ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/2564/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця Троян Світлани Олексіївни до Приватного підприємства "Авентин" про стягнення 48 852,42грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Троян Світлана Олексіївна (далі - ФОП Троян С.О,) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства "Авентин" (далі - ПП «Авентин») про стягнення 48852,42грн, у т.ч.: 43 570грн - основний борг; 3653,91грн - пеня за період з 01.04.2021 по 15.10.2021; 709,06грн - 3% річних за період з 01.04.2021 по 15.10.2021; 919,33грн втрат від інфляції за період з квітня 2021 року по серпень 2021 року (з урахуванням нової редакції позовної заяви після усунення недоліків).

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №АВ-3-21 від 21.01.2021 в частині здійснення поставки відповідачем товару, оплата за який проведена 08.02.2021. При цьому, позивачка вказує, що 06.04.2021 звернулась до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, яка ним не виконана (а.с.1-19,59-81).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.10.2021 судом відкрито провадження у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.99-101).

Копія вказаної ухвали отримана позивачем 06.11.2021, а відповідачем - 27.10.2021 що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№93 (а.с.107, 114).

В силу п.3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

У встановлений ч.1 ст.251 ГПК України строк - 03.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (здано для відправлення відділенню поштового зв`язку 02.11.2021, а.с.108).

Відповідач у відзиві просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідно до п. 3.6 договору №АВ-3-21 від 21.01.2021 постачальник має право не приступати до виготовлення продукції до отримання паперового примірника оригінал-макету, затвердженого (погодженого) замовником у відповідності з даним договором і затримка у виготовлені продукції з цієї підстави не є порушенням строків поставки продукції. При цьому, відповідач зазначає, що станом на момент подання відзиву на позов, ним не отримано від позивачки паперового примірника оригінал-макету, затвердженого нею.

Позивачка правом подати відповідь на відзив не скористався. При цьому, поштове відправлення, у якому відповідачем направлена позивачці копію відзиву з додатками за адресою, яка відповідає адресі позивачки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.54), як вбачається з інформації з сайту АТ «Укрпошта», 18.11.2021 повернуто відправнику - відповідачу за зворотною адресою у зв`язку із закінченням встановленого строку для зберігання (а.с.115).

Від сторін у строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, не надходило заяв про розгляд даної справи з повідомленням сторін.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

Позивачкою додано до позовної заяви підписаний нею примірник договору №АВ-3-21 від 21.01.2021 поставки продукції (а.с.27-34, далі - договір).

При цьому, позивачка посилається на те, що два примірника такого договору підписані нею та надіслані відповідачу, який підписаний ним примірник не повернув.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У відзиві на позов відповідач не заперечив факту укладення договору, а його фактично визнав, хоча і не додав до відзиву копії підписаного ним примірника відповідного договору.

В силу ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За вказаних обставин, суд вважає доведеним факт укладення сторонами відповідного договору у редакції, викладеній у примірнику, долученому до позовної заяви позивачкою.

У відповідності до умов договору відповідач (постачальник) зобов`язався виготовити та передати (поставити) в узгоджені строки позивачці (замовнику) продукцію, визначену в порядку п. 2.2 вказаного договору, а позивачка (замовник) - прийняти вказану продукцію і сплатити за неї встановлену грошову суму.

Згідно п. 2.2 договору асортимент продукції, кількість, ціна за одиницю, вартість продукції, терміни та умови поставки, визначаються сторонами в специфікації, що оформлюється на кожну партію продукції, яка поставляється окремо, і є невід`ємною частиною вказаного договору.

Як погоджено в розділі третьому договору: замовлення на виготовлення продукції, оформлюється специфікацією, яка є невід`ємною частиною вказаного договору; детальний опис характеристик продукції сторонами узгоджується в технологічних додатках.

Відповідно до п.3.3 договору замовник надає постачальнику затверджений належним чином оригінал-макет, виконаний у відповідності з наданими постачальником вимогами по дизайну; одночасно з передачею оригінал-макету замовник передає постачальнику всі права на його використання у відповідності з цим договором. Таким пунктом договору передбачено, що оригінал-макет приймається постачальником без перевірки, а замовником стверджується, що для використання оригінал-макету останній попередньо отримав усі необхідні узгодження та дозволи.

