РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2021Справа № 910/10376/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальності "Компанія май Україна";

до Фізичної особи-підприємця Багірова Едуарда Садиховича;

про стягнення 46 594,08 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Коломійцева Д.М., адвокат, ордер серії КВ № 466456 від 18.10.21;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія май Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Багірова Едуарда Садиховича про стягнення 46 594,08 грн заборгованості за договором поставки № 03012019 від 03.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 було відкрито провадження у справі № 910/10376/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 21.09.2021.

04.08.2021 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.08.2021 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

02.09.2021 до відділу діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/10376/21 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 19.10.2021 оголошувалась перерва в слуханні справи по суті.

Під час розгляду спору по суті 09.11.2021 р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

В судове засідання 09.11.2021 представник відповідача не з`явився, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з причин контактування останнім з особами, інфікованими COVID-19.

Суд розглянувши подане клопотання представника відповідача відзначає наступне.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують неможливість відповідача забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Крім того судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ МАЙ УКРАЇНА» (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Багіровим Едуардом Сахидовичем (покупець) був укладений договір поставки №03012019 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідача продукцію, а саме: чай під торговим знаком «Зона чая» Чіф 400г чорний байховий середньо листовий фасований купажований, у кількості згідно видаткових накладних, надалі - товар, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах Договору.

Згідно з умовами Договору, поставка Товару здійснюється партіями. Партією Товару є визначена, згідно замовлення Відповідача, кількість (та найменування) Товару, відвантажена Позивачем та отримана Покупцем одночасно за одним товаросупровідним документом.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки № 03012019 (надалі - Договір), зобов`язання з поставки Товару виникають на підставі замовлення (заявки) покупця.

Відповідно до п. 2.3 Договору, коригування замовлень проводиться до 20 числа місяця, що передує плановому.

Згідно із п. 2.4. Договору, кожне замовлення розміщується до 12 години дня, що передує дню відвантаження Товару та підлягає попередньому узгодженню з Постачальником і є підставою для складання видаткової накладної на конкретну партію Товару. Після узгодження Сторонами, заявка Покупця стає невід`ємною частиною Договору.

Згідно із п. 3.1. Договору, документом в якому вказується кількість та вартість Товару є видаткова накладна, яка відображає об`єм партії, що поставляється, та яка засвідчує факт приймання Товару Покупцем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була замовлена, а позивачем поставлена партія товару за видатковою накладною №697 від 13 березня 2019 року на суму 357 799,68 грн.

22 січня 2019 року відповідачем було сплачено позивачу 357 799 грн. 68 коп. за виставленим рахунком № 21 від 18.01.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 0001 від 22 січня 2019 року.

Позивач зазначає, що з метою виготовлення товару на замовлення відповідача, позивач здійснював закупівлю пакувальних матеріалів, оскільки товар виготовлявся під торговим знаком «Зона чая».

Для виготовлення та поставки першої партії товару Відповідачу, Позивачем було замовлено сировину та пакувальні матеріали (плівку) у їх виробників. Мінімальне замовлення пакувального матеріалу - плівки у виробника складає 300 кг, що викладено у листі виробника ТОВ «Татрафан» вих. №04/01 від 04 січня 2019 року.

Позивач вказує, що ним була виготовлена партія Товару під торговим знаком «Зона чаю» загальною вагою - 2 942,8 кг, з якої Відповідач отримав, згідно накладної №697 від 13.03.2019р. - 2 937,6 кг. Згідно витрат на виготовлення товару в обсязі 2 942,8 кг було витрачено 33,5кг плівки.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем не було викуплено залишок пакувальних матеріалів у кількості 248,9 кг, який було придбано позивачем для виробництва Товару для Відповідача, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 31 062,72 вартості залишку пакувальних матеріалів.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із абз. 1 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявленн, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до чч. 1, 2, 3 спи 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно із п. 6.7. договору сторони погодили, що до 30 числа кожного місяця весь об`єм замовленого товару згідно п.2.3. договору повинен бути оплачений та викуплений покупцем.

Пунктом 6.8. договору сторони встановили, протягом планового кварталу обсяг замовленої сировини та упаковки не був використаний, покупець сплачує постачальнику вартість невикористаної сировини та упаковки. За умови використання оплаченої сировини та упаковки в наступному кварталі, гроші, сплачені раніш за невикористану сировину та упаковку, зараховуються як передоплата за Товар.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставки № 03012019, зобов`язання з поставки Товару виникають на підставі замовлення (заявки) покупця.

