ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.12.2021 Справа № 914/3689/21

Суддя Манюк П.Т., розглянувши матеріали

заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіейем Агропатс», м. Луцьк Волинської області

про забезпечення позову до подання позовної заяви

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Українська сільськогосподарська компанія», м. Львів

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіейем Агропатс» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про забезпечення позову, що подана до подання позовної заяви до суду, у якій особою, що може мати статус учасника справи, зазначено відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Західно-Українська сільськогосподарська компанія» (). Згідно вказаної заяви, заявник просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Українська сільськогосподарська компанія».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що 29 грудня 2020 року між ТзОВ «Фіейем Агропатс» та ТзОВ «Західно-Українська сільськогосподарська компанія» був укладений договір поставки № 29-12/20, предметом якого є купівля-продаж запчастин.

Відповідно до п. 1.2. договору, постачальник зобов`язується передати покупцю товари (запчастини до транспортних засобів) в асортименті, кількості і по ціні в українській гривні, згідно замовлення покупця, узгодженого сторонами шляхом факсимільного зв`язку, електронної пошти або в усній формі, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору. Підтвердження факту узгодження сторонами найменувань, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття товару по видатковій накладній, виданій постачальником, яка після її підписання має юридичну силу. Товар, прийнятий покупцем по видатковій накладній або узгоджений сторонами в рахунку-фактурі, специфікації, переданому по факсу чи електронній пошті, не підлягає поверненню по ініціативі покупця, крім випадків його невідповідності якості, або якщо кількість переданого товару перевищує кількість, заявлену покупцем.

Враховуючи, що між сторонами існували добропорядні стосунки, постачальник здійснював поставку товару покупцю незважаючи на недотримання останнім умов договору щодо оплати. Починаючи з 12.08.2021 ТзОВ «Західно-українська сільськогосподарська компанія» припинило оплачувати поставлений товар та станом на 09.09.2021 розмір заборгованості за договором поставки становить 1 302 197, 00 грн. Вжиті заявником заходи щодо врегулювання спору не дали позитивних наслідків, а тому, він змушений звертатись до суду за захистом порушеного права. З метою забезпечення виконання більш як ймовірного рішення, згідно судової практики, про стягнення з ТзОВ «Західно-українська сільськогосподарська компанія» 1 302 197, 00 грн, заявник вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме майно особи, яка може отримати статус учасника справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи, дослідивши в сукупності представлені заявником докази, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти повинні обмежуватися розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Заявник не обґрунтував наявність обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав заявника, належних та допустимих доказів ним не подано. Мотивування застосування заходів забезпечення позову відсутні, наявні лише загальні судження про необхідність забезпечення позову через наявність кількох судових проваджень.

Доводи заявника у зв`язку із невиконання відповідачем зобов`язань за договором, факт прострочення чи ухилення останнього від виконання зобов`язань, не є встановленими та підлягають доведенню під час вирішення справи по суті і самі по собі не можуть свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Крім цього, суд також зазначає, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, і притому лише таке, що відноситься до предмета спору. В такому разі в ухвалі про забезпечення позову мають зазначатися ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна, та за необхідності місцезнаходження майна. В контексті зазначеного, заявником не зазначено майно, що належить відповідачу, на яке слід накласти арешт.

Принцип змагальності, закріплений у статті 2 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі. При цьому, як зазначено вище, питання стягнення і існування заборгованості лежить у площині відносин позивача і відповідача.

Доказів звернення заявником до відповідача про погашення існуючої заборгованості суду не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, подана заявником заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання обов`язку про стягнення заборгованості за договорами. При цьому заявник не надав належних та допустимих доказів, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, із якими чинне законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. У той же час, вжиті заходи забезпечення позову можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони.

Суд зазначає, що обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У матеріалах справи відсутні та заявником до суду не надані докази того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся, або може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За таких обставин, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіейем Агропатс» про забезпечення позову до подання позовної заяви слід відмовити

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 141, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіейем Агропатс» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку визначеному ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Манюк П.Т.