УХВАЛА

13 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 924/1201/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О. А. - головуючий, Бакуліної С.В., Вронської Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Шпорта О. В.,

за участю представників:

Позивача: Лисенко В.О.

Відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2021

(головуючий суддя - Юрчук М.І., судді - Тимошенко О.М., Демидюк О.О.)

та рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.04.2021

(суддя Димбовський В.В.)

у справі №924/1201/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради

про стягнення 5 974 511,49 грн основного боргу, 216 233,73 грн інфляційних втрат, 477 107,57 грн пені, 273 867,37 грн 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

1. У зв`язку з запланованою відпусткою судді Губенко Н.М. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 10.12.2021, який наявний в матеріалах справи.

2. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі -АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (далі - КП "Тепловик") про стягнення 5.974.511,49 грн основного боргу, 216.233,73 грн інфляційних втрат, 477.107,57 грн пені, 273.867,37 грн 3% річних.

3. Позов обґрунтовано тим, що відповідачем порушено строки оплати природного газу, отриманого від позивача за договором постачання природного газу від 05.10.2018 №1431/18-БО-34, внаслідок чого виникла заборгованість, отже, наявні підстави для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

4. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 09.04.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2021, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 5.974.511,49 грн - основного боргу, 238.553,79 грн - пені, 273.867,37 грн - 3% річних, 216.233,73 - інфляційних втрат, судові витрати. У частині позову про стягнення 238.553,78 грн - пені відмовлено.

5. Судові рішення мотивовано тим, що:

- 05.10.2018 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (нове найменування АТ НАК "Нафтогаз України" (Постачальник)) та КП "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (Споживач) укладено договір №1431/18-БО-34 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити Споживачу у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору;

- природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами /організаціями (п.1.2 Договору).

- згідно з п. 2.1 договору, Постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 40 тис. куб метрів;

- ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання Договору становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ - 9488,64 грн. (п.5.2 Договору).

- відповідно до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу;

- пунктом 8.2 договору, сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

- додатковими угодами до договору від 22.10.2018, 13.03.2019, 20.03.2019, 29.03.2019 сторонами вносились зміни до предмету договору, обсягів поставки газу, ціни природного газу, строку поставки та дії договору;

- судами встановлено, що позивачем, за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 6.938.775,75 грн, відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ на суму 964.264,26 грн, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 5.974.511, 49 грн;

- у зв`язку з порушенням строків оплати отриманого відповідачем природного газу, позивачем нараховано 216.233,73 грн інфляційних втрат, 477.107,57 грн пені, 273.867,37 грн 3% річних;

- судами перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок, наданий позивачем є обґрунтованим та правильним, а тому, суди дійшли висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем;

- щодо пені, нарахованої позивачем до стягнення, суди, перевірили розрахунок пені та встановили правомірність нарахування заявленої до стягнення пені, разом з цим, суди оцінивши обставини та докази у справі встановили наявність підстав для зменшення розміру пені на 50 % та стягнення з відповідача 238.553,79 грн пені.

6. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, АТ " НАК "Нафтогаз України" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, просить скасувати прийняті у справі судові рішення в частині відмови у стягнені пені у розмірі 238.553,79 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

7. Скаржник, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає про те, що оскаржувані судові рішення прийняті без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16 та постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 902/1568/14.

8. Від відповідача відзив на касаційну скаргу до Суду не надходив.

9. Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з таких підстав.

10. Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

11. Відповідно до частини другої ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

12. Тобто, за змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

13. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

14. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

15. Зі змісту зазначених скаржником у касаційній скарзі постанов, Суд вбачає, що наведені в них висновки стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

16. Як зазначалось, скаржник оскаржує рішення та постанову судів попередніх інстанцій лише в частині відмови у стягненні пені, а тому в іншій частині судові рішення, відповідно до положень ст. 300 ГПК України, судом касаційної інстанції не переглядаються.

17. Згідно зі статтею 233 ГК України, на неоднакове застосування якої судами попередніх інстанцій посилається скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, суди мають взяти до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

18. Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

19. При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

20. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

21. Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

22. Суди встановили, що відповідач здійснює господарську діяльність з постачання теплової енергії населенню та бюджетним установам, які, в свою чергу невчасно розраховуються за поставлену теплову енергію, крім того, існує невідповідність фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади та місцевого самоврядування, при цьому, відсутні сучасні дотаційні напрямки покриття збитків підприємства, що є об`єктивними обставинами, недостатності у відповідача коштів для погашення заборгованості одночасно і в повному обсязі. При цьому, позивач не подав суду будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у правовідносинах, тоді як, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків оплати отриманого природного газу. Разом з цим судами встановлено, що стягнення з відповідача пені, у розмірі заявленому позивачем у позові, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

З урахуванням зазначеного та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суди дійшли висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50% і стягнули з відповідача пеню в сумі 238.553,79 грн.

23. Звертаючись з касаційною скаргою скаржник посилався на неврахування судами правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14. У вказаній постанові, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені до 90%, нарахованої у зв`язку з простроченням оплати за фактично спожиту електричну енергію. При цьому суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи щодо майнового стану позивача та відповідача, та зокрема обставин наявності заборгованості позивача по заробітній платі та наявності податкового боргу.

24. Отже, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій застосували ст. 233 ГК України без урахування висновку щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 справі № 908/1453/14, оскільки у даній справі та у справі, на яку посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосування ст. 233 ГК України, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку в межах своїх дискреційних повноважень.

25. Крім того, скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, з тексту якої вбачається, що Верховний Суд залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню, з посиланням на те, що підставою застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. При цьому, у цій справі Верховним Судом не було викладено правового висновку щодо застосування положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, оскільки судами не вирішувалось питання щодо зменшення пені за клопотанням сторони, на підставі вищезазначених положень законодавства.

26. Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 902/1568/14, оскільки за змістом частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

27. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження позивачем не зазначено у поданій касаційній скарзі, колегія суддів на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.04.2021 у справі № 924/1201/20.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.04.2021 у справі № 924/1201/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді С.В. Бакуліна

Г.О. Вронська