Відповідно до п. 2.3 договору, коригування замовлень проводиться до 20 числа місяця, що передує плановому.

Згідно із п. 2.4. Договору, кожне замовлення розміщується до 12 години дня, що передує дню відвантаження Товару та підлягає попередньому узгодженню з Постачальником і є підставою для складання видаткової накладної на конкретну партію Товару. Після узгодження Сторонами, заявка Покупця стає невід`ємною частиною Договору.

Згідно із п. 3.1. Договору, документом в якому вказується кількість та вартість Товару є видаткова накладна, яка відображає об`єм партії, що поставляється, та яка засвідчує факт приймання Товару Покупцем.

Як зазначалося вище та не заперечується сторонами, після оплати товару за рахунком № 21 від 18.01.2019 року у сумі 357 799 грн. 68 коп., відповідачем замовлення товару за договором поставки № 03012019 більше не здійснювалось, про що також свідчить відсутність в матеріалах справи будь- якого іншого замовлення (заявки) відповідача.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що повідомляв відповідача про те, що розмір мінімального замовлення плівки для упаковки Товару складає 300 кг.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження повідомляння відповідача про розмір мінімального замовлення плівки, а також жодного доказу на підтвердження погодження останнього на такі умови замовлення.

Укладений сторонами договір поставки не містить жодних умов щодо мінімальної кількості замовлення упаковки. Також матеріали справи не містять жодних доказів погодження сторонами ціни/вартості вказаної упаковки (плівки).

В матеріалах справи наявний лист від ТОВ «Татрафан» до позивача від 04.01.2019 року вих. №04/01, в якому позивача доводять до відома щодо мінімальної кількості замовлення плівки.

Однак, наявність договірних відносин позивача із третіми особами, не може породжувати будь-яких договірних зобов`язань для відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 31 062,72 грн. заборгованості за договором поставки № 03012019 від 03.01.2019 у вигляді вартості залишку пакувальних матеріалів є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 15 531,36 грн. штрафу суд відзначає наступне.

Пунктом 7.3 договору сторони передбачили, що у разі невиконання п. 6.7 та 6.8 Договору, Покупець сплачує Постачальнику штраф в сумі 50% від суми невиконаного зобов`язання.

Згідно із п. 6.7. договору сторони погодили, що до 30 числа кожного місяця весь об`єм замовленого товару згідно п.2.3. договору повинен бути оплачений та викуплений покупцем.

Як зазначалося вище, матеріалами справи підтверджується повна оплата відповідачем товару за рахунком № 21 від 18.01.2019 року у сумі 357 799 грн. 68 коп. Замовлення товару за договором поставки № 03012019 від 03.01.2019 покупцем більше не здійснювалось.

Таким чином, судом встановлено відсутність невиконанних відповідачем зобов`язань перед позивачем за договором поставки, а тому вимоги останнього про стягнення 15 531,36 грн. штрафу є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на все викладене вище, позовні вимоги судом залишаються без задоволення, у зв`язку з чим судові витрати у справі покладаються на позивача відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з заявою від 13.10.2021 відповідач просив суд покласти на позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 45 000,00 грн.

Від позивача 08.11.2021 надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 30.06.2021 року., копію звіту наданої правової допомоги від 01.09.2021 року, копію акту приймання-передачі № 1 наданої правової допомоги від 01.09.2021 року, копію звіту № 2 наданої правової допомоги від 13.10.2021 року, копію акту приймання-передачі № 2 наданої правової допомоги від 13.10.2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера N 6-25/08/21 від 25.08.2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера N 7-22/09/21 від 22.09.2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера N 8-27/09/21 від 27.09.2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера N 9-13/10/21 від 13.10.2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги.

Позивач, в свою чергу, заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката зазначав, що заявлений відповідачем розмір вказаних витрат, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, є неспівмірним з ціною позову, а також виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).

Суд зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 45 000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), у додатковій постанові від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 у справі № 910/3929/18 та інших.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в 45 000,00 грн. не є співмірними із ціною позову, складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній відповідачем сумі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності та справедливості.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи малозначність цієї справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правову допомогу має бути зменшено до 10 000,00 грн.

З огляду на вищенаведене, витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241 ГПК України

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності "Компанія май Україна" (08700, Київська область, м. Обухів, вул. Трипільська, 46, ) на користь Фізичної особи-підприємця Багірова Едуарда Садиховича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 10 000 (десять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.11.2021 р.

Суддя О.В. Мандриченко