УХВАЛА

м. Київ

07.12.2021Справа №910/13987/20
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва", м. Київ

про ухвалення додаткового рішення

у справі

За позовом Державного підприємства "Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України", м. Київ

до 1. Фізичної особи-підприємця Срібної Ірини Сергіївни, м. Київ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва", м. Київ

3. Державного підприємства "Запорізький державний центр науки, інновацій та інформатизації", м. Запоріжжя

4. ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

про визнання недійсними договорів, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кочетков В.М. (директор);

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: не з`явились;

від відповідача-3: не з`явились;

від відповідача-4: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

15.09.2020 року до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства "Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України" (позивач) надійшла позовна заява до Фізичної особи-підприємця Срібної Ірини Сергіївни (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва" (відповідач-2) про:

- визнання недійсним договору №25/10 про відступлення права вимоги від 25.10.2013 року, укладеного між позивачем, Фізичною особою-підприємцем Гонтарем Денисом Андрійовичем та Державним підприємством "Запорізький державний центр науки, інновацій та інформатизації";

- визнання недійсним Договору №1-ВПВ про відступлення права вимоги від 29.10.2013 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Гонтарем Денисом Андрійовичем, відповідачем-1 та позивачем;

- визнання недійсним Договору №07/10 про відступлення права вимоги від 07.10.2016 року, укладеного між відповідачем-2 та відповідачем-1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

16.11.2021 року до канцелярії суду від відповідача-2 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №910/13987/20 щодо розподілу судових витрат, в якій відповідач-2 просить покласти понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 28 900,00 грн на позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва" щодо розподілу судових витрат призначено на 07.12.2021.

07.12.2021 позивачем було подано клопотання щодо розподілу судових витрат відповідно до якого просить відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва".

В судове засідання 07.12.2021 заявник та відповідачі не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином та у відповідності до ст. 244 ГПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва", клопотання Державного підприємства "Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України" щодо розподілу судових витрат та заслухавши заперечення позивача, який просив відмовити в задоволенні заяви повністю, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з підпунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Через недотримання норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за змістом частини 5 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту пункту 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Разом з тим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результата її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Водночас для включення всієї суми гонорару судом має бути встановлено, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з поданої заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва", останнє (клієнт) уклало договір №25/08 від 25.08.2020 про надання правової (правничої) допомоги (договір) із Адвокатським об`єднанням «Юридичний консалтинговий альянс» (адвокатське об`єднання), предметом якого є надання адвокатським об`єднанням правової (правничої) допомоги.

Відповідно до п. 2.1 договору, адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання всього спектру правової допомоги що не заборонена чинним законодавством України.

Також п. 2.3 договору передбачено, що адвокатське об`єднання має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою адвокатське об`єднання укладає окремий договір. У випадку покладання частини своїх зобов`язань на іншу особу, адвокатське об`єднання залишається відповідальною у повному обсязі перед клієнтом за порушення умов даного договору.

Згідно з п. 4.1 договору, юридичну допомогу, що здійснюється адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, без ПДВ не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

Відповідно до рахунку-фактури №2501 від 25.01.2021 Адвокатського об`єднання «Юридичний консалтинговий альянс» оплата послуг з надання правової допомоги у судовій справі №910/13987/20 складає 28 900, 00 грн.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва" сплатило Адвокатському об`єднання «Юридичний консалтинговий альянс» за надання правової (правничої) допомоги кошти в розмірі 28 900, 00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №955 від 26.01.2021.

Також з детального опису робіт (наданих послуг) наведеного в поданій заяві вбачається, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва" було надано наступні послуги:

- зустріч, консультація, узгодження правової позиції в суді першої інстанції - 5 700, 00 грн;

- підготовка та направленні відзиву на позовну заяву - 10 000, 00 грн;

- участь адвокатів у судових засіданнях - 11 200, 00 грн;

- підготовка клопотань, заява та/або інших документів в рамках розгляду судової справи - 2 000, 00 грн.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва" просить стягнути з позивача 28 900, 00 грн витрат, понесених на правову допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та подану заяву про стягнення витрати на правничу допомогу, судом було встановлено те, що відповідачем-2 або його представниками (адвокатами) не були подано відзиву на позовну заяву в даній справі.

Так, представником відповідача-2 - адвокатом Самелюком Любомиром Олеговичем було направлено до суду 27.04.2021 заяву про застосування строків позовної давності, клопотання про відкладення розгляду справи від 06.04.2021, клопотання про відкладення розгляду справи від 27.04.2021 та два клопотання про відкладення розгляду справи від 27.09.2021.

Як вбачається, під час розгляду справи інтереси відповідача-2 представляли - адвокат Самелюк Любомир Дмитрович в підготовчих засіданнях 09.02.2021, 18.05.2021 та 13.07.2021, а також адвокат Оберемок Денис Олександрович в судовому засіданні 09.11.2021.

Проте, як вже було зазначено, відповідач-2 просить стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 28 900, 00 грн, які сплачено заявником на користь Адвокатського об`єднання «Юридичний консалтинговий альянс».

Однак судом було з`ясовано, що адвокат Самелюк Любомир Олегович, який був присутній в трьох підготовчих засіданнях та подав заяву про застосування строків позовної давності, повноваження якого підтверджуються ордером серії КС№727022 від 09.02.2021 на підставі договору про надання правової допомоги 0056 від 08.02.2021. Також в даному ордері зазначено, що він виданий Адвокатським об`єднанням «Юніверсал Солюшнз». Тобто, адвокат Самелюк Любомир Олегович не є адвокатом Адвокатського об`єднання «Юридичний консалтинговий альянс», що також підтверджено долучин ним до ордеом витяго з Єдиного реєстру адвокатів України.

Тоді як інтереси відповідача-2 в судовому засіданні 09.11.2021 був присутній адвокат Оберемок Денис Олександрович, який діяв відповідно до ордеру серії АІ №1170262 від 08.11.2021 на підставі договору про надання допомоги від №25/08 від 25.08.2020, та який видано саме Адвокатським об`єднанням «Юридичний консалтинговий альянс».

Водночас, матеріали справи та заява відповідача-2 про стягнення витрат на правничу допомогу не містять доказів на підтвердження того, що Адвокатське об`єднання «Юридичний консалтинговий альянс», з яким відповідач-2 уклав договір про надання правової (правничої) допомоги №25/08 від 25.08.2020 та якому сплатив кошти в розмірі 28 900, 00 грн за правничу допомогу, поклало частину своїх обов`язків на іншу особу та з якою було укладено окремий договір,як це передбачено п. 2.3 договору про надання правової (правничої) допомоги №25/08 від 25.08.2020.

Разом з тим, суд зазначає, що наданий договір про надання правової (правничої) допомоги №25/08 від 25.08.2020 та платіжне доручення №955 від 26.01.2021 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в визначеному ними розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та подану заяву, суд не знайшов підтвердження в наданні послуг Адвокатським об`єднанням «Юридичний консалтинговий альянс», зазначених в детальному описі робіт (наданих послуг), оскільки фактично представництво інтересів відповідача-2 здійснювалось адвокатом Самелюком Любомиром Олеговичем, тоді як відповідно до поданих доказів, кошти за правничу (професійну) допомогу сплачено Адвокатському об`єднанню «Юридичний консалтинговий альянс».

Окрім того, позивач заперечуючи проти задоволення заяви в судовому засіданні, подав клопотання щодо розподілу судових витрат, згідно з яким просить відмовити в задоволенні заяви відповідача-2, оскільки заявлені витрати на правову (правничу) допомогу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, не співмірні із виконаною роботою в суді та необґрунтовані. Також позивачем було зазначено, що представник відповідача-2 не був присутній у трьох засіданнях та протягом розгляду справи було подано лише заяву про застосування строку позовної давності.

Також заперечуючи проти задоволення заяви відповідача-2, позивач вказує на те, що відповідачем було подано вищезазначену заяву лише на сьомий день після оголошення рішення.

Проте суд не погоджується з доводами позивача в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішення у даній справі було прийнято судом 09.11.2021, а тому кінцевим строк подання заяви є 14.11.2021, проте цей день припадає на вихідний день (неділя), а першим робочим днем є 15.11.2021, таким чином відповідачем було направлено заяву з дотриманням строку.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Згідно із ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

З огляду на вище встановлені обставини, фактичну відсутність в матеріалах справи відзиву відповідача-2 щодо даної справи, акту прийому-передачі наданих послуг, що унеможливлює перевірку наданих фактично послуг та їх необхідність, неявку представників відповідача-2 в три судові засідання, тоді як явка судом визнавалася обов`язковою, а також врахувавши заперечення позивача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва" щодо стягнення з Державного підприємства "Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України" судових витрат.

Керуючись приписами ст. ст. 221, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Єва" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат відмовити.

2. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписано 09.12.2021

Суддя С. МОРОЗОВ