ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Справа№ 910/6982/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Вайнер Є.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Тетеря С.І.;

від відповідача: Савоста О.Л.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року (повний текст рішення складено 10.08.2021 року)

у справі № 910/6982/21 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ"

про стягнення 1 712 545, 39 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 1 712 545, 39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №К2006-4403 від 24.06.2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №910/6982/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" штраф у сумі 1712 545,39 грн та судовий збір у сумі 25 688,18 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" 07.09.2021 року звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року змінити, викласти резолютивну частину рішення в такій редакції: «позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" штраф у сумі 171254,54 грн». Розподілити судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у зв`язку із його зміною.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник просить при перегляді рішення суду першої інстанції врахувати, що на даний час Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" має складний фінансовий стан, зі 1 квартал 2021 року понесено збитки в розмірі 8026500, 00 грн, що підтверджується звітом про фінансові результати за 1 квартал 2021 року і стягнення штрафних санкцій в повному їх розмірі призведе до вкрай складного фінансового становища Товариства.

Враховуючи вищевикладене, скаржник просить врахувати, ступінь виконання договору 70,15 %, умови виконання та причини невиконання в повному обсязі, фінансовий стан відповідача та зменшення розміру неустойки (штрафу) з врахуванням інтересів боржника до 10 % відсотків від заявленої до стягнення суми.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі № 910/6982/21 своєю ухвалою від 13.09.2021 року.

13.10.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого останній просив відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" у задоволенні апеляційної скарги у справі №910/6982/21 у повному обсязі. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №910/6982/21 залишити без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, представник позивача наголосив, що відповідач в обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафних санкцій послався на їх надмірний розмір, проте в порушення ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і разом з апеляційною скаргою, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності виключних підстав та/або виняткових обставин для зменшення їх розміру.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

08.11.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від позивача надійшли письмові пояснення відповідно до яких, останній, зокрема, просив розглянути ці письмові пояснення та врахувати наведені в них доводи при ухваленні постанови за результатами апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі і№910/6982/21.

Крім того, представник позивача просив визнати поважними причини неподання під час розгляду справи в суді першої інстанції на підтвердження розміру понесених ним збитків внаслідок невиконання відповідачем договору поставки №К2006-4403 від 24.06.2020 року.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Дослідивши зазначені докази, колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України при поданні позовної заяви позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та у відповідності до п. 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Матеріали справи не містять доказів подання разом із позовною заявою долучених позивачем додаткових доказів. Також матеріали справи не містять заяв позивача про посилання на докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

У відповідності до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 3 господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 21.06.2018 року у справі № 906/612/17, від 22.08.2018 року у справі № 910/19776/17, від 05.12.2018 року у справі № 910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Відтак, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли суд першої інстанції прийняв судове рішення, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги матеріали дослідження (у даному випадку копії контракту №Р10848 від 23.06.2020 року; договору поставки №К2011-0905 від 05.11.2020 року; договору поставки №К2011-5520 від 04.11.2020 року; договору поставки №К2011-0909 від 09.11.2020 року, видаткові накладні). Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак, під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не повідомляв суд про неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.

Таким чином, позивачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції відповідних доказів, які він просить долучити до справи на стадії апеляційного перегляду, як не надано і доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.

09.11.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням у м. Києві та Чернігівській області «червоного» рівня епідемічної небезпеки, яке задоволено судом.

Північний апеляційний господарський суд продовжив строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №910/6982/21 та відклав розгляд справи №910/6982/21 на 29.11.2021 року своєю ухвалою від 09.11.2021 року.

Представник скаржника 29.11.2021 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва змінити.

Представник позивача 25.11.2021 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 24.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" (постачальник) був укладений договір поставки товару №К2006-4403 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити й передати, а покупець зобов`язується, оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - пшеницю м`яку 2-го класу та/або пшеницю м`яку 3-го класу та/або пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року (надалі іменований -"Товар"), код товару згідно з УКТ ЗЕД - 1001, насипом відповідно до умов дійсного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, кількість товару - 5000 метричних тонн +/-1%, за вибором постачальника (згідно даних, отриманих при зважуванні товару під час вивантаження у пункті призначення). Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні товару під час вивантаження в пункті призначення.

Доповненням №8 від 16.09.2020 року до договору сторони погодили, що кількість товару - 3100 метричних тонн +/-1% у заліковій вазі.

Згідно із п. 4.1. договору, у період поставки товару з 24.06.2020 року до 31.07.2020 року (обидві дати включно) попередня ціна становить наступний гривневий еквівалент:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 221,8 доларів США;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 219,9 доларів США;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 206,7 доларів США; в тому числі ПДВ, за курсом, погодженим між сторонами на дату укладання цього договору, що становить 26,6 гривень за 1 долар США.

Так, на дату укладення цього договору попередня ціна товару у національній валюті становить:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 4916,67 грн, ПДВ - 983,33 грн, разом 5900,00 грн;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 4875,00 грн, ПДВ - 975,00 грн, разом 5850,00 грн;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 4583,33 грн ПДВ - 916,67 грн, разом 5500,00 грн.

Ціна договору розуміється як вартість товару, поставленого на умовах DAT - TOB «Бруклін-Київ».

Сторони домовилися, що розрахунки за Товар здійснюються в національній валюті.

У період поставки товару з 01.08.2020 року до 31.08.2020 року (обидві дати включно) попередня ціна становить наступний гривневий еквівалент:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 218,8 доларів США;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 216,9 доларів США;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 203,7 доларів США в тому числі ПДВ, за курсом, погодженим між сторонами на дату укладання цього договору, що становить 26,60 грн за 1 долар США.

Відповідно, на дату укладення цього договору попередня ціна товару у національній валюті становить:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 4850,00 грн, ПДВ - 970,00 грн, разом 5820,00 грн;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 4808,33 грн, ПДВ- 961,67 грн, разом 5770,00 грн;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 4516,67, грн, ПДВ- 903,33 грн, разом 5420,00 грн.

Ціна договору розуміється як вартість товару, поставленого на умовах DAT - TOB «Бруклін-Київ».

Відповідно до п. 4.2. договору постачальник має право зафіксувати новий курс для визначення остаточної ціни на об`єм товару (його частину) за цим договором до кінця періоду поставки, як визначено в п. 5.2. та п. 5.22. цього договору, якщо інше не буде погоджено між сторонами. Фіксація нового курсу для визначення рстаточної ціни відбувається за курсом НБУ (курс гривні до долару США) станом на 12.00, що зазначається в графі «Довідкове значення курсу гривні до долара США на 12.00» та публікується поточного дня на сайті НБУ або за будь-яким іншим курсом, що погоджується між сторонами, за вибором покупця. Курс фіксується шляхом направлення повідомлення покупцеві (електронною поштою, згідно п. 10.15) на весь об`єм товару (його частину) за цим договором. Повідомлення про фіксацію курсу на конкретно визначений в такому повідомленні об`єм товару є дійсним з моменту підтвердження, відправленого покупцем (електронною поштою, згідно п. 10.15), та не може бути відкликане постачальником. Після отримання підтвердження покупця про фіксацію курсу сторони зобов`язані підписати додаткову угоду про фіксацію курсу на відповідний об`єм товару. Така додаткова угода є невід`ємною частиною цього договору.

В період з 04.08.2020 року по 15.10.2020 року між сторонам укладались доповнення до договору, зокрема в частині п. 4.2. договору щодо фіксації курсу на визначення остаточної ціни на партії за договором.

В пункті 5.1. договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується передати товар на умовах DАТ (поставка на терміналі) - ТОВ «Бруклін-Київ», 65026, Україна, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, 1, що є пунктом призначення за умовами цього договору. Умови поставки визначаються й розуміються відповідно до "Інкотермс" 2010 р.

У випадку поставки товару залізничним транспортом: товар, повинен бути відвантажений відповідно до показників якості та у кількості, згідно п. 2. та п. 3. цього договору, у період з « 24» червня 2020 по « 31» серпня 2020. Датою відвантаження є дата у відповідній електронній залізничній накладній, поставлена під час її оформлення на станції відправлення товару, проте, датою поставки товару є дата приймання товару в пункті призначення (п. 5.2. договору).

У випадку поставки автотранспортом товар повинен бути поставлений автомобільним транспортом, відповідно до показників якості й у кількості, згідно п.2 та п. 3 цього договору, у період з « 24» червня 2020 по « 31» серпня 2020. Датою поставки є дата приймання товару в пункті призначення (п. 5.22 договору).

Згідно із п. 7.4. договору, за непостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого товару.

У відповідності до п. 10.1 договору, цей договір набуває чинності з дати підписання, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доповненням №10 від 15.10.2020 року до договору сторони погодили продовжити дію договору до 30.10.2020 відповідно до розділу 5 договору «поставка товару».

З наданих позивачем видаткових накладних №118 від 31.07.2020 року, №119 від 30.07.2020 року, №133 від 18.08.2020 року, №121 від 31.07.2020 року, №134 від 19.08.2020 року, №148 від 30.08.2020 року, №150 від 02.09.2020 року, №153 від 02.09.2020 року, №157 від 04.09.2020 року, №159 від 08.09.2020 року вбачається, що відповідачем було поставлено товар - пшеницю м`яку 2-го та 3-го, врожаю 2020 року у загальній кількості 2174,54 тон на загальну суму 13 037077,60 грн.

Позивачем сплачено за поставлений відповідачем товар у розмірі 13037 077,60 грн що підтверджується довідкою АТ «Укрсиббанк» №58-2-01/155827 від 04.12.2020 (наявна в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення п. 3.1. договору в редакції доповнень №8 від 16.09.2020 року, відповідач взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару у кількості 925,46 тон не виконав.

17.09.2018 року позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №16/11/2020-2 від 16.11.2020 року про сплату штрафу у сумі 5 708 484,63 грн за прострочення відповідачем зобов`язання за договором в частині поставки товару. Докази направлення наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем укладений договір поставки товару №К2006-4403 від 24.06.2020 року, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити й передати, а позивач зобов`язався оплатити й прийняти від відповідача сільськогосподарську продукцію - пшеницю м`яку 2-го класу та/або пшеницю м`яку 3-го класу та/або пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року насипом відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В Доповненнях №8 від 16.09.2020 року до договору сторони погодили кількість товару - 3100 метричних тонн +/-1% у заліковій вазі.

Відповідно до розділу 5 договору «поставка товару» у Доповненнях №10 від 15.10.2020 до договору сторони продовжили дію договору до 30.10.2020 року.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексук України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач в порушення умов договору у строк до 30.10.2020 року поставки товару у повному обсязі, а саме в частині 925,46 тон не здійснив.

Відповідачем факт допущеного порушення не заперечується.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

У пункті п. 7.4. договору сторони погодили, що за непостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

При цьому, чинне законодавство не забороняє застосування штрафних санкцій (пені та штрафу) за прострочення виконання негрошового зобов`язання, встановлених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у правовідносинах між недержавними господарюючими суб`єктами, в тому числі й тоді, коли порушено господарське зобов`язання, в якому жодна із сторін не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення не пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання не фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Отже, навіть суб`єкти господарських відносин, які не відносяться до державного сектора економіки, при укладенні договору законодавчо наділені правом забезпечувати виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (штрафної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірного негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, а також правом самостійно встановлювати розмір такої санкції з огляду на його невизначеність законом.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення негрошового зобов`язання - порушення строків поставки товару.

Таким чином, оскільки відповідачем не поставлено товар у кількості 925,46 тон, доказів поставки товару відповідачем не надано, позивачем правомірно нараховані 30% штрафу, у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання з поставки товару.

Судом встановлено, що позивач здійснює нарахування штрафу станом на 30.10.2020 (останній день поставки товару) загальною вартістю не поставленого товару у сумі 216,90 доларів США за 1 тону.

На підтвердження вартості 1 тони пшениці м`якої 2-го класу та/або пшениці м`якої 3-го класу та/або пшениці м`якої 4-го класу, урожаю 2020 року, позивачем враховано середню ціну пшениці 3-го класу урожаю 2020 року відповідно до п. 4.1.2. договору, що становить 216,90 доларів США.

За розрахунком позивача сума не поставленого товару становить 5 708 484,63 грн (загальна вартість недопоставленого товару - 216,9 доларів США (ціна за 1 тону товару) х 28,4383 (курс гривні до долара США, визначений Національним банком України станом на 30.10.2020) х 925,46 тон (обсяг недопоставленого товару).

Отже, загальна вартість не поставленого товару за договором у кількості 925,46 тон складає 5 708 484,63 грн.

Суд першої інстанції перевірив розрахунок штрафу у сумі 1 712 545,39 грн (5 708 484,63 грн (вартість не поставленого товару х 30%) та дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в цій частині спірне рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №910/6982/21 колегією суддів на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позов було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу до 10%, що становить 171 254,54 грн, яке мотивоване виконанням 70,15% договору, підвищення цін на пшеницю на ринку на момент закінчення договору, та скрутним фінансовим становищем.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Вказані правила ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 року у справі №920/694/19, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем в обґрунтування підстав до задоволення заявленого ним клопотання до суду першої інстанції надано копію фінансової звітності за І квартал 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, вищезазначений доказ не відображає загальний стан матеріального становища товариства та його активи, у зв`язку з чим наданий розрахунок не дає можливість оцінити дійсне фінансове становище відповідача на момент розгляду справи в суді першої інстанції.

Твердження скаржника на незадовільний фінансовий стан відповідача і, що стягнення штрафних санкцій в повному їх розмірі призведе до вкрай складного фінансового становища Товариства не є винятковим випадком для зменшення штрафних санкцій.

Будь-яких інших доказів в обґрунтування поданого клопотання, відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів відзначає, що суд зазначає, що штраф підлягає стягненню за самий факт невиконання відповідачем зобов`язань визначених п. 7.4 договору щодо не поставлення товару, незалежно від того, чи існували у відповідача ризики настання несприятливих наслідків для господарської діяльності відповідача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем у передбаченому законом порядку не доведено, що стягнення заявленого позивачем штрафу у розмірі 1712545,39 грн є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності та справедливості, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та може спричинити зупинення його господарської діяльності.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі № 910/6982/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 року у справі №910/6982/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/6982/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 06.12.2021 року.