ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" грудня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2831/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Колісник Б.О. (на підставі ордеру);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» (08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт Чабани, вул. Машинобудівників 4В, );

до відповідача: Приватного підприємства «ДІОНІС» (65033, м. Одеса, вул. Василя Стуса, буд. 2Б, );

про стягнення 533 554,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 20.09.2021 позивач ТОВ «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2929/21) до відповідача ПП «ДІОНІС», в якій просить суд стягнути з останнього інфляційні втрати у розмірі 39 043,55 грн., 48% річних у розмірі 153 823,88 грн., пеню у розмірі 85 494,70 грн., штрафи - 255 192,08 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено умови договору поставки №72-ІЗ від 12.05.2021, а саме в частині своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 07.10.2021 було відкрито провадження у справі №916/2831/21 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.11.2021 о 12:30.

У судовому засіданні 01.11.2021 суд дійшов висновку, що спір по справі №916/2831/21 розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, в зв`язку з чим судом було оголошено перерву у розгляді справи до 17.11.2021 о 17:00.

04.11.2021 судом отримано від ПП «ДІОНІС» відзив (вх. ГСОО №29378/21), в якому відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо вимог позивача про стягнення штрафу та пені. Разом з тим, відповідач звертає увагу, що у даному випадку не застосовується п.12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), оскільки строк позовної давності щодо штрафних санкцій у відносинах між позивачем та відповідачем встановлений Договором поставки №72-ІЗ від 12.05.2021, а не ст. 258 ЦК України, та був збільшений за домовленістю сторін до 3 років у відповідності до ст. 259 ЦК України. Також стосовно позовної вимоги про стягнення інфляційний втрат, відповідач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №905/192/18 зазначив, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Крім цього, відповідач просить суд зменшити розмір річних відсотків на 75%, оскільки, як вказує відповідач, стягнення встановлених договором процентів є нерозумним з огляду на непропорційність наслідкам правопорушення, адже позивач не надав жодних доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, також були відсутні будь-які претензії з боку позивача щодо строків розрахунків за Договором підчас виконання договору. На думку відповідача, звернення позивача до суду після спливу більш ніж 3,5-4 років після прострочення грошових зобов`язань свідчить не про компенсаційний характер вимог про стягнення штрафних санкцій та річних процентів, а про намагання отримати додатковий дохід. Також відповідач зазначає, що стягнення з відповідача 48% річних, що становить 115 861,45 грн., може лягти додатковим тягарем для відповідача та унеможливити своєчасне виконання відповідачем зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам, сплати податкових зобов`язань та погашення процентів та тіла за банківськими кредитами. Разом з тим, відповідач звертає увагу, що при розгляді судом питання про зменшення розміру стягнення річних процентів має бути враховане так із простроченням, але добровільне виконання грошового зобов`язання відповідачем у повному обсязі більш ніж за 3,5-4 роки до подання позову позивачем.

12.11.2021 судом отримано від ТОВ «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» відповідь на відзив (вх. ГСОО №30387/21), в яких позивач вказує, що відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.строки позовної давності продовжено до завершення строку дії карантину, який діє починаючи з 12.03.2020 p. та наразі триває, таким чином, на думку позивача, оскільки трирічних строк позовної давності, встановлений п.7.9 Договору поставки, припав на час дії карантину на території України, цей строк станом, на час звернення позивача із позовом, не закінчився та є продовженим. на строк дії такого карантину, а отже, строки позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат, пені, штрафу, 48% річних, який не сплив на дату початку карантину 12.03.20р., і він позивачем не пропущений. Також позивачем зазначено, якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці. Крім цього, позивач вказує, що враховуючи суттєве порушення відповідачем строків своєчасної оплати поставлених йому товарів, клопотання про зменшення розміру 48% річних та ще у розмірі 75 % є намаганням відповідача уникнути відповідальності за порушення своїх договірних зобов`язань. Розрахунок штрафних санкцій та відсотків річних підтверджує, що відповідачем значно построчено оплату грошових зобов`язань від 1 до більше 5,5 місяців. На думку позивача, відповідач жодним чином не враховує ту обставину, що поставлене йому насіння та засоби захисту рослин були придбані позивачем у виробників та їх офіційних дистриб`юторів з покладенням на ТОВ «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» відповідних договірних зобов`язань щодо строків оплати, прив`язки до валютного курсу гривня-долар США/Євро та фіксування відповідних штрафних санкцій за прострочення їх виконання та за результатами 2020 року діяльність позивача є збитковою, розмір збитків становить 103 391 грн., що підтверджується відповідним звітом про фінансові результати. Таким чином, як повідомив позивач, вказані прострочення негативно вплинули на господарську діяльність ТОВ «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС».

