СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/2171/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№3060Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2021 у справі №922/2171/21 (повний текст рішення складено та підписано 13.09.2021 суддею Чистяковою О.І. у приміщенні господарського суду Харківської області),

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Комунального підприємства Харківські теплові мережі, м.Харків,

про стягнення 26792987,10 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", заборгованості у сумі 26792987,10 грн, у тому числі: основний борг у сумі 19789233,78 грн; пеня у сумі 1268639,92 грн; три проценти річних у сумі 1763246,50 грн; інфляційні втрати у сумі 3971866,90 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме, 401894,85 грн сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №1187/1718-БО-32 постачання природного газу від 21.09.2017 щодо своєчасної та повної оплати природного газу, який передано у власність відповідачу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 19789 233,78 грн за період з липня по вересень 2018 року, а також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у сумі 1268639,92 грн; три проценти річних у сумі 1763246,50 грн та інфляційних втрат у сумі 3971866,90 грн, нарахованих на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.09.2021 у даній справі позов задоволено частково в розмірі 26158 667,14 грн. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у загальній сумі 26158667,14 грн, у тому числі: основний борг у сумі 19789233,78 грн; пеня у сумі 634319,96 грн; три проценти річних у сумі 1763246,50 грн; інфляційні втрати у сумі 3971866,90 грн. Частково задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені. Відмовлено у задоволенні позовних вимог у розмірі 634319,96 грн пені. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 401894,81 грн, що сплачений платіжним дорученням: № від 26.05.2021 на суму 401894,85 грн, покладено на сторони згідно з частиною 1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, а саме: 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 200947,40 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, а 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 200947,41 грн покладається на відповідача. Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Харкова повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно з платіжним дорученням № від 26.05.2021 на суму 401894,85 грн, що складає 200947,40 грн, оригінал якого залишається в матеріалах справи. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судовий збір у розмірі 200947,41 грн.

Мотивуючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що господарським судом здійснено перевірку правомірності та правильності нарахування позивачем пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання та встановлено, що нарахування здійснено правильно, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1268639,92 грн є обґрунтованими. Разом з цим, розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми пені на 86,3%, господарський суд, проаналізувавши заявлені відповідачем підстави зменшення пені, надані докази в обґрунтування, взявши до уваги збитковість відповідача та відсутність можливості нарахувати штрафні санкції за порушення строків оплати населенням наданих послуг, а також ступінь виконання відповідачем зобов`язання у розмірі 95%, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50% до суми 634319,96 грн. В іншій частині стягнення пені суд відмовив у задоволенні позову.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2021 у справі №922/2171/21 у частині відмови в стягненні пені у сумі 634319,96 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги - покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми матеріального права, зокрема, ст.233 Господарського кодексу України, ст.549-552, 599,625 Цивільного кодексу України та норми процесуального права ст.236, 238 Господарського процесуального кодексу України. Так, судом першої інстанції не узято до уваги низький ступінь виконання зобов`язання відповідачем та значене прострочення у виконанні цього зобов`язання. Посилаючись на пункт 8.2 договору, апелянт зазначає, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться у залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, споживачів, держави. Господарським судом не враховано, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з зобов`язанням за договором зі сплати поставленого природного газу. Крім того, господарським судом не ураховано, що сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» становить 17293 млн. грн, фінансова звітність позивача є загальнодоступним документом, який публікується на веб-сторінці позивача. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. На думку апелянта, неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості. Як стверджує апелянт, збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 поновлено Акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2021 у справі №922/2171/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№3060Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2021 у справі №922/2171/21. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 06.12.2021 о 10:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 29.11.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

12.11.2021 від відповідача до суду надійшов відзив (вх.№13163) на апеляційну скаргу, в якому просить продовжити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу на підставі ст.119, 263 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування зазначає, що ухвала суду від 01.11.2021 про відкриття провадження у даній справі представником відповідача отримана наприкінці дня 05.11.2021 (після реєстрації та розгляду керівником). У встановлений п`ятиденний строк увійшли вихідні дні, 08.11.2021 представник відповідача брала участь у судовому засіданні у Східному апеляційному господарському суді в іншій справі. Усе вищезазначене унеможливило подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно з пунктом 6 частини 2 ст.42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, частиною 2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (пункт 4 ст.119 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи наведені відповідачем доводи в обґрунтування продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу доводи, а також з метою забезпечення встановленого пунктом 1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року права на ефективний доступ до суду та гарантій щодо належності перегляду судової справи та повноти встановлення і дослідження обставин, колегія суддів дійшла висновку про продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що ступінь виконання зобов`язання відповідачем складає 95%. На відміну від позивача, у відповідача в обсязі поставленої населенню теплової енергії (86,3%) відсутнє джерело погашення штрафних санкцій. Станом на 01.06.2021 сума реструктурованої заборгованості складала 219,8 млн.грн. Важкий фінансовий стан підприємства підтверджується балансом підприємства станом на 31.03.2021, у якому відображені збитки підприємства у розмірі 20,0 млрд грн. Сплата штрафних санкцій в повному обсязі зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання населенню міста Харкова. З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлений позивачем природний газ, у зв`язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірним договором відсутня. Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних, що є значною компенсацією за понесені позивачем збитки. Наведені відповідачем та надані документи підтверджують винятковість ситуації стосовно комунального підприємства, що забезпечує тепловою енергією і послугами з теплопостачання споживачів міста Харкова.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2021 заяву представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, адвоката Єфременка О.О., про участь у судовому засіданні 06.12.2021 у справі №922/2171/21 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