Пунктом 3.4 договору сторонами погоджено, що затвердження оригінал-макету на паперовому носії, так само як і підтвердження замовником оригінал-макету, отримане електронною поштою, підтверджує, що замовник затверджує текстову частину дизайну оригінал-макету, розташування елементів дизайну оригінал-макету та його геометричні параметри, використовувану колірну гамму, номери використовуваних фарб.

У разі затвердження оригінал-макету по електронній пошті, замовник зобов`язується протягом 15 календарних днів від дати такого затвердження, надати постачальнику примірник оригінал-макету на паперовому носії, затверджений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою (п. 3.5 договору).

При цьому, згідно п. 3.6 договору: постачальник має право не приступати до виготовлення продукції до отримання паперового примірника оригінал-макету, затвердженого (погодженого) замовником у відповідності з даним договором; затримка у виготовлені продукції з цієї підстави не буде вважатись порушенням строків поставки продукції.

Згідно п. 3.8 договору строк поставки продукції погоджується сторонами в специфікації та в будь-якому разі починає відраховуватись від дати отримання постачальником підписаних специфікації, технологічної карти та оригінал-макету, а також оплати замовником попередньої оплати, якщо це передбачено відповідною специфікацією.

Відповідно до п. 3.9 договору постачальник приступає до виготовлення продукції після затвердження та погодження сторонами оригінал-макету, специфікації та технологічної карти у відповідності до умов договору.

Як погоджено сторонами п. 6.1 вказаного договору, поставка продукції здійснюється на умовах EXW - склад постачальника (Київська обл., м. Вишгород, Промисловий майданчик (Карат), буд. 2), згідно правил Інкотермс (2010), якщо інше не зазначено в специфікації до даного договору; строки поставки зазначаються у відповідних специфікаціях.

Вартість та порядок розрахунків вказується у специфікації на кожну партію продукції, з урахуванням відхилень у кількості, передбаченій п. 4.1 договору (п. 7.1 договору).

Крім того, розділом 8 сторонами погоджено, що сторони підтримують зв`язок за допомогою телефону, факсу, пошти, електронної пошти, кур`єра, особистого вручення та інших способів за рішенням сторін за реквізитами, зазначеними в п. 8.2 та розділі 15 вказаного договору (п. 8.1).

Пунктом 8.2 сторонами погоджено, що електронний документообіг сторонами здійснюється відповідальними особами, які зазначені у такому пункті.

Водночас, як передбачено п. 8.5 договору, всі повідомлення у зв`язку з виконанням даного договору повинні бути оформлені в письмовому вигляді і будуть вважатись такими, що відправлені належним чином, якщо вони відправлені рекомендованим листом, телеграфом, факсом, електронною поштою або доставлені кур`єром на адреси сторін, які зазначені у даному договору.

Крім того, у відповідності до п. 14.8 вказаного договору сторонами погоджено, що документи (договір, листи, заявки, додатки і додаткові угоди до договору, рахунки-фактури, видаткові накладні, довіреності та ін.) отримані та/або передані шляхом факсимільного зв`язку та/або за допомогою електронної пошти (в т.ч. шляхом сканування) мають юридичну силу оригіналу, з подальшим їх обміном на оригінали, породжують права та обов`язки сторін. В разі не надання замовником оригіналів документів, що були передані шляхом факсимільного зв`язку та/або за допомогою електронної пошти постачальник має право припинити відвантаження та виготовлення продукції до дня вручення замовником оригіналів таких документів.

Відповідно до п. 13.1 договору вказаний договір вступає в силу з 21.01.2021 та діє до 31.12.2022.

Також позивачкою надано підписану нею специфікацію №1 від 22.01.2021 до відповідного договору (а.с.35), факт узгодження якої відповідачем не спростовано у відзиві, у якій визначено, що постачальник передає у власність замовника, в замовник оплачує та приймає пакувальний матеріал у визначній у ній кількості та ціною. Загальна вартість продукції за специфікацією складає 86 570,12грн з ПДВ.

Згідно п. 2.1 вказаної специфікації замовник перераховує грошові кошти на поточний рахунок постачальника у розмірі 50% від вартості партії продукції, що вказана у даній специфікації протягом 3 банківських днів з моменту підписання специфікації. Залишкову частину суми, вказаній у специфікації, замовник зобов`язується оплатити шляхом перерахування грошових коштів протягом 3 банківських днів з моменту поставки продукції на склад у м. Вишгороді (п. 2.2 специфікації).