У судовому засіданні 17.11.2021 суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву для розгляду справи по суті до 06.12.2021.

06.12.2021 у судове засідання з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи шляхом надіслання ухвали суду від 22.11.2021 на електронну пошту, зазначену відповідачем у відзиві, про що свідчить, наявний у матеріалах справи витяг з журналу реєстрації телеграм, телефонограм, факсограм, електронної пошти, публікації в мережі Інтернет від 23.11.2021.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні 06.12.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено 13.12 2021.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

12.05.2017 між ТОВ «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» (Постачальник) та ПП «ДІОНІС» (Покупець) укладено договір поставки №72-ІЗ, відповідно до п.1.1. якого, в терміни, визначені договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

За п.п.2.1-2.3. Договору, за даним Договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору. Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро. Загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних, що зазначені в її. 2 1. та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору і підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

Згідно п.п. 3.1, 3.2 Договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору. Втому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МНР) України і день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс тотемної валюти на день укладення Додатку, Сторони, для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2 х В (де С сума належна до оплати; В ціна Товару на момент підписання Додатку; А1 (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного Додатку. При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошовою еквівалента вартості несплаченого Товару доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Умовами п.п.3.3, 3.4 Договору передбачено, що. всі платежі за цим Договором здійснюються Покупцем з врахуванням п. 3.2. Договору. На підтвердження виконанню Покупцем зобов`язань з оплати Товару з врахуванням п.3.2 даного Договору, Сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують «Акт звіряння взаємних розрахунків». Ініціатива підписання «Акту звіряння взаємних розрахунків» покладається на Покупця. При відсутності підписаного сторонами "Акту звіряння взаємних розрахунків, зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості отриманого Товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами Договору.

Відповідно до п.3.6 Договору, Покупець при перерахуванні коштів за Товар в платіжному дорученні (в графі «Призначення платежу») повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, Постачальник має право на свій розсуд віднести отримані суми за продукцію, в тому числі, за ту, що поставлена в минулі періоди. Оплата Товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Як визначено в п.4.1 Договору, строк поставки Товару визначається у відповідних Додатках до нього договору.

Пунктами 6.1, 6.3 Договору встановлено, що поставка Продукції здійснюється на умовах визначених у Додатках до цього Договору. Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості (одиниці, виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній): по якості відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника.

За п.7.1 та 7.1.1 Договору, за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору. Крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.п. 7.7, 7.8 Договору, в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 Договору Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. В разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% віл суми несвоєчасно сплаченого Товару.

Згідно до п. 7.9 Договору, сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

Як передбачено п.11.2, Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

12.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №1 до Договору, згідно якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 132 138,30 грн., в т.ч. ПДВ. Пунктом 3 додатку №1 встановлено, що оплата здійснюється в порядку 100% вартості товару до 17.05.2017. На виконання Додатку №1 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 132 138,30 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №5880 від 01.06.2017.

13.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №2 до Договору, згідно якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 896 972,36грн., в т.ч. ПДВ. Пунктом 3 додатку №2 встановлено, що оплата здійснюється в порядку 100% вартості товару до19.05.2017. На виконання Додатку №2 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 896 972,36 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №5894 від 01.06.2017.

19.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №3 до Договору, згідно якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 1 253 397,60 грн., в т.ч. ПДВ. Пунктом 3 додатку №3 встановлено, що оплата здійснюється в порядку 100% вартості товару до 31.05.2017р. На виконання Додатку №3 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 1 253 397,60 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №5625 від 29.05.2017, №5374 від 24.05.2017 та №5501 від 25.05.2017.

26.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №4 до Договору, згідно якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 94 518,34 грн., в т.ч. ПДВ. Пунктом 3 додатку №4 встановлено, що оплата здійснюється в порядку 100% вартості товару до 02.06.2017. На виконання Додатку №4 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 94 518,34 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №5896 від 01.06.2017.

29.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №5 до Договору, згідно якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 339 773,40 грн., в т.ч. ПДВ. Пунктом 3 додатку №5 встановлено, що оплата здійснюється в порядку 100% вартості товару до 31.05.2017р. На виконання Додатку №5 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 339 773,40 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними №5587 від 29.05.2017 та №5899 від 01.06.2017.

10.07.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Додаток №6 до Договору, згідно якого позивач зобов`язався поставити товари загальною вартістю 588 271,06 грн., в т.ч. ПДВ. Пунктом 3 додатку №6 встановлено, що оплата здійснюється в порядку 100% вартості товару до 25.07.2017. На виконання Додатку №6 позивачем поставлено відповідачу товари загальною вартістю 588 271,06 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №7356 від 19.07.2017.

20.07.2017 позивачем було поставлено відповідачу товари загальною вартістю 4,50 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №7389 від 20.07.2017.

Як вбачається із банківської виписки по рахунку позивача, Відповідачем сплачено за поставлені товари: - 132 138,30 грн., в т.ч. ПДВ - 13.05.2017; - 700 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 18.05.2017; - 196 972,36 грн., в т.ч. ПДВ - 23.05.2017; - 800 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 25.05.2017; - 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 31.05.2017; - 139 773,40 грн., в т.ч. ПДВ - 19.06.2017; - 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 20.06.2017; - 253 397,60 грн., в т.ч. ПДВ - 22.06.2017; - 100 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 14.11.2017; - 300 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 12.12.2017; - 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 15.12.2017; - 82 793,60 грн., в т.ч. ПДВ - 14.02.2018; - 0,30 грн., в т.ч. ПДВ 26.02.2018.

Отже, за твердженнями позивача, несвоєчасна оплата відповідачам отриманого товару стала підставою звернення ТОВ «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» з позовом до ПП «ДІОНІС» про стягнення інфляційних втрат у розмірі 39 043,55грн., 48% річних у розмірі 153 823,88 грн., пені у розмірі 85 494,70 грн. та штрафу - 255 192,08 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч.1. ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено статтею 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За ч.1,2 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, оплата отриманого товару за договором поставки №72-ІЗ здійснювалася ПП «ДІОНІС» з простроченням, між тим відповідачем заявлено про застосування позовної давності стосовно позовних вимог про стягнення пені у розмірі 85494,70 грн. та штрафу у розмірі 255192,08 грн. за прострочення виконання договірних зобов`язань.

З приводу застосування позовної давності, суд зазначає таке:

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Приписами ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як встановлено ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За положеннями ч.1-4 ст. 267 Цивільного кодексу України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вже було встановлено судом, у пункті 7.9 Договору сторонами було збільшено позовну давність щодо стягнення штрафних санкцій, відповідно до ч.1 ст.259 Цивільного кодексу України.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача на приписи пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, оскільки зі змісту даного пункту вбачається, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тому, з урахуванням того, що сторонами договору визначено продовжений строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій до 3 років на договірних засадах, як то передбачено ст.259 Цивільного кодексу України, суд вважає, що дія зазначеного вище пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не поширюється на дані спірні правовідносини, а отже строк позовної давності, встановлений договором, не може бути продовжений на строк дії карантину.