У судове засідання 06.12.2021 представник позивача (апелянта) не з`явився, за даними системи онлайн сервісу "EasyCon" користувач знаходився не в мережі, внаслідок чого у суду була відсутня можливість встановити зв`язок з представником Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, а відтак, і неможливо провести судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою системи онлайн сервісу "EasyCon" у справі №922/2171/21, про що працівниками Східного апеляційного господарського суду складено відповідний акт №12-33/752 від 06.12.2021.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

У травні 2021 позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 26792987,10 грн, у тому числі: основний борг у сумі 19789233,78 грн; пеня у сумі 1268639,92 грн; три проценти річних у сумі 1763246,50 грн; інфляційні втрати у сумі 3971866,90 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.06.2021 у даній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

25.06.2021 відповідач подав до господарського суду відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення позивачем у даній справі (а.с.118-120).

01.09.2021 господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Апелянт оскаржує судове рішення лише в частині зменшення на 50% розміру заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 1268839,92 грн, яку зменшено судом першої інстанції до 634319,96 грн.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо купівлі-продажу природного газу.

Так, 21.09.2017 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (споживач) укладено договір №1187/1718-БО-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Загальна вартість суми вартості природного газу за даним договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (пункт 5.4. договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 59300,000 тис. куб.метрів, у тому числі по місяцях (тис.куб.м): у жовтні - 3100; у листопаді - 9000; у грудні - 14100; ІV кв. 2017 року - 26200; у січні - 12600; у лютому - 13100; у березні - 7400; І кв. 2018 року - 33100.

Згідно з пунктом 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.3017 №187. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін (пункт 5.1 договору).

Умовами пункту 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього, до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору сторонами встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

Сторонами вносились зміни до договору додатковими угодами №1 від 12.01.2018; №2 від 04.04.2018; №3 від 07.06.2018; №4 від 06.08.2018; №5 від 06.09.2018.

Зокрема, додатковою угодою №1 сторони внесли зміни у пункт 8.2 договору, а саме, змінили розмір пені: з 16,4% до 15,3% річних.

Додатковою угодою №2 сторони додали пункт 2.1 до договору, зокрема, додали два місяці постачання позивачем відповідачу природного газу, а саме: виклали вказаний пункт договору в такій редакції:

"Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2600 тис.куб.м (два мільйони шістсот тис.куб.м), у тому числі по місяцях (тис.куб.м): квітень 2300; травень 300; всього 2600". Також вказаною додатковою угодою сторони внесли зміни у розділ 12 "Строк дії договору" договору, а саме, строком дії договору визначили: "з 01.10.2017 по 31.05.2018 (включно)".

Додатковою угодою №3 сторони додали пункт 2.1 до договору, зокрема, додали два місяці постачання позивачем відповідачу природного газу, а саме: виклали вказаний пункт договору у такій редакції:

"Постачальник передає споживачу в період з 01.06.2018 по 31.07.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 270 тис.куб.м (двісті сімдесят тис.куб.м), у тому числі по місяцях (тис.куб.м): червень 150; липень 120; всього 270". Також вказаною додатковою угодою сторони внесли зміни у розділ 12 "Строк дії договору" договору, а саме, строком дії договору визначили: "з 01.10.2017 по 31.07.2018 (включно)".

Додатковою угодою №4 сторони додали пункт 2.1 до договору, зокрема, додали місяць постачання позивачем відповідачу природного газу, а саме: виклали вказаний пункт договору у такій редакції: "Постачальник передає споживачу в період з 01.08.2018 по 31.08.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 200 тис.куб.м (двісті тис.куб.м)". Також вказаною додатковою угодою сторони внесли зміни у розділ 12 "Строк дії договору" договору, а саме, строком дії договору визначили: "з 01.10.2017 по 31.08.2018 (включно)".

Додатковою угодою №5 сторони додали пункт 2.1 до договору, зокрема, додали місяць постачання позивачем відповідачу природного газу, а саме: виклали вказаний пункт договору у такій редакції: "Постачальник передає споживачу у період з 01.09.2018 по 30.09.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 210 тис.куб.м (двісті десять тис.куб.м)". Також вказаною додатковою угодою сторони внесли зміни у розділ 12 "Строк дії договору" договору, а саме, строком дії договору визначили: "з 01.10.2017 по 30.09.2018 (включно)".

Як стверджує позивач та встановлено господарським судом, відповідач несвоєчасно виконував свої грошові зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість по основному боргу у розмірі 19789233,78 грн за період з липня по вересень 2018 року, у зв`язку з чим, позивач нарахував відповідачеві, зокрема, 1268639,92 грн пені.

Факт порушення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов`язань не заперечувався у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. За приписами статті 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.2 договору у редакції додаткової угоди №1 від 12.01.2018, сторонами встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, які проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

За приписом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та частини другої статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до пункту 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Перевіривши розрахунок позивача у частині вимог про стягнення пені, а саме, нараховані відповідачеві пені у розмірі 1268639,92 грн пені, колегія суддів дійшла висновку, що він є правильним та відповідає вимогам пункту 6 ст.232 Господарського кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 86,3%, в якому посилається на тяжкий фінансовий стан. Зокрема, зазначає, що фінансування Комунального підприємства Харківські теплові мережі здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. Протягом останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи щодо її стягнення. Крім того, відповідач зазначав, що ступінь виконання зобов`язання за договором складає 95% (передано газ за договором на суму 398221805,44 грн, сплачено 378432571,66 грн). Також позивачем нараховано 3971866,90 грн інфляційних втрат та 1763246,50 грн 3% річних, що є значною компенсацією понесених позивачем збитків. Керуючись статтею 233 Господарського кодексу України, ураховуючи тяжкий стан підприємства просив суд зменшити розмір пені на 86,3% пропорційно обсягу виробленої теплової енергії, що споживається населенням.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Як убачається з довідки про заборгованість за спожиту теплову енергію від 23.06.2021, станом на 01.06.2021, загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 4,4 млрд. грн, у тому числі заборгованість населення 3,9 млрд.грн, госпрозрахункових організацій - 175,7 млн.грн; бюджетних організацій - 186,8 млн. грн, заборгованість державного та місцевого бюджету з компенсації пільг 79,1 млн. грн. Важкий фінансовий стан підприємства відповідача підтверджується балансом підприємства на 31.03.2021, у якому відображені збитки підприємства, сума яких станом на 31.03.2021 становила 10012123 млрд. грн.

Отже, збитковість підприємства підтверджується наявними в матеріалах справи доказами балансом (звітом про фінансовий стан) підприємства станом на 31.03.2021.

Водночас відсутні докази понесення позивачем прямих збитків, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за спірним договором, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків у результаті дій відповідача.

Колегія суддів зазначає, що стягнення пені та передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України нарахувань не є основним доходом АТ "НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Крім цього, на переконання суду, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, право кредитора щодо стягнення заявлених сум перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09.04.1985 №39/248, а також міститься у мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим господарський суд дійшов обґрунтованих висновків, що вина відповідача з прострочення платежів за спірними договорами відсутня.

Прострочення оплати відповідачем за поставлений газ відбулось не тільки з вини відповідача, оскільки відповідач є комунальним підприємством і основним різновидом господарської діяльності відповідача є надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню та іншим споживачам. Основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання є населення. У матеріалах справи міститься довідка про стан заборгованості споживачів за надані послуги з теплопостачання КП Харківські теплові мережі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем у даній справі нараховано, а господарським судом стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 1763246,50 грн та інфляційні втрати у сумі 3971866,90 грн, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

У той же час, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Отже, при вирішенні спору інтереси позивача також були ураховані, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, у даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Також матеріалами справи спростовуються доводи позивача про низький ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання, оскільки сплата за спірним договором становить 95% від суми за наданий природній газ.

Разом з тим, господарський суд обґрунтовано узяв до уваги, що сплата штрафних санкцій зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, впливає на можливість вчасного та якісного постачання теплової енергії споживачам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №922/2130/19.

Згідно з частинами 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку господарської діяльності відповідача, скрутний фінансовий стан останнього, ураховуючи майже повне (95%) виконання боржником зобов`язань за договором, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за договором не мали негативних наслідків у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, господарський суд правомірно зменшив розмір пені на 50%.

При цьому колегія суддів також зазначає, що в сукупності із об`єктивними обставинами складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилався відповідач у клопотанні про зменшення розміру пені, свідчать про їх винятковість, а, отже, убачається наявність підстав у суду першої інстанції для часткового задоволення такого клопотання.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми частини першої ст.233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та зменшено розмір штрафних санкцій.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми пені, на підставі повного та об`єктивного розгляду усіх матеріалів справи, установив наявність обставин, за яких визнав можливим зменшити розмір санкцій, частково задовольнивши вимоги про стягнення пені у розмірі 634319,96 грн. В іншій частині стягнення пені - відмовив.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення (в оскаржуваній частині) є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Керуючись статтями 254, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.09.2021 у справі №922/2171/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.12.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов