленого товару покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, від суми невиконаного в строк зобов`язання за кожен календарний день прострочення платежу, а також сплатити постачальнику 3 % річних від суми заборгованості за користування чужими грошовими коштами за весь період прострочення оплати поставленого товару.

Відповідно до пункту 6.3 Договору додатково в разі прострочення оплати поставленої партії товару більш ніж на 60 календарних днів покупець на письмову вимогу постачальника сплачує останньому штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

За Специфікацією №5 відвантаження товару позивачем було здійснено 02.02.2020р. (згідно з видатковою накладною №23 від 02.02.2020). Відповідач мав здійснити оплату товару до 11.02.2020р.Як встановлено судом, оплата відповідачем за видатковою накладною №23 від не була здійснена (в період з 31.03.2020 по 29.11.2020). Тому, станом на 29.11.2020 заборгованість відповідача складала 100 379,73 грн.

За Специфікацією №6 відвантаження товару позивачем було здійснено 02.03.2020 (згідно з видатковою накладною №59 від 02.03.2020). Відповідач мав здійснити оплату за вказаною видатковою накладною до 15.03.2020р. Водночас судом встановлено, що заборгованість відповідача за видатковою накладною №59 від 02.03.2020 не була погашена протягом наступних 60 днів з моменту виникнення обов`язку сплати.

Отже, як свідчать матеріали справи, позивачем за умовами п. 6.3. Договору обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача 10% штрафу за прострочення виконання грошового зобов`язання більш ніж на 60 календарних дні.

Перевіривши розрахунок 10% штрафу, суд вважає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 20 035,94 грн штрафу підлягають задоволенню.

Також, суд погоджується з позивачем щодо правомірності стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати по Специфікаціям №1, №3, №4, №5 та №6.

Водночас, під час перевірки запропонованого позивачем розрахунку розміру пені, суд виявив арифметичні та методологічна помилку, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок.

Специфікація № 1

ПрострочкаДні Сума боргу, грн Облікова ставкаПеня, грн
з по
21.12.201826.12.,390,18294,06
27.12.201817.01.1,390,18427,26111
18.01.201903.02.,390,1878,649461
04.02.201905.02.2,780,18205,90302
06.02.201907.02.,780,1838,231783
08.02.2019
Всього 1044,1054
При цьому суд враховує здійснення відповідачем оплат:

№ платіжного доручення сума, грндата оплатипідстави
43100000,0021.12.2018рах. № ,0027.12.2018рах. № 144
330000,0018.01.2019рах. № ,0006.02.2019рах. № 144
638762,7708.02.2019рах. № 144
а також збільшення розміру заборгованості на суму 199381,39 грн. внаслідок настання обов`язку оплатити отриманий відповідачем товар за видатковою накладною від 03.02.2019.

Специфікація № 2 оплачена відповідачем повністю та своєчасно.

№ платіжного доручення сума, грндата оплатипідстави
4020000,0003.10.2019рах. № 0,0007.10.2019 рах. № 0,0017.10.2019 рах. № 154

Специфікація № 3,

Прострочка Дні Сума боргу, грн Облікова ставка Пеня, грн
зпо
22.11.201925.11.15,5140,3068

з урахуванням здійснення оплат:

№ платіжного доручення сума, грндата оплатипідстави
491500004.11.2019Рах.07.11.2019Рах.08.11.2019Рах.013.11.2019Рах.22.11.2019Рах.172
61 (частково)10000026.11.2019Рах.190

Специфікація № 4,

ПрострочкаДні Сума боргу, грнОблікова ставкаПеня, грн
зпо
02.12.201912.12.1515,51554,189
13.12.201922.12.1513,5638,8089
23.12.201923.12.513,548,12473
24.12.201909.01.513,5566,6135
10.01.202022.01.513,5337,1283
Всього 3144,865
з урахуванням оплат:

№ платіжного дорученнясума, грндата оплатипідстави
61 (частково)100000,0026.11.2019рах. №0,0013.12.2019рах. №,0023.12.2019рах. №,0024.12.2019рах. №,0010.01.2020рах. №,0023.01.2020рах. №190

Специфікація № 5.

Нарахування пені окремо по сумі передплати та по поставках від 27.01.2020 та від 02.02.2020.

За прострочку передплати:

Прострочка Дні Сума боргу, грн Облікова ставка Пеня, грн
зпо
25.01.202030.01.313,5442,9768
31.01.202003.02.311240,6294
04.02.202013.02.311300,2036
Всього 983,8097

За прострочку по поставці від 27.01.2020:

ПрострочкаДніСума боргу, грнОбл. ставкаПеня, грн
зпо
-70387,00
07.02.202024.02.99,00111026,882
25.02.202002.03.9,0011293,8636
03.03.202003.03.,001126,91203
04.03.202004.03.,001111,84353
Всього 1359,501

Також судом враховано приписи п. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Іншого у договорі між сторонами не встановлено. Посилання позивача на п. 6.12. Договору суд вважає безпідставними, оскільки в зазначеному пункті йдеться про збільшення терміну позовної давності щодо стягнення пені до 3-х років.

За прострочку по поставці від 27.01.2020:

Прострочка Дні Сума боргу, грн Обл. ставка Пеня, грн
зпо
13.02.202011.03.79,73111817,451
12.03.202012.03.9,731140,79937
13.03.202030.03.79,7310667,6261
31.03.202023.04.79,7310660,0311
24.04.202011.06.79,7381078,051
12.06.202012.08.79,7361023,048
Всього 5287,006

Загальна сума пені за специфікацією - 7630,32грн.

Специфікація № 6

Прострочка ДніСума боргу, грнОблікова ставкаПеня, грн
зпо
17.03.202030.03.00,00101486,68493
31.03.202023.04.00,00102318,46575
24.04.202011.06.00,0083786,8274
12.06.202016.09.00,0065622,27945
Всього 13214,2575

Загальна сума пені за розрахунками суду в межах заявлених позивачем періодів та сум становить 25 173,85 грн.

Щодо 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд застосував той же самий порядок визначення періодів прострочки виконання зобов`язань, що й під час розрахунку пені, проте без застосування до специфікації № 5 обмежуючого 6ти місячного строку для нарахування, передбаченого п.6 ст.232 Господарського Кодексу України.

Загальна сума 3% річних та інфляційних нарахувань за розрахунками суду складає 16 039,28 грн та 18 320,96 грн відповідно.

Таким чином, здійснивши ґрунтовний аналіз матеріалів справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів позивача та відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" та стягнення з Приватного підприємства "ЕЛЬ-КО" на користь позивача 99 979,73 грн основного боргу, 25 173,85 грн пені, 18 320,96 грн інфляційних втрат, 16 039,28 грн 3% річних, 20 035,94 грн штрафу.

Щодо клопотання відповідача про відмову у задоволенні позову в частині стягнення штрафу, пені, 3% річних та суми інфляційного збільшення у заявленому позивачем розмірі суд зазначає наступне.

Як вказав представник відповідача у своєму клопотанні (вх. №28014/21 від 22.10.2021), посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у Постанові від 18.03.2020 по справі №902/417/18, … виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Обставинами, які мають юридичне значення для зменшення розміру штрафних санкцій представник відповідача вважає: сумлінне виконання відповідачем зобов`язань за Договором; різке зростання, а потім падіння цін на вугілля, у зв`язку з різким коливанням курсу гривня-долар; обмежувальні заходи щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної інфекції COVID-19; наявність усної домовленості між позивачем та відповідачем про сплату заборгованості за вугілля в міру реалізації населенню без застосування санкцій; позивач не надав доказів, що порушення зобов`язання відповідачем завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Главою 24 Господарського кодексу України визначено загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, які врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч. 2ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч. 3 ст. 216 Господарського кодексу України).

За ч. ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України(справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 Цивільного кодексу України та 233Господарського кодексу України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах: від 26.07.2018 у справі N 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі N 921/110/18, від 14.01.2019 у справі N 925/287/18, від 22.01.2019 у справі N 908/868/18, від 27.03.2019 у справі N 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі N 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі N 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі N 917/101/19, від 06.11.2019 у справі N 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі N 916/545/19, від 13.01.2020 у справі N 902/855/18, від 14.01.2020 у справі N 911/873/19, від 10.02.2020 у справі N 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі N 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі N 925/605/18, від 17.03.2020 N 925/597/19, від 18.06.2020 у справі N 904/3491/19.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 7-рп/2013вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Обґрунтовуючи клопотання про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, представник відповідача послався на правовий висновок викладений у п. 8.28-8.38 Постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі N 902/417/18

Розглянувши вищевказане клопотання відповідача суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі N 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Щодо визначення подібності правовідносин то такі викладені у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі N 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі N 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі N 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі N 757/31606/15-ц (абзац 18).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі N 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Щодо посилання відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного Суду, а саме в п. 8.28-8.38 постанови від 18 березня 2020 року по справі N 902/417/18, як підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій то суд зазначає наступне.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі N 902/417/18).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Так у Постанові Великої Палати Верховного Суду, остання встановила невідповідність принципу справедливості з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 %. Нарахована у справі N 902/417/18 сума річних була більшою за суму основного боргу.

В той час у справі N 916/2123/21 відсутні обставин такої очевидної неспівмірності заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Суд зазначає, що застосування судами обмежень свободи договору носить винятковий характер. Отже, виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Представник відповідача, заявляючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, обґрунтовував його, зокрема, різким зростанням, а потім падінням цін на вугілля, у зв`язку з різким коливанням курсу гривня-долар, а також обмежувальними заходами щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної інфекції COVID-19

Суд зазначає, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі N 910/9765/18.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц, від 13.11. 2019 у справі N 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі N 902/417/18.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі N 910/4590/19 вказала, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Таким чином, оскільки 3 % річних та інфляційні втрати є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а не штрафними санкціями в розумінні закону, на них не поширюється норми ч. 1 ст. 233 ГК України про можливість зменшення їх розміру, а отже вони підлягають стягненню з відповідача у розмірі, заявленому позивачем.

Так, відповідачем на надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів винятковості обставин, які б зумовлювали зменшення розміру заявлених позивачем штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Посилання представника відповідача на сумлінне виконання відповідачем зобов`язань за Договором не береться судом до уваги, так як за матеріалами справи суд встановив наявність прострочень виконання ПП «ЕЛЬ-КО» грошових зобов`язань, які мали періодичний характер. Як вбачається з матеріалів справи, із 6 (шести) специфікацій відповідач вчасно виконав свої зобов`язання по оплаті товару лише по Специфікації №2 від 04.09.2019р.

Наявність усної домовленості між позивачем та відповідачем про сплату заборгованості за вугілля в міру реалізації населенню без застосування санкцій також не також не може розцінюватися як належний та допустимий доказ на користь зменшення штрафних санкцій.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominenv.Finland), №37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaariv.Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України).

Щодо витрат позивача на правову допомогу.

На виконання п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позивач надав розрахунок судових витрат, до яких було включено 20 000,00 гри, - витрати на професійну правничу допомогу.

25.06.2021 між позивачем та адвокатом Кошалковською П.В. було укладено Договір про надання правової допомоги № 17/21 (далі Договір правничої допомоги), згідно з п. 1.1. якого Адвокат приймає на себе доручення Клієнта про надання правової допомоги на умовах, передбачених Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії .Адвоката по наданню правової допомоги, а у випадку необхідності - відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього Договору.

На підтвердження факту надання правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається Акт (п. 1.3. Договору правничої допомоги).

Згідно з п. 4.2. Договору правничої допомоги гонорар сплачується шляхом 100% передплати на підставі виставлених рахунків, якщо інше не визначено у Додатках до цього Договору. Гонорар є фіксованим та відображений в рахунку.

25.06.2021 між позивачем та адвокатом Кошалковською Н.В. було укладено Додаткову угоду №1 до Договору правничої допомоги, п. 1 якої позивач та адвокат визначили вартість правової допомоги та доповнили розділ 4 Договору про надання правової допомоги №17/21 від 25.06.2021р. пунктом 4.14 в наступній редакції:

« 1.1. Складання та подання позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення з ПП «ЕЛЬ-КО» заборгованості, індексу інфляції, пені, 3% річних та штрафу за Договором поставки №1312 від 13.12.2018 вартість 7500,00 грн.

1.2. Складання та подання відповіді на відзив вартість 1500,00 грн.

1.3. Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (один раз) вартість 3500,00 грн.».

Також, представником позивача надано детальний опис наданої правової допомоги, в якому зазначено зміст та вид робіт (обсяг наданих послуг), а саме:

1) складання та подання позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості з ПП «ЕЛЬ-КО» згідно умов договору поставки №1312 від 13.12.2018 року та здійснено відповідні розрахунки (вартість послуги 7500,00 грн):

- розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних щодо специфікації №1 від 13.12.2018 р., видаткової накладної № 24 від 03.02.2019 року;

- розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних щодо специфікації № 3 від 01.11.2019р., видаткової накладної №157 від 11.11.2019 року;

- розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних щодо специфікації № 4 від 21.11.2019р., видаткової накладної №168 від 21.11.2019 року;

- розрахунок пені, інфляційних втрат, штрафу та 3% річних щодо специфікації № 5 від 09.01.2020р., видаткових накладних №16 від 27.01.2020 року, № 23 від 02.02.2020 року;

- розрахунок пені, інфляційних втрат, штрафу та 3% річних щодо специфікації № 6 від 21.02.2020р., видаткової накладної №59 від 02.03.2020 року;

2) складання та подання до Господарського суду Одеської області відповіді на відзив у справі №916/2123/21 (вартістю 1500,00 грн);

3) участь в судовому засіданні 01.09.2021 року в режимі відеоконференції но справі № 916/2123/21 (вартістю 3500,00 грн);

4) участь в судовому засіданні 16.09.2021 року в режимі відеоконференції по справі № 916/2123/21 (вартістю 3500,00 грн);

5) участь в судовому засіданні 25.10.2021 різку в режимі відеоконференції по справі № 916/2123/21 (вартістю 3500,00 грн).

Вартість повного обсягу наданих адвокатом послуг складає 19 500,00 грн.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Послуги. Загальні положення цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

З огляду на предмет договору про надання правової допомоги, об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги, зокрема, у зв`язку із вирішенням спору в суді.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Як свідчать матеріали справи, адвокатом Кошалковською Н.В. виставлялись позивачу рахунки фактури за Договором правничої допомоги (Т. 2, а.с. 13-17):

- №СФ-0000024 від 25.06.2021 на суму 7500,00 грн;

- №СФ-0000041 від 30.08.2021 на суму 1500,00 грн;

- №СФ-0000042 від 30.08.2021 на суму 3500,00 грн;

- №СФ-0000046 від 15.09.2021 на суму 3500,00 грн.

- №СФ-0000055 від 22.10.2021 на суму 3500,00 грн.

Фактичне прийняття позивачем правової допомоги підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (Т. 2, а.с. 18-21):

- №ОУ-0000021 від 19.07.2021;

- №ОУ-0000038 від 31.08.2021;

- №ОУ-0000039 від 01.09.2021;

- №ОУ-0000043 від 16.09.2021.

За надання правової допомоги позивач сплатив адвокату Кошалковській Н.В. винагороду (гонорар) у розмірі 19 500,00 гривень, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №110 від 30.06.2021 на суму 7500,00 грн;

- №152 від 30.08.2021 на суму 1500,00 грн;

- №153 від 30.08.2021 на суму 3500,00 грн;

- №157 від 16.09.2021 на суму 3500,00 грн;

- №193 від 23.10.2021 на суму 3500,00 грн.

Враховуючи вищевказані докази, суд зазначає про доведеність представником позивача факту надання правничої допомоги позивачу та факту оплати послуг останнім.

З огляду на загальні принципи справедливості та верховенства права, враховуючи категорію та складність справи, суд, виходячи з критеріїв реальності та розумності витрат позивача на правничу допомогу, вважає заяву представника позивача обґрунтованою, а розмір витрат доведеним.

Водночас за змістом п. 3 ч. 4 ст.129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно.

Таким чином, суд покладає на відповідача 17 480,31 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача 2 693,25 грн витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 49-Г; ) до Приватного підприємства "ЕЛЬ-КО" (67700, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, провулок Московський, будинок 14, квартира 71; ) про стягнення 200 295,05 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ЕЛЬ-КО" (67700, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, провулок Московський, будинок 14, квартира 71; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Нове обладнання паливно-енергетичного комплексу" (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 49-Г; ) 99 979,73 грн основного боргу, 25 173,85 грн пені, 18 320,96 грн інфляційних втрат, 16 039,28 грн 3% річних, 20 035,94 грн штрафу, 2 693,25 грн витрат зі сплати судового збору, 17 480,31 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 01 грудня 2021 р. Повний текст рішення складено та підписано 13 грудня 2021 р.

Суддя Р.В. Волков