Відповідно до п. 2.3 спеціфікації постачальник зобов`язаний поставити продукцію на склад у м. Вишгород протягом 21 робочого дня з моменту підписання вказаної специфікації, отримання постачальником затвердженого замовником оригінал-макету, виконання замовником п. 2.1 даної специфікації.

Додатком до відповідної специфікаціє є технологічний додаток (а.с.36).

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивачем оплачено відповідачу 43 570,12грн, що підтверджується платіжним дорученням №61 від 08.02.2021 з призначенням платежу: «рахунок на оплату №АВ-000059 від 22 січня 2021р перша частина, в т.ч. ПДВ 20% -7261,69грн» (а.с.38).

У позові та заяві про усунення недоліків позивачка вказувала, що 06.04.2021 звертався до відповідача з листом про повернення коштів, перерахованих відповідно до вказаного платіжного доручення на виконання умов договору в частині здійснення попередньої оплати за продукцію. Разом з тим, доказів у підтвердження факту звернення з вимогою про повернення коштів позивачка на надала.

При цьому, у заяві про усунення недоліків від 06.10.2021 позивачка зазначала, що докази надіслання такого листа відповідачу не збереглись. Поряд з цим нею надано докази направлення такого листа відповідачу 07.10.2021 - фіскальний чек, накладна №018 та опис вкладення (а.с.83-85).

Крім того, 07.10.2021 позивач звернувся до відповідач з претензією (а.с.86-88), в якій вимагав повернути кошти у розмірі 43 570,12грн, які перераховані в якості передплати за вищевказаним договором, у зв`язку з тим, що в установлений строк товар не виготовлений.

Надіслання вказаної претензії відповідачу підтверджується фіскальним чеком, накладною №000 та описом вкладення (а.с.89-91).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку повернути здійснену позивачкою оплату, а також застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення взятих на себе зобов`язань.

Заявлені вимоги суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою, враховуючи зміст зобов`язань, які виникають в силу його укладення, є по суті договором підряду, а не поставки, оскільки за його умовами відповідач мав виготовити та поставити продукцію, а покупець здійснити оплату (п.2.1 договору). При цьому, виготовлення та поставка продукції здійснюється за замовленням покупця та має відповідати затвердженому оригінал-макету (п.3.3 договору).

Так, для договору поставки не є характерним виготовлення продукції за замовленням іншої сторони договору у відповідності з її вказівками та затвердженим макетом.

Фактично за договором поставки здійснюється поставка продукція, яка вже виготовлена або її виготовлення здійснюється відповідно до типових умов і така продукція є власністю постачальника.

Так, відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 2 вказаної норми, договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

При цьому, посилання у договорі на обов`язок відповідача «поставити» продукцію фактично, виходячи із змісту зобов`язань сторін за договором, має значення передати виготовлену на замовлення позивача продукцію, що відповідає правовій природні договору підряду.

Як з`ясовано під час розгляду справи, відповідач мав виготовити пакувальний матеріал за завданням позивачки - у відповідності із затвердженим нею оригіналом-макетом, що мав містити текстову частину дизайну, розташування елементів дизайну та його геометричні параметри, використовувану колірну гамму, номери використовуваних фарб тощо.

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду; якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Поряд з цим, як визначено ч. 1 ст. 850 ЦК України, замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду; у разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи.

Однак, під час розгляду справи позивачкою не надано доказів направлення/передачі відповідачу оригіналу макету, у відповідності з яким відповідач мав виготовити продукцію, у т.ч. направлення його на паперовому носії, як передбачено п.3.5 договору.

Також слід зазначити, що виготовлення продукції за умовами договору здійснюється за замовленням позивача, який мав сформувати відповідне завдання шляхом затвердження такого оригінал-макету і відповідний договір покладає розроблення такого макету саме на позивача.

Строк виконання зобов`язання з поставки продукції - 21 робочий день (п.2.3 специфікації), який за умовами договору починає свій перебіг з моменту, у т.ч. отримання постачальником затвердженого оригінал-макета.

Таким чином, зобов`язання відповідача з виготовлення та передачі позивачу продукції не можна вважати простроченим, оскільки позивач не довів факту передачі відповідачу оригінал-макету до передачі якого відповідач фактично позбавлений можливості приступити до виконання свого зобов`язання з виготовлення та передачі продукції за договором.