Суд, перевіривши початок перебігу та сплив строку позовної давності по кожній поставці, яка була здійснена в рамках договору №72-ІЗ, зазначає, що строк позовної давності, щодо вимог про стягнення пені: на суму боргу в розмірі 196 972,36 грн. відповідно до умов Додатку №2 від 13.05.2017 сплив 23.05.2020; на суму боргу в розмірі 139 773,40 грн. відповідно до умов Додатку №3 від 19.05.2017 сплив 19.06.2020; на суму боргу в розмірі 113 624,20 грн. відповідно до умов Додатку №3 від 19.05.2017 сплив 20.06.2020; на суму боргу в розмірі 86 375,80 грн. відповідно до умов Додатку №5 від 29.05.2017сплив 20.06.2020; на суму боргу в розмірі 253 397,60 грн. відповідно до умов Додатку №5 від 29.05.2017 сплив 22.06.2020; на суму боргу в розмірі 94518,34 грн. відповідно до умов Додатку № 4 від 26.05.2017 сплив 14.11.2020; на суму боргу в розмірі 5481,66 грн. відповідно до умов Додатку № 6 від 10.07.2017 сплив 14.11.2020; на суму боргу в розмірі 300 000,00 грн. відповідно до умов Додатку №6 від 10.07.2017 р. сплив 12.12.2020; на суму боргу в розмірі 200 000,00 грн. відповідно до умов Додатку №6 від 10.07.2017 сплив 15.12.2020; - на суму боргу в розмірі 300 000,00 грн. відповідно до умов Додатку № 6 від 10.07.2017 сплив 12.12.2020; на суму боргу в розмірі 82789,40 грн. відповідно до умов Додатку № 6 від 10.07.2017 сплив 14.02.2021.

А також, строк позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафу в розмірі 20% від суми простроченої плати за прострочення платежу більш на 10 днів: згідно Додатків № 3 та № 5, у розмірі 118 634,20 грн. сплив 10.06.2020; згідно Додатку № 4 у розмірі 18 903,67 грн. сплив 12.06.2020; згідно Додатку №6 у розмірі 117 654,21 грн. сплив 06.08.2020.

За таких обставин, суд, враховуючи те, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності, дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 85494,70 грн. та штрафу у розмірі 255192,08 грн., а отже, зазначені вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Щодо нарахування позивачем інфляційних втрат та 48% річних, суд зазначає наступне:

Згідно з приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому суд зазначає, що за умовами додатків до договору сума платежу визначена у гривні в еквіваленті до іноземної валюти, а також з огляду на те, що у видаткових накладних визначено суму товарів у гривні, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання.

Крім цього, суд звертає увагу, що валюта зобов`язань за укладеними сторонами додатками на виконання договору поставки №72-ІЗ, визначена у гривнях та на момент проведення відповідачем оплати, сума до сплати у гривнях не змінювалась від тієї, що зазначалась на момент укладення додатків до договору, що підтверджено наявними у справі матеріалами.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 910/15951/18.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 39 043,55 грн., суд встановив його правильність та обґрунтованість.

Також, як вбачається зі змісту договору поставки №72-ІЗ, сторони договору погодили, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 Договору Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору.

Між тим, суд зазначає, що відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру річних відсотків, встановлених договором, на 75%, з приводу чого суд зазначає, що підвищені проценти за статтею 625 ЦК України встановлені й узгоджені сторонами договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, викладений висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України, у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку, відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем погашено основну заборгованість за договором поставки №72-ІЗ у повному обсязі з незначним простроченням, а також те, що позивачем було проявлено бездіяльність протягом тривалого часу щодо звернення з даним позовом про захист своїх майнових права, крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення відповідачем збитків несвоєчасним виконанням договірних зобов`язань, оскільки посилання позивача на сукупний розмір збитків за фінансовий звітний період не підтверджує збитки за договором поставки №72-ІЗ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення з ПП «ДІОНІС» 48% річних у розмірі 153823,88 грн на 75%, отже, сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 38455,97 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 39 043,55 грн. та 48% річних у розмірі 38455,97 грн.

При розподілі судових витрат суд виходить з положень п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ДІОНІС» (65033, м. Одеса, вул. Василя Стуса, буд. 2Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЗАХИСТ ДОНБАС» (08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт Чабани, вул. Машинобудівників 4В, ) інфляційні втрати у розмірі 39043/тридцять дев`ять тисяч сорок три/грн. 55 коп. та 48% річних у розмірі 38 455/тридцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять/грн. 97 коп., а також 2893/дві тисячі вісімсот дев`яносто три/ грн. 01 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 13 грудня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська