ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 грудня 2021 року справа № 903/781/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за присутності представників сторін:

від позивача: Безрода Р.С. адвокат (наказ від 01.10.2021р. №04-1, договір про надання правової допомоги №1 від 01.12.2020р., Свідоцтво серії ЧЦ №000144 від 28.07.2017р.)

участь представника в судовому засіданні, відповідно до відображеної в протоколі судового засідання ухвали суду від 16.11.2021р., забезпечена в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON

від відповідача: Кушнірук А.В. адвокат (договір про надання правничої допомоги від 20.10.2021р. №20/10/21, Ордер серія АС №1027979 від 26.10.2021р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери", м. Київ

до відповідача: Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича, м. Володимир-Волинський

про стягнення 1 153 512,44 грн.

встановив: 27 вересня 2021 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" про стягнення на його користь з Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича 1 153 512,44 грн. заборгованості по оплаті послуг з правової (правничої) допомоги, наданих позивачем у відповідності та на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021р. та прийнятих відповідачем згідно акту надання послуг №26 від 28.04.2021р. Поруч із відшкодуванням за рахунок відповідача судових витрат у вигляді сплаченої суми судового збору 17 302,69 грн., позивачем засвідчувалось на очікуваних витратах на професійну правову допомогу в орієнтовному розмірі 80 000 грн.

Ухвалою суду від 28.09.2021р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 26.10.2021р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

04 жовтня 2021 року на адресу суду за підписом адвоката Безроди Р.С. (представник АО "Гапоненко Роман і партнери") надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання суду 26.10.2021р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку EASYCON. Ухвалою від 05.10.2021р. клопотання позивача було задоволено.

21.10.2021р. до суду від ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. надійшов відзив від 21.10.2021р. на позовну заяву з описом вкладення до цінного листа від 21.10.2021р. в підтвердження надіслання відзиву позивачу.

У зазначеному відзиві відповідач, заперечуючи позовні вимоги засвідчує, що 20 січня 2021 року між ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. та АО "Гапоненко Роман і партнери" було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до п.п. 4.4 договору за надану правову допомогу клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у наступному розмірі:

а) 5 000 грн. за підготовку однієї вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог про відшкодування збитків або здійснених оплат по іншим правовідносинам;

b) 2 000 грн. за підготовку довідок;

c) 2 500 грн. за одну годину роботи адвоката в судовому процесі, що сплачується клієнтом протягом 3 робочих днів з моменту підписання акту наданих послуг (правової допомоги) та буде покладений на сторону згідно ст. 129 ГПК України.

d) 20% від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості клієнта у справі №903/13/21, №903/12/21. Ця частина гонорару сплачується клієнтом протягом трьох робочих днів з моменту набрання судовим рішенням у справі №903/13/21 законної сили.

e) клієнт сплачує аванс в сумі 30 000 грн. протягом п`яти днів з моменту підписання договору.

Зазначає, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Щодо додаткової винагороди адвоката від розміру суми, на яку судом буде зменшено, заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення, суму заборгованості Клієнта в розмірі 1 153 512,44 грн., яка визначена на підставі п.п. d) п.4.4 договору, відповідач зазначає, що така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст. ст. 632, 903 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

При цьому, за умовами цього пункту угоди відповідач сплачує гонорар у розмірі 20 % від розміру суми, на яку судом буде зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості відповідача у справі №903/13/21. Однак, судом апеляційної інстанції в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. у справі №903/13/21 не було зменшено суму заборгованості, а лише відмовлено в її стягненні з відповідача на користь позивача.

Вважає, що в позові слід відмовити виходячи із критерію реальності вартості адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи щодо якої виник цей спір.

Поруч з цим засвідчує на орієнтовному розрахунку судових витрат ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. у даній справі в розмірі 15 000 грн., пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Ухвалою, постановленою за результатами проведеного 26.10.2021р. підготовчого судового засідання (за участі представника позивача), судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2021р., встановлено позивачу строк для подання на адреси суду та відповідача відповіді на відзив на позовну заяву, встановлено відповідачу строк для подання (за наявності) на адреси суду та позивача заперечень на відповідь відповідача на відзив на позовну заяву, задоволено клопотання АО "Гапоненко Роман і партнери" про проведення судового засідання 16.11.2021р. по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Про процесуальні дії, вчинені судом в підготовчому судовому засіданні 26.10.2021р., ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. було повідомлено ухвалою від 26.10.2021р.

01 листопада 2021 року електронною поштою, а 02.11.2021р. поштовим зв`язком до суду надійшла та була зареєстрована відповідь АО "Гапоненко Роман і партнери" від 29.10.2021р. на відзив відповідача на позовну заяву в котрій позивач позовні вимоги підтримав, зокрема, з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити останні в повному обсязі. При цьому додатково засвідчив, що позиція відповідача, висвітлена у відзиві, є недобросовісною, суперечить чесній діловій практиці та спрямована на уникнення оплати погодженого сторонами в договорі адвокатського гонорару.

15 листопада 2021 року на адресу суду від АО "Гапоненко Роман і партнери" надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу від 15.11.2021р., в котрій позивач просить за наслідками судового розгляду справи стягнути на його користь з відповідача 18 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До клопотання долучено договір про надання правової допомоги №1 від 01.12.2020р. та акт наданих послуг №8 від 11.11.2021р.

Відображеною в протоколі судового засідання від 16.11.2021р. ухвалою судом (за участі представників сторін) було оголошено перерву в судовому засіданні до 02.12.2021р., надано (за клопотанням представника) відповідачу строк для подання до суду та позивачу письмових пояснень (заперечень) стосовно витрат АО "Гапоненко Роман і партнери" на професійну правничу допомогу, вирішено (за клопотанням представника позивача) питання стосовно про проведення судового засідання 02.12.2021р. по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

В подальшому відповідач своїм правом на заперечення відповідного розміру судових витрат позивача не скористався.

01 грудня 2021 року судом було зареєстровано клопотання ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. від 30.11.2021р. про приєднання до матеріалів справи доказів (копії договору №20/10/21 від 20.10.2021р., акту про надання послуг №30/11/21-1 від 30.11.2021р. на суму 30 000 грн.) понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в котрій заявник просить суд стягнути відповідні витрати на суму 30 000 грн. з АО "Гапоненко Роман і партнери". В судовому засіданні 02.12.2021р. представником відповідача додатково до зазначеного клопотання було долучено рахунок-фактуру №01/12/21-1 від 01.12.2021р. на суму 30 000 грн., пред`явлений до оплати адвокатом Кушніруком А.В. до оплати ФГ "Західний Буг" Юнака С.П., а також платіжне доручення №5601 від 02.12.2021р. про проведення відповідачем розрахунків з адвокатом на суму наданих послуг з правничої допомоги 30 000 грн.

01 грудня 2021 року електронною поштою до суду надійшли та були зареєстровані письмові заперечення АО "Гапоненко Роман і партнери" від 01.12.2021р. щодо розміру витрат ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. по оплаті наданої професійної правничої допомоги.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, засвідчив на наявності підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача понесених судових витрат (сплата судового збору та оплата наданої професійної правової допомоги на суму 18 000 грн.) Щодо розміру витрат ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. по оплаті наданої професійної правничої допомоги на суму 30 000 грн. заперечив, засвідчив, що розмір витрат є явно завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг і складністю справи. Зазначив, що вирішення питання розподілу судових витрат відповідача у даній справі залежить також від результату вирішення спору.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача позов заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Клопотання про стягнення з АО "Гапоненко Роман і партнери" 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу підтримав, просив суд його задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про безпідставність пред`явлених позовних вимог.

При цьому, оцінюючи позицію сторін, викладену останніми у наданих суду заявах та поясненнях, досліджуючи матеріали справи, надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, спростовуючи та відхиляючи, а також підтримуючи ту чи іншу позицію сторін, викладену в обґрунтування пред`явленого позову та у заперечення позовних вимог, суд засвідчує наступне:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У розумінні приписів наведеної норми, ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому судом засвідчується, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину котра означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як в даному випадку встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2021 року між Фермерським господарством "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" (Адвокатське об`єднання) було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №03-490 відповідно до умов п. 1.1 якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження захищати права і законні інтереси клієнта, надавати інші види правової допомоги в обсязі та на умовах встановлених договором та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесенні адвокатським об`єднанням витрати у зв`язку з виконанням даного договору.

Даний договір підписано уповноваженими представниками сторін, скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів. Угода предметами судових розглядів не виступала, недійсною повністю чи частково не визнавалась, сторонами розірвана чи змінена у встановленому порядку не була, а отже є дійсною, укладеною належним чином та є обов`язковою до виконання сторонами способами, визначеними в угоді.

За умовами пункту 1.2 договору, Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу клієнту, а саме:

а) досудове врегулювання спору з ТОВ "Ніра" ();

b) здійснити представництво, захищати права і законні інтереси клієнта та надавати інші види правової (правничої) допомоги клієнту у суді, будь-якої інстанції у справі №903/13/21, №903/12/21 (за позовом ТОВ "Ніра" () до Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича про стягнення заборгованості).

с) здійснити представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту у правовідносинах останнього з ТОВ "Ніра" (), які через свою наявність можуть прямо чи опосередковано вплинути на відсутність/зменшення розміру заборгованості клієнта перед ТОВ "Ніра", яка є предметом судового розгляду у справі №903/13/21, №903/12/21.

Відповідно до положень пунктів 4.1-4.4 договору від 20.01.2021р., гонорар є формою винагороди Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту. На визначення розміру гонорару Адвокатського об`єднання впливають строки вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатським об`єднанням позитивного результату, якого бажає клієнт.

За надану в межах цього договору правову допомогу клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у наступному розмірі:

а) 5 000 грн. за підготовку однієї вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог про відшкодування збитків або здійснених оплат по іншим правовідносинам;

b) 2 000 грн. за підготовку довідок;

c) 2 500 грн. за одну годину роботи адвоката в судовому процесі, що сплачується клієнтом протягом 3 робочих днів з моменту підписання акту наданих послуг (правової допомоги) та буде покладений на сторону згідно ст. 129 ГПК України.

d) 20% від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості клієнта у справі №903/13/21, №903/12/21. Ця частина гонорару сплачується клієнтом протягом трьох робочих днів з моменту набрання судовим рішенням у справі №903/13/21 законної сили.

e) клієнт сплачує аванс в сумі 30 000 грн. протягом п`яти днів з моменту підписання договору.

Відповідно до п.п 4.6 договору, на підтвердження факту надання адвокатським об`єднанням клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору Адвокатським об`єднанням складається акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку клієнту.

Обґрунтовуючи пред`явлені до відповідача позовні вимоги позивач засвідчує, що взяті на себе зобов`язання за договором Адвокатське об`єднання виконало та надало клієнту необхідну правову допомогу, результатом надання якої стало те, що рішенням Господарського суду Волинської області від 10.03.2021р. у справі №903/13/21 позов ТОВ "Ніра" до ФГ "Західний Буг" було задоволено частково, стягнуто з ФГ "Західний Буг" на користь ТОВ "Ніра" 1 063 692,90 грн. боргу, 1 827 403,77 грн. пені, 860 359,59 грн. штрафу, 48 294,14 грн. судового збору, а всього 3 799 750,40 грн. У позові ТОВ "Ніра" до ФГ "Західний Буг" на суму 3 079 798,88 грн. відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. у справі №903/13/21 апеляційну скаргу ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. було задоволено, рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021р. у справі №903/13/21 скасовано в частині стягнення 1 827 403,77 грн. пені, 860 359,59 грн. штрафу, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові, в решті рішення залишено без змін, викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Волинської області від 10.03.2021р. у справі №903/13/21 в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича (44700, Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Ганни Жежко, 9 код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 13, код 19071304) 1 063 692 грн. 90 коп. боргу, 51 621 грн. 58 коп. судового збору.

3. В позові про стягнення 2 377 745 грн. 46 коп. боргу, 2 529 457 грн. 13 коп. пені та 860 359 грн. 59 коп. штрафу відмовити.

4. Повернути ТОВ "Ніра" з Державного бюджету судовий збір в сумі 7 977 грн. 70 коп., сплачений платіжним дорученням №78 від 18.12.2020.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили."

Відтак, зважаючи на результати судового розгляду справи №903/13/21 та враховуючи умови укладеного у даній справі договору про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021р., між сторонами було підписано Акт наданих послуг №26 від 28.04.2021р. на суму гонорару за надання правової допомоги по справі №903/13/21 згідно п.п. d п. 4.4 договору в розмірі 1 153 512,44 грн. Також між сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків, результатом якої стало наступне складення відповідного акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.04.2021р.

Таким чином, на думку позивача, фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що відповідач, підписавши вищезазначені акт наданих послуг №26 від 28.04.2021р. та акт звірки взаємних розрахунків, прийняв без будь-яких зауважень чи заперечень надані позивачем послуги та підтвердив наявність грошового зобов`язання перед АО "Гапоненко Роман і партнери" у розмірі 1 153 512,44 грн., що становить 20% від розміру суми (5 767 562,18 грн.) на яку судом (Північно-західним апеляційним господарським судом) було зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості клієнта у справі №903/13/21.

Відтак, на переконання позивача, враховуючи умови договору, гонорар згідно п.п. d п. 4.4 договору від 20.01.2021р. мав бути сплачений відповідачем на користь АО "Гапоненко Роман і партнери" протягом трьох робочих днів з моменту набрання судовим рішенням у справі №903/13/21 законної сили, а саме не пізніше 29.04.2021р., що відповідачем виконано не було, що й виступило підставою для подальшого звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.

Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням, яке виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно зі статтею 1 Закону, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону, договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 Цивільного кодексу України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України, у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Згідно із статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Гонорар не включає кошти, що вносяться клієнтом на покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням угоди.

При визначенні розміру гонорару повинно братися до уваги: - обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; - вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; - необхідність виїзду у відрядження; - важливість доручення для клієнта; - роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; - досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; - особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; - характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; - професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

За правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, при визначенні гонорару успіху слід враховувати таке.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже враховуючи вищевикладене, додаткова винагорода адвоката від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості клієнта в розмірі 1 153 512,44 грн., яка визначена позивачем на підставі п.п d, п.п 4.4 договору від 20.01.2021р. №03-490 про надання правової (правничої) допомоги, на переконання суду, не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні положень ст.ст. 632, 903 ЦК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а є ніщо інакше, як платою за сам результат, досягнення адвоката та відповідно до умов не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Також суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Відповідно до статті 14 Правил адвокатської етики, адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги.

Здійснюючи в даному випадку аналіз положень укладеної 20.01.2021р. між сторонами у справі угоди №03-490 про надання правової (правничої) допомоги, зокрема, в частині п.п. d п. 4.4 (за надану в межах цього договору правову допомогу клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 20% від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості клієнта у справі №903/13/21, №903/12/21. Ця частина гонорару сплачується клієнтом протягом трьох робочих днів з моменту набрання судовим рішенням у справі №903/13/21 законної сили.), суд приймає до уваги, що договір в цій частині не визначає чіткий конкретний порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок такої його сплати, умови повернення тощо.

Зміст цієї угоди (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, враховуючи, що відповідач заперечує визначений розмір гонорару.

В даному аспекті суд зазначає, що визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги. Правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.

У даній справі такі докази позивач суду не надав, не надав будь-якого розрахунку на підтвердження обсягу виконаної ним роботи (фіксований розмір, погодинна оплата).

Відтак, із матеріалів справи слідує, що сторони в порушення ст. 180 ГК України, 638 ЦК України у договорі про надання правової допомоги не визначили таку істотну умову, як ціна.

При цьому, сума гонорару позивачем не визначена у твердій грошовій формі, а пов`язана із настанням певної події та визначається, на думку та переконання суду, не інакше, як гонорар успіху.

Також судом при ухваленні рішення враховуються і ті обставини, що правовідносинам, котрі виникли між ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. та АО "Гапоненко Роман і партнери" на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.01.2021р. №03-490, який є предметом судового розгляду в даній справі, була надана правова оцінка судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в межах розгляду справи №903/13/21, котрими, зокрема, додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021р. у справі №903/13/21, залишеною в подальшому без змін відповідно до постанови Верховного Суду від 30.09.2021р., було встановлено наступне:

"Щодо додаткової винагороди адвоката від розміру суми, на яку судом буде зменшено, заявлену ТОВ "НІРА" до стягнення, суму заборгованості відповідача в розмірі 1 153 512 грн. 44 коп., яка визначена на підставі п.п. d) п. 4.4 Договору, то суд зазначає, що така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст. 632, 903 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

При цьому, за умовами цього пункту відповідач сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 20% від розміру суми, на яку судом буде зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості відповідача у справі № 903/13/21, № 903/12/21.

Однак, судом апеляційної інстанції в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. не було зменшено суму заборгованості, а лише відмовлено в її стягненні з відповідача на користь позивача."

Здійснюючи аналіз встановлених судом апеляційної інстанції при постановленні додаткової постанови від 07.06.2021р. обставин, суд також зауважує, що, як слідує з тексту останньої предметом судового розгляду виступала заява (надійшла до суду 12.05.2021р.) АО "Гапоненко Роман і партнери" про ухвалення додаткового судового рішення у справі про розподіл судових витрат, в підтвердження позиції сторони останньою було надано суду в тому числі й підписаний між ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. та АО "Гапоненко Роман і партнери" Акт надання послуг №26 від 28 квітня 2021 року на суму 1 153 512,44 грн., котрий фігурує і у даній справі.

Відтак, суд акцентує увагу, що визначений акт, котрому в сукупності з договором про надання правової (правничої) допомоги від 20.01.2021р. №03-490, було надано правову оцінку та в подальшому вирішено питання стосовно судових витрат, складався та підписувався між договірними сторонами виключно для подальшого скерування до суду апеляційної інстанції для вирішення процесуальних питань в межах розгляду справи №903/13/21, що також спростовує відповідні твердження позивача викладені у позовній заяві та підтримане представником в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007р. передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58) відповідно до котрої згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоячщою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також приймає до уваги положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст.129 ГПК України судовий збір та інші судові витрати в разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що судові витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору, витрати по оплаті наданої професійної правничої допомоги адвоката), котрі поніс позивач, слід залишити за АО "Гапоненко Роман і партнери".

В частині судових витрат ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. суд засвідчує наступне:

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із клопотання ФГ "Західний Буг" Юнака С.П., а також із позиції, висловленої адвокатом Кушніруком А.В. в судовому засіданні 02.12.2021р., відповідач просить стягнути з позивача 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені фермерським господарством в зв`язку з розглядом даної справи в господарському суді.

Судом встановлено, що в підтвердження надання адвокатом Кушніруком А.В. ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. послуг з професійної правничої допомоги в суді під час розгляду справи №903/781/21 стороною надано копії договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва, укладеного між ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. та адвокатом Кушніруком А.В. від 20.10.2021р. №20/10/21, акту про надання послуг №30/11/21-1 від 30.11.2021р., рахунка-фактури №01/12/21-1 від 01.12.2021р., платіжного доручення №5601 від 02.12.2021р., ордеру на надання правової допомоги серії АС №1027979 від 26.10.2021р., Свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю Серія ВЛ №1047 від 28.08.2018р.

Дослідивши надані відповідачем докази, суд приймає до уваги, що 20 жовтня 2021 року між адвокатом Кушніруком А.В. та ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №20/10/21.

Згідно п. 1.1. договору, за останнім клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу щодо можливостей, механізмів і процедури судового захисту прав клієнта, здійснювати представництво, захищати права і законні інтереси клієнта та надавати інші види правової допомоги у суді будь-якої інстанції у справі №903/781/21 за позовом АО "Гапоненко Роман і партнери" до ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. про стягнення заборгованості.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору, вартість послуг адвоката за угодою визначається на підставі фактично наданих клієнту послуг і підписаних актів приймання-передачі. Оплата за надання юридичних послуг здійснюється в готівковій або безготівковій формі клієнтом протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг (копію договору у визначеній редакції його пунктів 3.1, 3.2 було долучено представником відповідача до матеріалів справи 26.10.2021р. спільно з клопотанням про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні у відсутності представника).

Судом засвідчується, що натомість 01.12.2021р. до матеріалів справи адвокатом Кушніруком А.В. із клопотанням про приєднання доказів від 30.11.2021р. було долучено копію договору про надання правничої допомоги №20/10/21 від 20.10.2021р. укладеного між адвокатом Кушніруком А.В. та ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. відповідно до котрого пункт 3.2 угоди викладається у іншій редакції: "3.2 Вартість послуг адвоката по цьому договору становить 30 000 грн."

Згідно Акту про надання послуг №30/11/21-1 від 30.11.2021р., підписаного договірними сторонами, адвокат надав клієнтові професійну правничу допомогу щодо можливостей, механізмів і процедури судового захисту прав клієнта, здійснення представництва, захист прав і законних інтересів клієнта та надання інших видів правової допомоги у суді першої інстанції у справі №903/781/21.

Як вбачається з платіжного доручення від 02.12.2021р. №5601 із призначенням платежу "за надання правничої допомоги зг. рахунку №01/12/21-1 від 01.12.2021р. Без ПДВ" ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. здійснило оплату адвокату Кушніруку А.В. наданих останнім послуг на суму 30 000 грн.

Поруч з цим, суд засвідчує, що частиною третьою ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок АО "Гапоненко Роман і партнери" має бути встановлено, що такі витрати ФГ "Західний Буг" Юнака С.П. були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено ст. 126 ГПК України та ст. 30 Закону. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, про що йшлося вище, проте, їх розмір не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи заперечення позивача від 01.12.2021р., а також заявлене під час судового розгляду справи 02.12.2021р. клопотання позивача про неспівмірність розміру витрат на правовому допомогу, заявлених до стягнення відповідачем, порівняно зі складністю даної справи, мотивацію в обґрунтування цієї заяви, засвідчуючи при цьому, що, на його думку, орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі міг би становити 1 500 грн., відповідні заперечення позивача приймаються судом.

Поруч з цим суд повторно засвідчує, що відповідачем до матеріалів справи долучено два примірники договору про надання правничої допомоги від 20.10.2021р. №20/10/21, укладеного між адвокатом Кушніруком А.В. та ФГ "Західний Буг" Юнака С.П., відповідно до котрих п. 3.2. викладено в кардинально різних редакціях, від так суд критично ставиться до встановленої обставини та вважає, що п. 3.2. договорів суперечить один одному, а відповідна угода, з огляду на цю обставину, не містить фіксованого розміру вартості адвокатських послуг, є неузгодженою між сторонами, а тому повинна доводитись стороною та оцінюватись судом з врахуванням співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), ціною позову, значенням справи для сторони тощо.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з вимог розумності та справедливості, врахувавши обставини справи, тривалості розгляду справи, мотиви прийняття даного судового рішення, суд дійшов висновку щодо доцільності відшкодування Адвокатським об`єднанням "Гапоненко Роман і партнери" Фермерському господарству "Західний Буг" Юнака С.П. витрат на надання правової допомоги в суді в розмірі 18 000 грн., що, на думку суду, є достатньою компенсацією витрат робочого часу, необхідного для участі представника в двох засіданнях суду та підготовки його до судового процесу, яка включає підготовку відзиву на позовну заяву, клопотань та інших процесуальних документів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" (м. Київ, вул. Предславинська, 30, офіс 15, 16, ) на користь Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича (м. Володимир-Волинський, вул. Ганни Жежко, 9, ) 18 000 грн. витрат по оплаті наданої професійної правничої допомоги

2. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 09.12.2021р.

Суддя В. А. Войціховський