СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/1198/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" (вх.№2757 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 26.07.2021, ухвалене суддею Хотенцем П.В. у приміщенні господарського суду Харківської області 26.07.2021 о 15:35 годині (повне рішення складено 05.08.2021) у справі №922/1198/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська філія забезпечення", м. Харків,
до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна", м. Харків,
про стягнення 107537,81 грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.07.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" на користь ТОВ "Харківська філія забезпечення" 92992,48 грн. заборгованості за накладними, 1758,63 грн. 3% річних, 5670,62 грн. інфляційних втрат, 7116,08 грн. пені, 9650,76 грн витрат на правову допомогу та 2270,00 грн судового збору.
Суд першої інстанції у вказаному рішенні зазначив, що на виконання умов договору поставки №09.04/П-2020 позивачем в період з 15.04.2020 по 30.07.2020 поставлено продуктів харчування, згідно з видатковими накладними, на загальну суму 779591,58 грн. Відповідачем сплачено за поставлену продукцію на загальну суму 686599,10 грн. Станом на 05.04.2021 загальна заборгованість Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" перед позивачем за вказаними накладними становить 92992,48 грн.
Надані позивачем розрахунки пені, відсотків річних та інфляційних втрат господарський суд визнав обґрунтованими і дійшов висновку, що вказані суми також підлягають стягненню з відповідача. Господарський суд також вказав, що витрати позивача на правову допомогу підтверджуються належними доказами; враховуючи суму задоволення позовних вимог, ціну позову, проаналізувавши позовну заяву та складність спору, що виник між сторонами, суд визнав достатньою та співрозмірною щодо наданих послуг оплату адвокату в сумі 9650,76 грн.
Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт також просить суд долучити до матеріалів справи нові докази, які не подавалися відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції, а саме копії платіжних доручень та копію наказу Генерального директора Концерну "Військторгсервіс" від 25.03.2020 №33.
Заявник скарги зазначає, що згідно з наданими позивачем податковими накладними загальна сума поставки - 767634,08 грн, а не 779591,58 грн, як вказав господарський суд в оскаржуваному рішенні; водночас, згідно з наявними у відповідача первинними документами та даними бухгалтерського обліку, позивач здійснив поставку на суму 686599,10 грн, тому, враховуючи розмір оплати, який, за твердженням апелянта, вірно встановлено судом в оскаржуваному рішенні (686599,10 грн), відповідач зазначає про відсутність у нього заборгованості перед позивачем. За твердженням заявника скарги, у загальний обсяг оплати увійшли суми, зазначені у видаткових накладних №81 від 23.07.2020, №72 від 24.07.2020 та №82 від 29.07.2020 - стосовно яких в оскаржуваному рішенні зазначено про наявність заборгованості. Також відповідач наполягає на тому, що поставка товару згідно з видатковою накладною №80 від 22.07.2020 не була здійснена позивачем належним чином, а саме - поставлений товар не відповідав ТУ, у зв`язку з чим військова частина відмовилася приймати цей товар; видаткова накладна №74 від 30.07.2020 у відповідача відсутня, поставка за нею не здійснювалася; за твердженням відповідача, прийняття місцевим господарським судом рішення без дослідження оригіналів документів (зокрема, видаткових накладних, на які посилається позивач) свідчить про недостатність вивчення судом значущих обставин у справі. В обґрунтування клопотання про долучення нових доказів апелянт посилається на такі обставини як велике навантаження на юрисконсульта Концерну, оскільки 29.04.2021 юрисконсульт філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс", який мав брати участь в розгляді даної справи, звільнився.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено розгляд справи на 07.10.2021 о 17:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104, встановлено учасникам справи строк до 04.10.2021 для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також для подання заяв, клопотань тощо.
28.09.2021 до суду надійшла заява позивача, ТОВ "Харківська філія забезпечення", (вх.№11283) про участь у судовому засіданні 07.10.2021 о 17:00 годині в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".
29.09.2021 у зв`язку необхідністю розгляду вказаної заяви та у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Пуль О.А., Фоміна В.О.
