ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.11.2021м. СумиСправа № 920/582/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участю секретаря судового засідання Осокіної А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/582/21 у порядку загального позовного провадження

за позовом: Приватного акціонерного товариства «САД» (42763, Сумська область, Охтирський район, с. Високе, вул. Харківська, буд. 28, ідентифікаційний код 00414701),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин-2018» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Лінійна, буд. 22, ідентифікаційний код 42162417),

про стягнення 479 805,66 грн,

за участі представників учасників справи:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

01.06.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 414 531,00 грн основного боргу, 29 423,91 грн інфляційні втрати, 29 041,75 грн подвійну облікова ставка НБУ, 6 809,00 грн - 3 % річних, а також витрати но сплаті судового збору в сумі 7 197,08 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем було порушено умови договору на вирощування та поставку сільськогосподарської продукції від 14.04.2020 № 14/04/2020(2-3) щодо оплати вирощеної та поставленої сільськогосподарської продукції, а тому наявні підстави для нарахування інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми основної заборгованості та пені відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1-5.3 укладеного між сторонами договору.

У позовній заяві позивачем наведено, що попередні (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається з суми судового збору в сумі 7 197,08 грн.

Ухвалою від 07.06.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/582/21; призначити підготовче засідання на 03.08.2021, 11:00 та встановлено сторонам відповідні процесуальні строки для надання до суду відзиву та відповіді на відзив.

24.06.2021 від відповідача до суду надійшов відзив від 23.06.2021 б/н (вх. № 5985/21), де відповідач підтверджує факт укладення між сторонами договору на вирощування та поставку сільськогосподарської продукції від 14.04.2020 № 14/04/2020(2-3) та зазначає, що за цим договором позивач має зустрічні зобов`язання перед відповідачем щодо оплати наданого йому посівного матеріалу. Та у зв`язку з перебуванням на санаторному лікуванні представника відповідача просить суд продовжити підготовче провадження на місяць та відкласти розгляд справи.

28.07.2021 від представника позивача надійшла заява (вх. № 2864 від 28.07.2021) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

Ухвалою суду від 07.06.2021 у справі № 920/582/21 постановлено задовольнити заяву представника позивача (вх. № 2864 від 28.07.2021) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі № 920/582/21 задовольнити; провести підготовче засідання у справі № 920/582/21 призначене на 03.08.2021, 11:00 в режимі відеоконференції; доручити Охтирському міськрайонному суду Сумської області забезпечити участь представника позивача у підготовчому засіданні, призначеному на 03.08.2021, 11:00 в приміщенні зазначеного суду.

Представник відповідача подав відзив б/д, б/н (вх. № 5985/21 від 24.06.2021), де відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунованими, просить суд продовжити строк підготовчого провадження та відкласти розгляд справи.

Ухвалою від 03.08.2021 постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі № 920/582/21 на тридцять днів з 06 серпня 2021 року до 07 вересня 2021 року; клопотання представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин-2018» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Лінійна, буд. 22, ідентифікаційний код 42162417) щодо відкладення розгляду справи, викладене у відзиві б/д, б/н (вх. № 5985/21 від 24.06.2021) задовольнити; відкласти підготовче засідання на 07.09.2021, 11:00 за участі представника позивача в режимі відеоконференції; доручити Охтирському міськрайонному суду Сумської області (42700, м. Охтирка, вул. Ярославського, 2, e-mail: ) забезпечити проведення підготовчого засідання у справі № 920/582/21, призначене на 07.09.2021, 11:00, в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

Відповідно до статті 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання 07.09.2021 судом постановлено ухвалу у справі № 920/582/21, відповідно до закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/582/21 до судового розгляду по суті в судове засідання на 07.10.2021, 11:30.

06.10.2021 відповідачем подано до суду клопотання від 06.10.2021 № 28 про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням директора відповідача, який бажає взяти участь у справі.

Ухвалою від 07.10.2021 у справі № 920/582/21 судом постановлено задовольнити клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин-2018» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Лінійна, буд. 22, ідентифікаційний код 42162417) від 06.10.2021 № 28 (вх. № 8529/21 від 06.10.2021) щодо відкладення розгляду справи; відкласти розгляд справи по суті в судове засідання на 11.11.2021, 11:30 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалою від 11.11.2021 у справі № 920/582/21 постановлено клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин-2018» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Лінійна, буд. 22, ідентифікаційний код 42162417) від 10.11.2021 № 28 (вх. № 9365/21, вх. № 9371/21 від 10.11.2021) щодо відкладення розгляду справи задовольнити; відкласти розгляд справи по суті в судове засідання на 29.11.2021, 12:00 з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання; попередити відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Млин-2018» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Лінійна, буд. 22, ідентифікаційний код 42162417) про право суду застосувати заходи процесуального примусу, зокрема, шляхом накладення на сторону штрафу у випадку зловживання процесуальними правами відповідно до вимог статей 131-135 Господарського процесуального кодексу України.

29.11.2021 представником позивача подано до суду заяву від 29.11.2021 б/н (вх. № 9823/21), де останній просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання по суті не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений судом належним чином - 22.11.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуте на адресу суду відділенням поштового зв`язку.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Відповідно до статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Враховуючи нез`явлення представника відповідача у судове засідання, не подання ним відзиву на позов та не повідомлення суду поважності причин неявки в судове засідання по суті, а також враховуючи, що розгляд цієї справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 ГПК України, за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

Між сторонами 14.04.2020 укладено договір на вирощування та поставку сільськогосподарської продукції № 14/04/2020(2-3) (надалі договір), зазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору на вирощування та поставку сільськогосподарської продукції (а.с. 11-14) та сторонами не спростовується, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець (позивач) зобов`язується виконати роботи з вирощування врожаю насіння голозерного гарбуза згідно переліку та технологічних вимог, вказаних у додатку № 2 до договору, на площі не меншій, ніж вказана в додатку № 1 до договору, і передати вирощений врожай замовнику (відповідачу), а замовник зобов`язується зібрати вирощену сільськогосподарську продукцію та оплатити вартість врожаю в порядку і на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна вирощеної продукції насіння гарбуза, яку відповідач зобов`язаний сплатити позивачу, становить еквівалент 565 (п`ятсот шістдесят п`ять) євро за 1 (одну) тону залікової ваги зібраного вологого насіння гарбуза з урахуванням ПДВ. Під терміном «залікова вага» розуміється вага «нетто», яка фіксується па вагах позивача після повного завантаження автомобіля та причіпа на полі вологим гарбузовим насінням - зменшена на 10% (баластна рідина, фрагменти гарбуза та сторонні домішки).

Згідно із пунктом 2.2 договору, грошові зобов`язання, передбачені договором, еквівалент яких вказаний у іноземній валюті, визначаються і сплачуються в національній валюті України за курсом продажу євро/гривня встановленим Міжбанківським Валютним Ринком та відображеному на сайті (ASK), оприлюднених на сайті за адресою: https://minfm.com.ua/ станом на останню дату перед датою виставлення відповідачем відповідного рахунку.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що відповідач оплачує вирощену продукцію частинами за кожну партію зібраного, зваженого та вивезеного врожаю протягом 3 (трьох) днів з моменту виставлення рахунку в порядку, передбаченому пунктом 3.16 договору.

Відповідно до пункту 3.10 договору відповідач зобов`язаний, згідно умов дійсного договору, зібрати вирощений врожай на усіх площах вирощування за дійсним договором до 15.11.2020.

Пунктом 3.11 договору визначено, що вивезення вирощеного врожаю здійснюється відповідачем партіями транспортними засобами за власний рахунок.

Згідно із пунктом 3.13 договору відповідач по закінченню кожного календарного тижня збору врожаю на підставі складених та підписаних у відповідності до цього договору накладних (або актів приймання-передачі) не пізніше першого робочого дня наступного тижня виставляє відповідачу рахунок на весь обсяг врожаю, зібраного та переданого відповідачу у відповідному календарному тижні. Визначення вартості зібраного та переданого відповідачу врожаю визначається виходячи з ціни вирощеної продукції, визначеної в пункті 2.1 договору, за офіційним курсом гривні до євро встановленим на Міжбанківському Валютному Ринку та відображеному на сайті (ASK), оприлюдненому на сайті за адресою: https://minfm.com.ua/ станом на останню на переддень формування відповідної накладної. Рахунок за звітний тиждень формується шляхом сумування всіх накладних складених та підписаних у звітному тижні.

За умовами пунктів 3.15-3.16 договору у разі наявності розбіжностей в результатах зважування та контрольного зважування в допустимих межах, як розрахункова приймається кількість врожаю, визначена за результатами зважування (п. 2.1). Після відвантаження насіння гарбуза і виїзду автотранспорту з території позивача, претензії щодо його якості позивачем не приймаються.

Відповідно до пункту 8.1 договору сторони погодили, що договір діє з моменту підписання та до 31.12.2020, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Позивачем відповідно до умов укладеного договору з дотриманням технологічних вимог на площі 143 га вирощено насіння голозерного гарбуза та передано за заліковою вагою в кількості 78,3 тони (всього вага зібраного насіння становила 87 тон, яку відповідно до пункту 2.1 договору зменшено на 10 %) та передано відповідачу, що підтверджується товарно-транспортними накладними: № 015246 від 08.10.2020 4320 т; № 015245 від 08.10.2020 12800 т; № 015247 від 09.10.2020 10800 т; № 015040 від 11.10.2020 9140 т; № 015042 від 13.10.2020 9140 т; № 015044 від 14.10.2020 4540 т, № 015043 від 14.10.2020 11440 т; № 015046 від 15.10.2020 4280 т; № 015045 від 15.10.2020 11040 т; № 015047 від 16.10.2020 9500 т.

У позовній заяві позивач зазначає, що збирання насіння гарбуза та його вивезення здійснювалося технікою відповідача.

Залікова вага насіння гарбуза визначена відповідно до пункту 2.1 договору та склала 78,3 тон.

Відповідно до видаткової накладної № С-0003412 від 12.10.2020 позивачем передано, а відповідачем отримано насіння голозерного гарбуза в кількості 33,354 т на суму 628 516,64 грн; відповідно до видаткової накладної № С-0003457 від 16.10.2020 - 36,396 т на суму 681 850,24 грн; відповідно до видаткової накладної № С-0003476 від 19.10.2020 - 8,550 т на суму 160 688,12 грн.

Позивачем, відповідно до умов укладеного договору, виставлені відповідачу рахунки-фактури за насіння голозерного гарбуза № С000000517 від 12.10.2020 на суму 628 516,64 грн, № С000000520 від 16.10.2020 на суму 681 850,24 грн, № С000000522 від 19.10.2020 на суму 160 688,12 грн.

В порушення умов договору відповідачем 19.11.2020 проведено оплату отриманого насіння голозерного гарбуза в сумі 1 056 524,00 грн. Рахунок-фактура № С000000520 від 16.10.2020 на суму 681 850,24 грн оплачено відповідачем 19.11.2020, рахунок-фактура № С000000522 від 19.10.2020 на суму 160 688,12 грн оплачено 19.11.2020, рахунок-фактура № С000000517 від 12.10.2020 на суму - 628 516,64 грн оплачено 19.11.2020 частково на суму 213 985,64 грн.

Вказані рахунки позивачем надсилалися як на електронну адресу відповідача, так і поштовим відправленням 29.10.2020 та отримано відповідачем 02.11.2020.

На адресу відповідача позивачем надіслано листи від 16.10.2020 № 1016-1, від 20.10.2020 № 1020-1, від 27.10.2020 № 1027-1 з вимогою сплатити кошти, проте отримане насіння гарбуза оплачено відповідачем частково, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем за передане насіння гарбуза складає 414 531,00 грн.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною першою статті 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною першою статті 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 цього ж кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Факт заборгованості відповідача за вирощене та передане позивачем насіння гарбуза на суму 414 531,00 грн повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: товарно-транспортними накладними: № 015246 від 08.10.2020, № 015245 від 08.10.2020, № 015247 від 09.10.2020, № 015040 від 11.10.2020, № 015042 від 13.10.2020, № 015044 від 14.10.2020, № 015043 від 14.10.2020, № 015046 від 15.10.2020, № 015045 від 15.10.2020, № 015047 від 16.10.2020; видатковими накладними: № С-0003412 від 12.10.2020, № С-0003457 від 16.10.2020, № С-0003476 від 19.10.2020; рахунками-фактури: № С000000517 від 12.10.2020 на суму 628 516,64 грн, № С000000520 від 16.10.2020 на суму 681 850,24 грн, № С000000522 від 19.10.2020 на суму 160 688,12 грн та не спростовується відповідачем.

Відповідач отримав передане позивачем насіння гарбуза без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення умов договорів та вимог статей 526, 629, 712, 843 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар (надані послуги) не розрахувався в повному обсязі та у встановлені договором строки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи те, що факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 414 531,00 грн не заперечується та не спростовується відповідачем (письмових заперечень по суті позовних вимог відповідач до суду не подав), а також те, що фактично на момент розгляду справи зобов`язання з оплати отриманого насіння за договором відповідачем не виконано, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 414 531,00 грн визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 29 041,75 грн пені, 29 423,91 грн інфляційних втрат та 6 809,00 грн - 3 % річних, нарахованих за загальний період з 06.11.2020 по 24.05.2021 суд зазначає наступне.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 5.1 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором, відповідно до договору та законодавства України.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені тощо) за договором здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання, а відповідно до пункту 5.3 договору, у випадку несвоєчасного виконання грошових зобов`язань згідно умов договору, винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як встановлено судом, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за договором, права позивача щодо нарахування пені передбачені сторонами у договорі, пеня розрахована позивачем арифметично вірно, з урахуванням положень пункту 5.3 договору, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 29 041,75 грн пені, нарахованої за загальний період з 06.11.2020 по 24.05.2021 є правомірними, обґрунтованими та підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до доданого позивачем до позовної заяви розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, позивачем нараховано відповідачеві інфляційні втрати в сумі 29 423,91 грн та 3 % річних в сумі 6 809,00 грн за загальний період з 06.11.2020 по 24.05.2021.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та річних за загальний період з 06.11.2020 по 24.05.2021 суд вважає арифметично вірним.

Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат в сумі 29 423,91 грн та 3 % річних в сумі 6 809,00 грн за вказаний вище період визнаються судом правомірними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, у розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 7 197,08 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин-2018» (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Лінійна, буд. 22, ідентифікаційний код 42162417) на користь Приватного акціонерного товариства «САД» (42763, Сумська область, Охтирський район, с. Високе, вул. Харківська, буд. 28, ідентифікаційний код 00414701) заборгованість за договором на вирощування та поставку сільськогосподарської продукції від 14.04.2020 № 14/04/2020(2-3) в сумі 414 531,00 грн (чотириста чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять одну гривню 00 коп.), пеню в сумі 29 041,75 грн (двадцять дев`ять тисяч сорок одну гривню 75 коп.), інфляційні втрати в сумі 29 423,91 грн (двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять три гривні 91 коп.), 3 % річних в сумі 6 809,00 грн (шість тисяч вісімсот дев`ять гривень 00 коп.) та відшкодування судового збору в сумі 7 197,08 грн (сім тисяч сто дев`яносто сім гривень 08 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14 грудня 2021 року у зв`язку з відпусткою судді Джепи Ю.А. з 08.12.2021 по 13.12.2021.

Суддя Ю.А. Джепа