Водночас, згідно ч.4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

У претензії від 06.10.2021, яку направив 07.10.2021, позивач фактично відмовився від договору та вимагав повернення перерахованих коштів,

Вказані лист та претензія отримані відповідачем, що підтверджується даними з сайту АТ «Укрпошта», 11.10.2021 (а.с.146).

Разом з тим, доказів того, що перераховані кошти відповідачем повернуті позивачці у строк, встановлений ч.2 ст.530 ЦК України, не надано. При цьому, під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач фактично не приступив до виконання замовлення позивачки, враховуючи не подання нею макету, та не посилався на наявність у нього збитків у зв`язку з відмовою позивачки від договору.

Не надано відповідачем доказів повернення відповідних коштів і до прийняття рішення у справі, хоча строк для повернення відповідних коштів закінчився 18.10.2021.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про повернення 43 570,12грн, перерахованих відповідачу.

Крім того, позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача 709,06грн - 3% річних, нарахованих за період з 01.04.2021 по 15.10.2021, та 919,33грн втрат від інфляції, нарахованих фактично, що вбачається з розрахунку позивачки (а.с.77), за період з квітня 2021 року по серпень 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, у відповідний період за який нараховані проценти та втрати від інфляції, зобов`язання відповідача з повернення грошових коштів ще не було простроченим, у зв`язку з чим у задоволенні відповідних вимог суд відмовляє.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3653,91грн пені за період з 01.04.2021 по 15.10.2021 за прострочення зобов`язання з поставки продукції, визначеної договором.

Відповідні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно ч.2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу ч.ч. 2, 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.3 договору сторонами погоджено, що за не виконання та/або несвоєчасне виконання постачальником строків поставки продукції постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,5% від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення, починаючи з дня наступного за днем настання строку поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення.

Між тим, у даній справі не встановлено факту порушення відповідачем відповідного зобов`язання, оскільки встановлено, що відповідач не отримав макету-замовлення від позивачки, що нею не спростовано, отже строк виконання зобов`язання з виготовлення та передачі продукції не розпочав свій перебіг.

З урахуванням зазначеного, суд відмовляє у задоволенні вимог позивачки про стягнення 3653,91грн пені.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати по оплаті позову судовим збором покладаються судом на відповідача - пропорційно розміру задоволених позивних вимог, а саме у розмірі 2 024,55грн.

Крім того, позивачка просить суд покласти на відповідача її витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 2 000грн.

У підтвердження понесення таких витрат позивач надав договір про надання правової допомоги від 19.05.2021, укладений між позивачем (клієнт) та адвокатом Сімоновою Т.М. (адвокат, захисник) (а.с.41-45), відповідно до умов якого клієнт доручає, а захисник приймає на себе зобов`язання надати Троян С.О. правову допомогу по підготовці та поданню позовної заяви до Господарського суду Київської області про стягнення заборгованості з ПП «Авентин».

Відповідно до п. 2 вказаного договору клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість отриманих послуг.

Згідно п. 6.2 договору гонорар складається з суми вартості послуг, які узгоджені сторонами у розмірі 2 000грн.

Вказаний договір набуває чинності з дати його підписання і діє протягом 12 наступних календарних місяців (п. 7.1 договору).

Оплата послуг за вказаним договором у розмірі 2 000грн підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №16 від 19.05.2021 (а.с.50).

Відповідні витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача частково з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 вказаної норми до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, як встановлено чч. 4, 5 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до ч.6 вказаної норми, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не надано клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги через їх неспіврозмірність.

Як встановлено ч.4 ст. 129 ГПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких віднесено витрати на правничу допомогу, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення вказаного позову, судові витрати на правничу допомогу підлягають частковому відшкодування позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1 783,74грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Авентин" (ідентифікаційний код 36758943; 07301, Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 6А) на користь фізичної особи-підприємця Троян Світлани Олексіївни (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 43 570,12грн основного боргу, 2 024,55грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, а також 1 783,74грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату правничої допомоги.

3. Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3653,91грн пені, 709,06грн - 3% річних та 919,33грн втрат від інфляції - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом строку, встановленого ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова