РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1038/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О.М.

Позивач: Державний заклад "Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління",

, вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035

Відповідач: Ічнянський національний природний парк,

, вул. Лісова, 43, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, 16703

Предмет спору: про стягнення 364 653,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Державний заклад "Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління" звернувся до суду з позовом до Ічнянського національного природного парку, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 364 653,00 грн заборгованості, з яких 195 000,00 грн за неоплачені послуги, 21 723,00 грн інфляційних втрат, 136 695,00 грн пені та 11 235,00 грн - 3% річних.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 04.11.2021 о 10:00 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Ухвала суду від 11.10.2021 була направлена відповідачу 12.10.2021 засобами поштового зв`язку та отримана ним 19.10.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №993 від 12.10.2021.

Останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 03.11.2021.

01.11.2021, тобто у встановлений судом строк, відповідач направив до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу.

До початку підготовчого засідання 21.10.2021 відповідачем надіслано клопотання з доданими документами про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в якому просить залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України.

До початку підготовчого засідання 03.11.2021 відповідачем через електронні засоби зв`язку надіслано клопотання з додатком (підписане ЕЦП) про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 04.11.2021.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується доказами отримання копії ухвали суду від 11.10.2021, але у підготовче засідання 04.11.2021 не з`явились. Позивач про поважні причини неявки суд не повідомив.

У підготовчому засіданні 04.11.2021 суд розглянув клопотання учасників справи, які надійшли до його початку.

У надісланому відповідачем клопотанні про відкладення підготовчого засідання зазначено, що зважаючи на те, що із запровадження карантину в Чернігівській області з 30.10.2021, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, директор відповідача не має змоги з`явитись у судове засідання.

Щодо клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання судом зазначено наступне. У своєму клопотанні директор відповідача не обґрунтував необхідності своєї особистої участі у підготовчому засіданні по даній справі з урахуванням того, що його явка у це підготовче засідання обов`язковою не визнавалась, а також зважаючи на те, що у відзиві відповідач погоджується з сумою боргу, а не погоджується лише з нарахуваннями позивача на цю заборгованість у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування. Також суд бере до уваги рішення Вищої ради правосуддя № 763/0/15-21 від 01.04.2021, а саме п. 4 Уніфікованих рекомендацій для судів щодо безпечної роботи в умовах карантину (додаток до рішення), яким доведено до відома учасників судових процесів можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами. При цьому відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини. В свою чергу, від відповідача не надходило клопотань щодо проведення підготовчого засідання з використанням електронних засобів зв`язку (в режимі відеоконференцзв`язку), хоча клопотання про відкладення підготовчого засідання відповідачем було направлено через електронну пошту та засвідчене ЕЦП, а відтак останній обізнаний з такими засобами електронного спілкування, тобто з реальною можливістю брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

Зважаючи на наведене, судом відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, підготовче засідання 04.11.2021 проводилось за відсутності сторін (їх представників).

У підготовчому засіданні 04.11.2021 суд долучив до матеріалів справи відзив на позов з доданими до нього документами, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому він приймається до розгляду, спір вирішується з його урахуванням.

У надісланому відповідачем клопотанні про залучення третьої особи, останній просить залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та обґрунтовує тим, що відповідач є неприбутковою бюджетною установою, яка безпосередньо підпорядковується Міністерству захисту довкілля та природних ресурсів України. Видатки здійснюються відповідно з Державного бюджету України. Також відповідачем зазначено, що відповідно до норм Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України.

Згідно ч. 1, 3 ст. 51 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Судом відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки у ньому відповідачем не надано належного обґрунтування, яким саме чином рішення суду може вплинути на виникнення, зміну чи припинення майнових прав або обов`язків Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України. При цьому, суд зазначив, що статус головного розпорядника не є достатньою підставою для залучення Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, як третьої особи у даній справі.

У підготовчому засіданні 04.11.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.11.2021 на 11:00.

Ухвалою суду від 04.11.2021 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 30.11.2021.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду учасникам справи в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись.

05.11.2021 копія ухвали від 04.11.2021 була направлена позивачу та відповідачу на їх електронні адреси , .

05.11.2021 з електронної адреси відповідача на електронну адресу суду надійшло повідомлення про неможливість відкриття надісланих файлів та прохання надіслати їх в іншому форматі.

05.11.2021 від відповідача надійшло поштовим зв`язком клопотання про відкладення розгляду справи, яке було направлено 03.11.2021 на електронну адресу суду, аналогічного змісту.

05.11.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, призначеного на 04.11.2021, в якому зазначено, що з 19.12.2020 по 31.12.2021 продовжено дію карантину, встановленого для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом. З 01.11.2021 встановлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 на території міста Києва та застосовано суворі обмежувальні заходи, зумовлює неможливість прибуття представника позивача в судове засідання. Розгляд справи просить відкласти на іншу дату, але не раніше зміни у м. Києві «червоного рівня» епідемічної небезпеки на більш помірний.

Крім того у клопотанні зазначено про підтримання позову в повному обсязі.

08.11.2021 копія ухвали від 04.11.2021 була повторно направлена відповідачу на його електронну адресу .

З електронної адреси відповідача на електронну адресу суду 08.11.2021 надійшло повідомлення про отримання ухвали суду.

29.11.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи, призначеної на 30.11.2021, без участі представника позивача. У клопотанні зазначено, що з 19.12.2020 по 31.12.2021 продовжено дію карантину, встановленого для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом. З 01.11.2021 встановлено «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 на території міста Києва та застосовано суворі обмежувальні заходи, що зумовлює неможливість прибуття представника позивача в судове засідання.

29.11.2021 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи, призначеної на 30.11.2021, без участі представника відповідача, у зв`язку з розповсюдженням захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену спричинену коронавірусом COVID-19.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явились.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За таких обставин, судове засідання по розгляду справи по суті 30.11.2021 проводилось за відсутності сторін (їх представників).

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання, на підставі ч. 6 ст. 233 та ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України вступна та резолютивна частини рішення були підписані судом 30.11.2021 у нарадчій кімнаті без їх проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 41 від 22.10.2019 в частині своєчасної оплати за надані послуги у сумі 195 000,00 грн, у зв`язку з чим позивач нарахував 21 723,00 грн інфляційних втрат, 136 695,00 грн пені та 11 235,00 грн - 3% річних.

У відзиві на позов відповідач погоджується з сумою боргу, заперечує позовні вимоги в частині нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних на цю заборгованість, у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, зазначає про невірно визначений позивачем строк оплати акту № 1 здавання - приймання наданих послуг від 19.12.2019.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

22.10.2019 між Ічнянським національним природним парком (далі - Замовник) та Державним закладом «Державна екологічна академія після дипломної освіти та управління (далі - Виконавець) укладено договір № 41 з додатками (далі - Договір) (а.с. 7-16).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов`язався протягом 2019 року надати замовникові послуги (виконати роботи), зазначені в технічному завданні за цінами, що визначені кошторисами (невід`ємною частиною Договору), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги (роботи) у строки та порядку, передбаченими цим Договором.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування послуг (робіт): ДК 021:2015 код 71250000-5 «Архітектурні, інженерні та геодезичні послуги» (Розроблення проекту організації території Ічнянського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів).

Згідно п. 3.1 Договору ціна договору становить всього - 650 000,00 грн, без ПДВ, відповідно до Протоколу погодження договірної ціни (додаток № 4 до Договору). Ціни на послуги, зазначені у п. 1.2 Договору, встановлюються в національній валюті України.

Розрахунок орієнтованих витрат викладений у калькуляції кошторисної вартості згідно типового положення з планування, обліку і калькулювання собівартості науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.1996 № 830 (додаток № 3) (п. 3.2 Договору).

Пунктом 4.1 Договору сторони визначили, що оплата здійснюється замовником поетапно, після надання виконавцем чергового етапу послуг згідно Календарного плану (додаток № 2 до Договору). Замовник зобов`язується оплатити виконавцю надані послуги (виконані роботи) після підписання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг обома сторонами протягом 7 робочих днів.

Згідно п. 4.5 Договору розрахунки проводяться поетапно, по актам виконаних робіт і без авансових платежів.

Сторони передбачили, що строк (термін) надання послуг - до 20 грудня 2019 року (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання та діє до 20.12.2019, а в частині грошових зобов`язань за цим Договором - до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх грошових зобов`язань за цим Договором.

Згідно п. 9.3 Договору рішення про зміну термінів, передбачених п. 9.1 договору, оформляється сторонами у вигляді додаткової угоди до цього Договору. Зазначена додаткова угода має бути підписана уповноваженими представниками сторін і з моменту підписання стає невід`ємною частиною цього договору.

Згідно додатку № 2 до Договору Календарний план про надання послуг щодо виконання науково-дослідних робіт», підписаного сторонами, роботи виконуються поетапно:

І. 1. Збирання відомостей про парк. 2. Визначення пріоритетів та проблем. Строк виконання - з початку підписання договору до 25 листопада 2019 року. Обсяг фінансування - 195 000 грн. Результат - проміжний звіт за 1 етап. Акт здавання-приймання виконаних робіт.

ІІ. Виконання робіт щодо: 1. Розробки стратегії розвитку парку. 2. Оформлення карт, виконаних на топографічній основі. Строк виконання - з 26.11.2019 по 20.12.2019. Обсяг фінансування - 455 000 грн. Результат: акт здавання - приймання виконаних робіт. Заключний звіт.

Загальна вартість робіт становить - 650 000 грн.

У подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди до Договору: додаткова угода № 1 від 19.12.2019 з додатком «Календарний план надання послуг щодо виконання науково-дослідних робіт», додаткова угода № 2 від 16.12.2020, додаткова угода № 3 від 25.02.2021 з додатком № 1 «Календарний план про надання послуг щодо виконання науково-дослідних робіт», з додатком № 2 «Кошторис на надання послуг щодо виконання науково-дослідних робіт», якими вносились зміни до Договору (а.с. 17-24).

Згідно додаткової угоди до Договору № 1 від 19.12.2019 сторонами продовжено термін дії договору та надання послуг до 21.12.2020, викладено п. 5.1 Договору та Календарний план в наступній редакції: «Строк (термін) надання послуг - до 21.12.2020» (а.с. 17).

Також сторонами додаток «Календарний план надання послуг щодо виконання науково-дослідних робіт» викладено в наступній редакції: І етап - строк виконання з початку підписання договору до 25.12.2019; ІІ етап - з 26.12.2019 до 21.12.2020 (а.с. 18).

Додатковою угодою до Договору № 2 від 16.12.2020 сторонами викладено п. 4.1 Договору в наступній редакції: « 4.1 Оплата здійснюється замовником поетапно, після надання виконавцем чергового етапу послуг (виконаних робіт) згідно Календарного плану (додаток № 2 до Договору) з дати підписання сторонами Договору, а закінчення послуг (виконаних робіт) не пізніше 21.12.2021. Замовник зобов`язується оплатити виконавцю надані послуги (виконані роботи) після підписання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг обома сторонами протягом 7 робочих днів» (а.с. 19-20).

Крім того сторонами викладено п. 5.1 Договору в такій редакції: « 5.1 Строк (термін) надання послуг - до 21 грудня 2021 року».

Дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та діє до 30.12.2021.

На виконання умов Договору та Додатку «Календарний план надання послуг щодо виконання науково-дослідних робіт» позивачем надано відповідачу послуги згідно І етапу на суму 195 000 грн, про що сторонами підписано та скріплено печатками акт здавання-приймання наданих послуг № 1 від 19.12.2019.

Відповідно до п. 4.1 Договору відповідач зобов`язаний був розрахуватись за надані послуги протягом 7 робочих днів після підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг.

Проте відповідач своїх зобов`язань не виконав, за надані послуги не розрахувався.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 195 000 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 232 від 10.03.2020, в якій просив сплатити заборгованість за надані послуги згідно акту здавання-приймання наданих послуг № 1 від 19.12.2019 у сумі 195 000,00 грн, 585,00 грн інфляційних збитків, 9360,59 грн пені, 2080,67 грн - 3% річних до 10.04.2020. Повідомив, що у випадку несплати, змушений буде звернутися до суду (а.с. 26-28).

Відповідач у відповіді на претензію № 66/01-32/20 від 27.03.2020 повідомив про те, що при затвердженні основного планового фінансового документу замовника на 2020 рік по КПКВК 2401270 «Здійснення природоохоронних заходів» та наявності бюджетних асигнувань кредиторська заборгованість у сумі 195 000 грн буде перереєстрована в органах ДКСУ та сплачена в повному обсязі (а.с. 29-31).

Позивачем у претензії № 427 від 12.08.2021 просив відповідача погасити заборгованість за надані послуги у сумі 195 000 грн. Повідомив, що у разі невиконання вимог претензії або залишення її без відповіді, буде змушений звернутися до суду (а.с. 32-34). Доказів направлення претензії відповідачу суду не надано.

Відповідач відповіді на претензію та доказів оплати не надав.

Доказів оплати позивачу коштів у розмірі 195 000,00 грн за надані послуги відповідач суду не надав.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 195 000 грн, а тому позивачем також нараховано та заявлено до стягнення 21 723,00 грн інфляційних збитків, 136 695,00 грн пені та 11 235,00 грн - 3% річних.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зі змісту укладеного між сторонами договору № 41 від 22.10.2019 вбачається, що цей договір за своєю правовою природою є договором підряду.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 889 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, позивач виконав роботи згідно умов Договору та І етапу «Календарного плану надання послуг щодо виконання науково-дослідних робіт» (додаток № 2 до Договору) відповідно до підписаного сторонами акту здавання-приймання наданих послуг № 1 від 19.12.2019 у розмірі 195 000,00 грн.

Відповідно до умов п. 4.1 Договору відповідач за виконані роботи повинен був розрахуватися у строк 7 робочих днів після підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі наданих послуг, тобто до 31.12.2019.

Відповідач оплату за надані послуги у сумі 195 000,00 грн не здійснив.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив надані позивачем послуги, у визначений умовами Договору, термін, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 195 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати наданих послуг по Договору, з урахуванням укладених сторонами Додаткових угод, позивач нарахував та заявив до стягнення на підставі ст. 231 ГК України 136 695,00 грн пені, яка розрахована у розмірі 0,1 % вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за період з 29.10.2019 по 30.09.2021.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості.

Враховуючи, що при вирішенні даної справи судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за Договором щодо оплати вартості виконаних робіт, тобто грошового зобов`язання, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача штрафної санкції, передбаченої частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, оскільки останнім допущено прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.02.2014 у справі № 903/610/13, у постанові Верховного Суду у справі від 11.05.2018 у справі № 903/545/17.

Як встановлено судом, сторонами не було визначено умовами Договору № 41 від 22.10.2019 штрафної санкції у вигляді пені за порушення замовником виконання зобов`язання щодо несвоєчасної оплати наданих послуг.

Враховуючи, що між сторонами у спірних правовідносинах не укладався відповідний письмовий правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання відповідачем у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг, суд доходить висновку про відсутність підстав для її нарахування та стягнення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 904/2158/18.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач також просить стягнути з відповідача 21 723,00 грн інфляційних збитків за період з листопада 2019 року по серпень 2021 року та 11 235,00 грн - 3 % річних за аналогічних період.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3 % річних, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивачем невірно зазначено обставини щодо дати підписання акту здавання-приймання наданих послуг № 1 (як стверджує позивач, акт підписано 22.10.2019). Однак з матеріалів справи вбачається, що вищезазначений акт сторонами підписано 19.12.2019. Отже, строк у 7 робочих днів для оплати робіт сплинув 31.12.2019. Таким чином, нарахування на суму заборгованості 3 % річних повинно здійснюватися з 01.01.2020.

Також позивачем при нарахуванні 3 % річних кінцевою датою розрахунку зазначено 30.09.2021, однак фактично позов складено позивачем 29.09.2021, оскільки направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів було здійснено 30.09.2021, тобто останнім днем розрахунку є 29.09.2021, замість визначеного позивачем 30.09.2021.

За перерахунком суду, розмір 3 % річних, з урахуванням визначеного судом періоду, становить 10 209,45 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Перерахований судом розмір інфляційних втрат, з урахуванням вищевикладених висновків суду щодо початку періоду прострочення, є більшим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

За приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та не може самостійно змінювати предмет позову в частині ціни позову, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі, тобто у розмірі 21 723,00 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню у розмірі 21 723,00 грн.

Щодо заперечень відповідача в частині нарахування на суму заборгованості пені, 3 % річних та інфляційних втрат в зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до ч. 1 ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, суд зазначає, що приписи ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з приписами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання за договором.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.

Таким чином, доводи відповідача щодо заперечення нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат судом до уваги не приймаються, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 924/29/17, від 12.04.2018 у справі №924/22/17, від 17.05.2018 у справі № 922/2107/17, 07.11.2019 у справі № 916/1345/18, від 20.11.2019 у справі № 922/74/19, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 21.01.2021 у справі № 908/3326/19.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 3404,11 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 221, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Ічнянського національного природного парку (, вул. Лісова, 43, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, 16703) на користь Державного закладу "Державна екологічна академія післядипломної освіти та управління" (, вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035) 195 000,00 грн заборгованості за поставлений товар, 10 209,45 грн - 3 % річних, 21 723,00 грн інфляційних втрат та 3404,11 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 01.12.2021.

Суддя В. В. Шморгун