Ухвалою колегії суддів у вказаному складі від 01.10.2021 заяву позивача задоволено, постановлено провести судове засідання 07.10.2021 в режимі відеоконференції.
04.10.2021, тобто в межах установленого судом строку, позивач направив поштою відзив на апеляційну скаргу (вх.№11621 від 06.10.2021), в якому наполягає на існуванні у відповідача заборгованості перед позивачем у вказаному в позові розмірі, стверджуючи, що накладні №81, 72, 82, 74 не оплачені Концерном; щодо повернення продукції військовою частиною - на думку позивача, дана обставина не свідчить про неналежне виконання постачальником своїх зобов`язань, оскільки у ТТН, згідно з якою повернуто товар, відсутня відповідна позначка. Позивач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.
06.10.2021 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.
06.10.2021 позивач також надав клопотання (вх.№11630) про стягнення судових витрат, у якому просить стягнути з відповідача 4500,00 грн витрат, понесених позивачем на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
У судовому засіданні 07.10.2021, розглянувши клопотання апелянта про прийняття нових доказів, які не надавалися до суду першої інстанції - копій платіжних доручень та копії наказу Генерального директора Концерну "Військторгсервіс" від 25.03.2020 №33 - колегія суддів зазначила, що наведені апелянтом причини неподання цих доказів до суду першої інстанції (звільнення юрисконсульта, який мав брати участь у розгляді справи, велике навантаження фахівців Концерну "Військторгсервіс" тощо) не можуть бути визнані поважними, оскільки стосуються внутрішньої організації роботи Концерну. Тому, з урахуванням приписів ст. 13, 14 ГПК України щодо здійснення господарського судочинства на засадах змагальності та диспозитивності, а також вимог ч.3 ст.269 ГПК України, судом було відмовлено відповідачеві у клопотанні про прийняття нових доказів, які не надавалися до суду першої інстанції. Колегією суддів було додатково враховано, що, як вбачається з пояснень відповідача, нові докази, зокрема, платіжні доручення, надано ним на підтвердження суми оплати за отриманий від позивача товар. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, стосовно суми здійсненої відповідачем оплати - 686599,10 грн - між сторонами розбіжностей немає; реквізити та суми платіжних доручень, копії яких додано відповідачем до апеляційної скарги (т.2, а.с.110 - 120), відображено в наданій позивачем до суду першої інстанції банківській виписці (т.1, а.с.12).
Також у судовому засіданні 07.10.2021 було заслухано усні пояснення представників обох сторін стосовно суті спору.
Представник відповідача вказував на невідповідність між зазначеною позивачем загальною сумою поставки (779591,58 грн) та сумою всіх видаткових накладних, копії яких надано позивачем суду першої інстанції (767634,08 грн), наполягав на тому, що за деякими накладними товар не отримувався, і вони не відображені в бухгалтерському обліку філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс", також представник відповідача стверджував, що надані позивачем товарно-транспортні накладні та видаткові накладні містять відбитки печаток та підписи, що відрізняються один від одного, і наполягав на необхідності огляду оригіналів відповідних документів.
Ухвалою суду від 07.10.2021 в судовому засіданні було оголошено перерву до 23.11.2021 та витребувано у позивача і відповідача оригінали всіх документів, копії яких наявні в матеріалах справи, для огляду в судовому засіданні.
22.11.2021 позивач надав додаткові пояснення, в яких зазначає про наступні обставини: відтиск печатки на договорі поставки та видаткових і товарно-транспортних накладних однакові; позивачем помилково не було надано разом з позовною заявою видаткову накладну №41 від 20.03.2020, яка на момент подання позову була оплачена відповідачем (до пояснень додано копію вказаної видаткової накладної та відповідної товарно-транспортної накладної); видаткову накладну №50 від 13.05.2020, яка також сплачена відповідачем, було надано з наявною помилкою, а саме, з неправильно вказаною сумою (28642,50 грн замість суми 29548,80 грн, яка відображена в акті звірки взаємних розрахунків), як вказує позивач, цю помилку, що сталася внаслідок технічного збою в системі 1с, було в подальшому виправлено сторонами, складено та підписано нову видаткову накладну (копію виправленої накладної №50 та відповідної товарно-транспортної накладної додано до пояснень), однак до місцевого господарського суду було помилково надано першу накладну №50 (з неправильно зазначеною сумою). Позивач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.
22.11.2021 від Концерну "Військторгсервіс" (м.Київ) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не засвідчене електронним цифровим підписом. Заявник просить відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю участі його представника в судовому засіданні 23.11.2021, посилаючись на те, що юрист філії "Східна" звільнився, а представник Концерну "Військторгсервіс" 23.11.2021 бере участь у судовому засіданні Запорізького апеляційного суду.
Вказане клопотання не було розглянуто судом - з огляду на відсутність електронного цифрового підпису відправника.
Інше клопотання відповідача (аналогічного змісту) про відкладення розгляду справи, засвідчене з електронним цифровим підписом, надійшло до суду 23.11.2021, вже після оголошення перерви в судовому засіданні.
Представник відповідача в судове засідання 23.11.2021 не з`явився.
У судове засідання 23.11.2021 до Східного апеляційного господарського суду прибув представник позивача, який надав для долучення до матеріалів справи таблицю-розрахунок за період з 15.04.2020 по 30.07.2020 щодо сум, на які здійснювалися поставки та оплата за договором №09.04/П-2020.
На виконання ухвали суду від 07.10.2021 представник позивача надав оригінали документів, копії яких наявні в матеріалах справи, а саме - договору поставки №09.04/П-2020 від 09.04.2020, акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2020 - 02.11.2020, видаткових та товарно-транспортних накладних.
Судом оглянуто вказані докази та встановлено, що наявні в матеріалах справи копії договору та акту звірки відповідають оригіналам, також відповідають оригіналам копії видаткових та товарно-транспортних накладних окрім копії накладної №50 від 13.05.2020 (т.1, а.с.34, зворотний бік), в якій вказано суму 28642,50 грн, тоді як у наданому позивачем для огляду оригіналі, у товарно-транспортній накладній (т.1, а.с.36), та в акті звірки (т.1, а.с.11) - 29548,80 грн. Щодо причини вказаної невідповідності (технічна помилка) позивачем надано суду вищезазначені письмові пояснення, а також усні пояснення в судовому засіданні 23.11.2021.
Судом також досліджено наданий позивачем для огляду оригінал накладної №41 від 20.03.2020, копія якої відсутня в матеріалах справи, разом з тим, суму поставки, вказану в цій накладній (11051,20 грн) враховано в підписаному обома сторонами акті звірки (т.1, а.с.11).
Під час огляду наданих позивачем оригіналів накладних судом встановлено відсутність накладної №59 від 18.06.2020 на суму 51710,40 грн та накладної №65 від 03.07.2020 на суму 17739,28 грн, про отримання товару за якими зазначає відповідач в апеляційній скарзі. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що такі накладні у ТОВ "Харківська філія забезпечення" відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, копій вказаних накладних відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції.
Також судом встановлено, що видаткові накладні без номерів від 04.08.2020 на суму 53443,80 грн та від 05.08.2020 на суму 14774,40 грн, про отримання товару за якими зазначає відповідач в апеляційній скарзі, не стосуються предмета позовних вимог (не входять до суми позову).
Ухвалою суду від 23.11.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 03.12.2021, Концерну "Військторгсервіс" виконати вимоги ухвали Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 щодо надання для огляду в судовому засіданні оригіналів документів, копії яких наявні в матеріалах справи. У вказаній ухвалі суд зазначив, що Концерну "Військторгсервіс" слід виконати вимоги ухвали Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 щодо надання для огляду в судовому засіданні оригіналів документів, копії яких наявні в матеріалах справи.
Ухвалою від 26.11.2021 задоволено клопотання позивача про участь представника ТОВ "Харківська філія забезпечення" в судовому засіданні 03.12.2021 в режимі відеоконференції.
Копію ухвали від 23.11.2021 про оголошення перерви в судовому засіданні до 03.12.2021, направлену на адресу філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (м.Харків), було повернуто відділенням зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Концерн "Військторгсервіс" (м.Київ), яким було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, отримав копію вказаної ухвали, що підтверджується долученим до матеріалів справи повідомленням відділення зв`язку. Отже, з урахуванням приписів п.3, 4 ч.6 ст.242 ГПК України, суд зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання 03.12.2021.
Проте в судове засідання 03.12.2021 Концерн "Військторгсервіс" не направив свого представника, про причини його неявки суд не повідомив.
Через технічну помилку у роботі системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" з боку представника ТОВ "Харківська філія забезпечення" (відсутність відеозв`язку) проведення судового засідання в режимі відеоконференції виявилося неможливим, про що Східним апеляційним господарським судом складено відповідний акт.
В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.
За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
09.04.2020 між ТОВ "Харківська філія забезпечення" (постачальник) та Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" (покупець) було укладено договір поставки №09.04/П-2020 (т.1, а.с.19).
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим договором, постачати в асортименті продукти харчування (товар) покупцеві, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар. Товар (продукти харчування), що постачається, повинен відповідати описам до продуктів харчування з 1001 по 5021 найменувань продуктів до Каталогу продуктів харчування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.11.2019 №591.
Відповідно до пункту 2.2. договору постачальник поставляє товар покупцю на умовах DDP (доставка на склад покупця) в строки та за адресою, що визначаються покупцем в замовленні.
За умовами пункту 3.3. договору оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару.
Відповідно до п.4.7 договору, товари, доставлені представнику покупця з порушенням вимог до маркування, тари та упаковки, а також товар, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах (ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ) вважаються не поставленими, тим самим фіксується порушення відповідним актом та мають бути замінені постачальником протягом одного календарного дня.
Згідно з пунктом 5.2.1. договору покупець зобов`язаний за відсутністю зауважень, приймати поставлені товари згідно з належним чином оформленими і підписаними документами (ТТН) та здійснювати оплату товару на умовах цього договору.
Відповідно до пункту 6.2. договору за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.
Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору поставки №09.04/П-2020 позивачем в період з 15.04.2020 по 30.07.2020 поставлено продуктів харчування, згідно з видатковими накладними, на загальну суму 779591,58 грн.
Відповідачем здійснено оплати за поставлену продукцію на загальну суму 686599,10 грн. Водночас ним не було сплачено за товар, поставлений за наступними видатковими накладними: № 80 від 22.07.2020 на суму 50581,80 грн (з якої до стягнення заявлено неоплачену частину); № 81 від 23.07.2020 на суму 4924,80 грн; № 72 від 24.07.2020 на суму 4638,38 грн; № 82 від 29.07.2020 на суму 62985,60 грн; № 74 від 30.07.2020 на суму 7489,80 грн.
Загальна заборгованість Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" перед позивачем за вказаними накладними склала 92992,48 грн, що відображено у підписаному обома сторонами акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 по 02.11.2020 (т.1, а.с.11).
Зазначене стало підставою для звернення ТОВ "Харківська філія забезпечення" до суду з позовом про стягнення з відповідача 92992,48 грн. заборгованості за накладними, 1758,63 грн. 3% річних, 5670,62 грн. інфляційних втрат, 7116,08 грн. пені. Також позивач просив покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.
Місцевий господарський суд задовольнив позов з наведених вище підстав.
Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.
Як було встановлено вище, предметом позову в даній справі є стягнення заборгованості за договором поставки та здійснених на неї нарахувань.
Місцевий господарський суд із посиланням на ст. 525, 526, 692, 712 ЦК України, ст.193 ГК України та інші норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про те, що сума основного боргу 92992,48 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, визнавши належними доказами на підтвердження наявності такого боргу надані позивачем копії відповідних видаткових накладних.
Дослідивши вказані копії, а також оригінали цих документів у судовому засіданні 23.11.2021, суд встановив, що копії відповідають оригіналам (окрім копії накладної №50 від 13.05.2020, т.1, а.с.34, зворотний бік, в якій вказано суму 28642,50 грн, тоді як у наданому позивачем для огляду оригіналі, у товарно-транспортній накладній, т.1, а.с.36, та в акті звірки, т.1, а.с.11 - 29548,80 грн, що, за поясненням позивача, є наслідком технічної помилки), накладні підписано представниками обох сторін та засвідчено їх печатками.
Відповідач в ході апеляційного провадження не заперечував обставин щодо укладення між сторонами відповідного договору, здійснення позивачем поставок за вказаним договором, а також здійснення відповідачем оплати отриманого товару на суму 686599,10 грн (стосовно розміру оплати між сторонами розбіжності відсутні, відповідне підтверджується наданою позивачем банківською випискою (т.1, а.с.12), на яку також посилається відповідач в апеляційній скарзі, т.2, а.с.100).
Водночас апелянт не погоджується із зазначеним у позовній заяві та в рішенні місцевого господарського суду обсягом поставок, наполягаючи на тому, що, здійснивши оплату за поставлену продукцію на загальну суму 686599,10 грн, філія "Східна" Концерну "Військторгсервіс" повністю розрахувалася з позивачем.
Зокрема, заявник скарги стверджує, що місцевий господарський суд необґрунтовано дійшов висновку про те, що загальна сума поставок складає 779591,58 грн, тоді як відповідно до наданих позивачем видаткових накладних вказана сума 767634,08 грн.
Дослідивши відповідні докази, колегія суддів зазначає, що позивачем до суду першої інстанції дійсно надано первинні документи лише на суму 767634,08 грн.
Разом з тим, у підписаному обома сторонами та засвідченому їх печатками акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 по 02.11.2020, оригінал якого також було досліджено судом у судовому засіданні 23.11.2021 та встановлено відповідність наданої позивачем до суду першої інстанції копії вказаного документа (т.1, а.с.11) його оригіналу, відображено поставку від 20.03.2020 на суму 11051,20 грн. Згідно з поясненнями позивача, товар на вказану суму було поставлено за видатковою накладною №41 від 20.03.2020 (яку позивачем помилково не було надано разом з позовною заявою) і на момент подання позову оплачено відповідачем. Тобто вимога про стягнення коштів за цією накладною не є предметом позову, однак поставка по ній враховувалася сторонами у загальній сумі поставки та оплати.
У судовому засіданні 23.11.2021 судом було досліджено наданий позивачем для огляду оригінал накладної №41 від 20.03.2020, копія якої відсутня в матеріалах справи. Однак, враховуючи, що суму поставки, вказану в цій накладній (11051,20 грн) відображено в підписаному обома сторонами акті звірки (т.1, а.с.11), колегія суддів зазначає, що позивачем належним чином підтверджено обставини щодо здійснення вказаної поставки.
Дослідивши матеріали справи та надані представником позивача в судовому засіданні 23.11.2021 для огляду оригінали документів, суд також встановив, що у видатковій накладній №50 від 13.05.2020, копію якої надано позивачем до суду першої інстанції (т.1, а.с.34, зворотний бік), вказано суму 28642,50 грн, тоді як у наданому позивачем для огляду оригіналі, у товарно-транспортній накладній (т.1, а.с.36), та в акті звірки (т.1, а.с.11) - 29548,80 грн. Також, у відповідності до банківської виписки (т.1, а.с.12), 19.05.2020 відповідачем було здійснено оплату згідно з видатковою накладною №50 від 13.05.2020 на суму 29548,80 грн.
За поясненнями позивача, неправильне зазначення у видатковій накладній №50 суми 28642,50 грн замість суми 29548,80 грн мало місце через технічну помилку, яку було в подальшому виправлено сторонами, складено та підписано нову видаткову накладну (копію виправленої накладної №50 та відповідної товарно-транспортної накладної додано до письмових пояснень позивача, наданих суду апеляційної інстанції), однак до місцевого господарського суду було помилково надано першу накладну №50 (з неправильно зазначеною сумою).
Отже, пояснення позивача щодо різниці у 11957,50 грн між загальною сумою поставки (779591,58 грн), вказаною у позові, і загальною сумою видаткових накладних, копії яких надано позивачем до суду першої інстанції (767634,08 грн), колегія суддів визнає переконливими, оскільки вони підтверджуються наявними у справі доказами в їх сукупності (товарно-транспортними накладними, актом звірки тощо).
Відповідач в апеляційній скарзі також заперечує проти врахування окремих видаткових накладних як доказів здійснення поставок.
Зокрема, апелянт зазначає, що поставка товару згідно з видатковою накладною №80 від 22.07.2020 на суму 50581,80 грн не була здійснена позивачем належним чином, а саме - поставлений товар не відповідав ТУ, у зв`язку з чим військова частина відмовилася приймати цей товар. За твердженням відповідача, вказані обставини підтверджуються доказами, що додані до відзиву на позов, які місцевий господарський суд безпідставно не взяв до уваги.
Разом з тим, як було встановлено вище, вказана накладна (т.1, а.с.66) підписана представниками обох сторін, засвідчена їх печатками та не містить будь-яких відміток про відмову покупця від прийняття товару.
Відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів складення акту про невідповідність отриманого від позивача товару вимогам ТУ (як це передбачено вищенаведеними умовами п.4.7 договору), звернення до постачальника з вимогою про заміну цього товару тощо.
Щодо доданих до відзиву на позов доказів (т.1, а.с. 161 163), колегія суддів зазначає, що відповідачем надано копії документів, які не придатні до читання. Також, незважаючи на те, що Східний апеляційний господарський суд в ухвалі від 23.11.2021 зобов`язував Концерн "Військторгсервіс" надати для огляду оригінали відповідних доказів, вимоги суду відповідачем не були виконані. До апеляційної скарги додано копію видаткової накладної №2371 від 23.07.2020 з відміткою про повернення товару "консерви шпроти в олії вищого ґатунку" через порушення ТУ. Разом з тим, вартість повернутого товару у накладній №2371 від 23.07.2020 не зазначено, найменування не співпадає з тим, що вказано в накладній №80 від 22.07.2020 ("шпроти "Прибалтійське золото"), окрім того, артикул, назву та кількість товару закреслено. Отже, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що було здійснено повернення саме того товару, який отримано за накладною №80 від 22.07.2020.
Тому твердження апелянта про повернення товару за видатковою накладною №80 від 22.07.2020 на суму 50581,80 грн колегія суддів вважає необґрунтованими.
Посилання на відсутність у відповідача накладної №74 від 30.07.2020 на суму 7489,80 грн, на думку колегії суддів, не можуть бути визнані належними доказами тієї обставини, що поставка за нею не здійснювалася, оскільки, як було встановлено вище, вказана накладна (т.1, а.с.72) підписана представниками обох сторін та засвідчена їх печатками, наявна в матеріалах справи копія відповідає оригіналу; факту підробки зазначеного документа апелянт суду не довів.
Тобто накладні №80 від 22.07.2020 на суму 50581,80 грн та №74 від 30.07.2020 на суму 7489,80 грн колегія суддів визнає належними доказами на підтвердження факту отримання товару відповідачем.
А відтак, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем в період з 15.04.2020 по 30.07.2020 поставлено відповідачеві продуктів харчування на загальну суму 779591,58 грн.
Як було встановлено вище, щодо загальної суми здійсненої відповідачем оплати (686599,10 грн) розбіжності між сторонами відсутні. Відповідно до змісту апеляційної скарги (т.2, а.с.99), щодо більшості видаткових накладних, про поставки товару за якими зазначає позивач, розрахунки сторін співпадають.
Разом з тим, відповідач стверджує, що у загальний обсяг оплати увійшли суми, зазначені у видаткових накладних №81 від 23.07.2020, №72 від 24.07.2020 та №82 від 29.07.2020 (які, на його думку, безпідставно не враховані позивачем). Окрім того, відповідач наполягає на тому, що до цієї суми слід включити оплати за накладними: №59 від 18.06.2020 на суму 51710,40 грн, №65 від 03.07.2020 на суму 17739,28 грн та за накладними без номерів від 04.08.2020 на суму 53443,80 грн, від 05.08.2020 на суму 14774,40 грн (копій вказаних накладних відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано).
Стосовно даних аргументів колегія суддів зазначає, що відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу.
Проте, як вбачається із наявних у справі доказів, зокрема, із наданої позивачем банківської виписки (т.1, а.с.12), яку відповідач визнає належним доказом щодо здійснення оплат, у платіжних документах покупець не зазначав реквізитів усіх видаткових накладних, за якими сплачувалися кошти, зокрема не зазначено про оплату саме за видатковими накладними №81 від 23.07.2020, №72 від 24.07.2020 та №82 від 29.07.2020.
У договорі сторони також не встановили певного порядку зарахування коштів, ними лише погоджено, що оплата партії поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару (п.3.3 договору).
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на здійснення ним оплати товару за накладними №81 від 23.07.2020, №72 від 24.07.2020 та №82 від 29.07.2020 не знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження.
Щодо накладних від 04.08.2020 на суму 53443,80 грн та від 05.08.2020 на суму 14774,40 грн, оплати за якими, згідно з твердженнями відповідача, також увійшли до загальної суми 686599,10 грн, колегія суддів зазначає, що предметом позову в даній справі є вимога про стягнення з відповідача заборгованості за період з 15.04.2020 по 30.07.2020, а не за серпень 2020 року (тобто вищевказані аргументи не стосуються спірного періоду поставок). Окрім того, відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції копій зазначених накладних, так само як і накладних №59 від 18.06.2020 на суму 51710,40 грн та №65 від 03.07.2020 на суму 17739,28 грн. Згідно з поясненнями позивача, вищевказані накладні у ТОВ "Харківська філія забезпечення" відсутні. Отже, твердження відповідача про те, що до суми 686599,10 грн увійшли оплати вищевказаних поставок, колегія суддів не визнає доведеними.
Натомість, поставки товару та суми оплат за період з 15.04.2020 по 30.07.2020 відображено в акті звірки взаємних розрахунків, підписаному обома сторонами та засвідченому їх печатками (т.1, а.с.11), із якого вбачається, що загальна заборгованість Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" перед позивачем за поставками у спірний період склала 92992,48 грн.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків може вважатися доказом у справі для підтвердження певних обставин, зокрема, для підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акта звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19, від 06.10.2021 у справі № 911/2731/20 тощо.
Як уже зазначалося, Східним апеляційним господарським судом досліджено оригінал акта звірки та встановлено, що наявна матеріалах копія відповідає оригіналу.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на наявність підозри щодо підробки вказаного документа ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження заявником скарги не надано жодних доказів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що не погашена на час подання позову заборгованість відповідача перед позивачем за поставки товару в період з 15.04.2020 по 30.07.2020 становить 92992,48 грн оскільки розмір вказаної суми підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а заперечення відповідача є необґрунтованими і не можуть бути визнані підставою для відмови у стягненні основного боргу у заявленій позивачем сумі.
Стосовно відбитків печатки на спірних накладних судом в ході апеляційного провадження було встановлено, що візуально вони відповідають тим, які містяться на договорі.
Щодо позовних вимог про стягнення 1758,63 грн 3% річних, 5670,62 грн інфляційних втрат, 7116,08 грн пені згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, перевіривши вказаний розрахунок, обґрунтовано визнав його правильним, таким, що узгоджується з матеріалами справи (з яких вбачається прострочення покупцем оплати за отриманий товар), з вимогами ст. 611, 625 ЦК України, 230, 231, 232 ГК України, а також з вищенаведеними умовами п.6.2 договору щодо обов`язку покупця сплатити постачальнику пеню за прострочення оплати.
Заперечень та контррозрахунків щодо розміру вказаних сум відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано, а заперечення щодо їх стягнення обґрунтовуються незгодою зі стягненням суми основного боргу.
Однак, враховуючи, що, як було встановлено вище, матеріалами справи підтверджується правомірність стягнення з відповідача на користь позивача 92992,48 грн основного боргу, колегія суддів зазначає, що відповідні похідні вимоги щодо стягнення нарахувань на вказану суму, здійснених у відповідності до вимог чинного законодавства, також підлягають задоволенню.
Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів в обґрунтування заперечень проти правомірності позовних вимог. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Стосовно витрат на правову допомогу, стягнутих оскаржуваним рішенням з відповідача на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.
20.01.2021 між Адвокатським об`єднанням "Компанія "ДОВІРА" (виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківська філія забезпечення" (замовником), укладено договір про надання правової допомоги №805/м, відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику у відповідності до умов договору правничої допомоги з юридичних питань, які цікавлять замовника, а замовник зі свого боку зобов`язаний прийняти вказані послуги та своєчасно їх оплатити. 19.03.2021 між сторонами договору було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги №805/м.
Згідно з пунктом 1.1. додаткової угоди № 2 виконавець зобов`язується надати консультаційну та правову допомогу замовнику щодо витребування заборгованості з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" за договором поставки №09.04/П-2020 від 09.04.2020.
Відповідно до пункту 1.3. додаткової угоди № 2 сторонами погоджено вартість окремих видів адвокатських послуг (додаток №1 до додаткової угоди), а також визначено винагороду адвокату в результаті позитивного вирішення справи у розмірі два відсотка від задоволеної судом суми позову, яка сплачується до винесення рішення та корегується за результатами судового рішення.
Згідно з пунктом 1.4. додаткової угоди № 2 для виконання робіт та надання послуг, визначених в пункту 1.1. даної додаткової угоди, визначаються адвокат Примак Олена Миколаївна та адвокат Марцих Ярослав Олександрович.
Згідно з розрахунком витрат на правову допомогу, в якому наведено детальний опис робіт (т.1, а.с.17) загальна сума цих робіт становить 9650,76 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано докази сплати адвокатському об`єднанню 9650,76 грн.
З огляду на характер даного спору, ступінь складності справи, розмір позовних вимог, обґрунтовано задоволених судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд правомірно, у відповідності до наведених ним в оскаржуваному рішенні приписів ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст. 126 ГПК України визнав достатньою та співрозмірною щодо наданих послуг оплату адвокату в сумі 9650,76 грн та дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 9650,76 грн.
Відповідачем в ході апеляційного провадження не наведено заперечень щодо розміру вказаної суми.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.
За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено зазначених у ч.4 ст.269 ГПК України обставин, а саме, наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У суді апеляційної інстанції позивачем було заявлено клопотання про стягнення судових витрат (вх.№11630 від 06.10.2021, т.2, а.с.162), в якому заявник просив стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на правову допомогу, в розмірі 4500,00 грн.
До клопотання додано копію договору №30 від 19.08.2021 про надання правової допомоги, укладеного позивачем з адвокатом Мар`єнко В.Ю., розрахунок витрат (детальний опис), із якого вбачається, що загальна вартість робіт із представлення інтересів позивача у Східному апеляційному господарському суді та підготовки відзиву на апеляційну скаргу становить 4500,00 грн, також надано докази сплати позивачем відповідної суми адвокату.
Колегія суддів зазначає, що адвокат Мар`єнко В.Ю. представляла інтереси позивача в ході апеляційного провадження, клопотання подано з дотриманням установленого законом порядку та строків, наданий позивачем розрахунок узгоджується з вимогами чинного законодавства, зокрема, ст. 126 ГПК України щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.
Відповідач в ході апеляційного провадження не надав заперечень щодо розміру вказаних витрат та не звертався до суду з клопотанням щодо їх зменшення.
За таких обставин, з урахуванням результату розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 129 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідні витрати мають бути покладені на відповідача.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 26.07.2021 у справі №922/1198/21 залишити без змін.
Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-а, ) в особі філії "Східна" (61098, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, код філії: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська філія забезпечення" (61064, м. Харків, вул. Цементна, 3, ) 4500,00 грн витрат на правову допомогу.
Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.12.2021

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль