ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. м.Львів Справа №914/2790/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М.Гриців,

О.В.Зварич,

секретар судового засідання Кришталь М.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської міської ради, б/н від 01.10.2021 (вх. № апеляційного суду 01-05/3336/21, 01-05/3338/21 від 01.10.2021)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16 вересня 2021 року (суддя Іванчук С. В. ) про відмову у задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову вх. №3666/21

у справі №914/2790/21

за позовом Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю Будтранс, с. Горішній Пустомитівського району Львівської області

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Люмі Авто, с. Горішній Пустомитівського району Львівської області

до відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю Вейдер, м. Львів

до відповідача 4: Товариства з обмеженою відповідальністю Ламверт, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Комунальне підприємство Львіврембудпостач, м. Львів

про приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель та скасування державної реєстрації права власності.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Шевченко М.І. представник;

від відповідача 1: не з`явились;

від відповідача 2: не з`явились;

від відповідача 3: Костюк М.Д. адвокат;

від відповідача 4: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Львівської міської ради до відповідачів ТОВ «Будтранс», ТОВ «Люмі авто», ТОВ «Вейдер», ТОВ «Ламверт» третя особа, на стороні позивача КП «Львіврембудпостач» про приведення земельної ділянки до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель та скасування державної реєстрації права власності (матеріали оскарження, а.с.1-5).

Також, Львівською міською радою подано заяву про забезпечення позову від 02.08.2021 №2901-вих-67926 (вх. № місцевого суду 3666/21 від 14.09.2021) , згідно якої просить забезпечити позов, шляхом заборони вчинення органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; нотаріусам; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад , Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; територіальним органам Міністерства юстиції України та іншим) , вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 1095 кв. м. на вул. Вулецькій, 28, с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) та нежитлової будівлі загальною площею 180,1 кв. м. на вул. Вулецькій, 28 с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) (матеріали оскарження, а.с.6-9).

Дана заява обґрунтована тим, що об`єкти нерухомого майна на вул. Велецькій, 28 с. Горішній Пустомитівського р-ну були декілька разів відчужені, також відбувся поділ об`єкта нерухомого майна на два самостійні об`єкти з присвоєнням різних реєстраційних номерів. Такий перепродаж об`єкта нерухомого майна, на думку заявника свідчить про те, що в будь-який момент може відбутися зміна власника майна і тоді існує реальна загроза ускладнення відновлення порушених прав позивача, який буде змушений звертатися до наступного власника майна з вимогою про скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2021 у справі №914/2790/21 в задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову вх. №3666/21 відмовлено.

Дана ухвала мотивована тим, що заявник не навів та не надав доказів існування фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить; не надав доказів вчинення реальних дій спрямованих на відчуження майна на користь третіх осіб; не обґрунтував адекватність заходів забезпечення позову щодо заявлених позовних вимог, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог; не обґрунтував порушення прав заявника, як власника чи користувача земельної ділянки, не визначив реквізитів спірної земельної ділянки (не вказано площі, кадастрового номеру спірної земельної ділянки), на якій за твердженням позивача проведено самочинне будівництво

Позивач Львівська міська рада не погодившись з винесеною ухвалою подала апеляційну скаргу в якій вказує, що така прийнята з порушенням норм процесуального права а саме ст. 136-140 ГПК України та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Cкаржник вказує, що ним в заяві обґрунтована реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки впродовж короткого періоду часу нежитлові приміщення на вул. Вулецькій, 28 неодноразово відчужувалися, об`єднувалися в один об`єкт нерухомого майна та роз`єднувалися на два окремі самостійні об`єкти. При цьому, в заяві було зазначено, що ТОВ «Будтранс» здійснило самочинне будівництво будівлі та зареєструвало право власності на підставі документів, які не підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна. Вважає скаржник, що такі часті перепродажі об`єкта нерухомого майна свідчать про те, що в будь-який момент може відбутися зміна власника майна і тоді існує реальна загроза ускладнення відновлення порушених прав позивача, який відповідно буде змушений звертатися до наступного власника майна з вимогою про скасування державної реєстрації права власності, а можливе рішення суду про задоволення позову не буде виконано.

Відповідно до цього, просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2021 у справі №914/2790/21 та прийняти нове рішення, якою задоволити заяву Львівської міської ради про забезпечення позову у даній справі.

22.11.2021 в канцелярію суду від представника відповідача 3 поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись при цьому на те, що у поданій позовній заяві позивачем не викладено жодних обставин на мотивування заявленого клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, обставини мотивовано лише припущенням позивача, навіть без вказівки на порушене право та інтерес , а також об`єкт цього порушення. Також вказує на те, що Львівська міська рада ні в самому позові, ні в заяві про забезпечення навіть не вказала у чому полягає її порушене право та інтерес, вже не кажучи про їх обґрунтування та наведення доказів на їх підтвердження. Таким чином вказує, що ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не матиме можливості встановити, яким чином невжиття таких заходів унеможливить або ускладнить відновлення такого права. Відповідно до цього просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) поновлено Львівській міській раді строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 16 вересня 2021 року у справі №914/2790/21 та відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.

В подальшому, ухвалою суду від 29.10.2021 призначено розгляд справи №914/2790/21 в судове засідання на 10.11.2021.

З підстав наведених в ухвалі суду від 10.11.2021 розгляд справи відкладено в судове засідання на 24.11.2021.

В судове засідання 24.11.2021 з`явились представник скаржника (позивача) та відповідача 3, які підтримали свої вимоги і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Відповідачі 1-2, 4 та третя особа участі уповноважених представників в судове засідання 24.11.201 не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, докази чого містяться в матеріалах справи.

Станом на 24.11.2021 додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справ не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу у справі №914/2790/21 по наявним матеріалам справи.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу та відзив на неї, матеріали оскарження у даній справі і вважає, що у задоволенні апеляційної скарги Львівської міської ради на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16 вересня 2021 у справі №914/2790/21 належить відмовити з таких підстав.

За змістом статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам, зокрема, вчиняти дії, щодо предмета спору.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Отже, заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на самих лише припущеннях позивача. Позивач повинен довести наявність обставин для забезпечення позову та необхідності забезпечення судом збалансованості інтересів усіх учасників процесу.

З метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, процесуальним законодавством визначено наступне: по-перше, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; по-друге, забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, та як саме; по-третє, вид забезпечення позову повинен відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

При цьому, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про зобов`язання приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель та скасування державної реєстрації права власності (матеріали оскарження, а.с.1-5).

Отже, предметом позову є вимога немайнового характеру, тому у цій справі має досліджуватися обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (подібну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

При цьому, слід зазначити, що відповідно до правових висновків наведених у Постанові ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі N 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі N 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі N 916/675/15.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

При цьому судова колегія зазначає, що позивачем не наведено фактичних обставин, які би свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, та обставин, які би підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також, подана позивачем заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у вигляді заборони вчинення органами та суб`єктами , які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; нотаріусам; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад , Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; територіальним органам Міністерства юстиції України та іншим) , вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 1095 кв. м. на вул. Вулецькій, 28, с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) та нежитлової будівлі загальною площею 180,1 кв. м. на вул. Вулецькій, 28 с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області

Разом з тим, при поданні заяви про забезпечення позову у даній справі, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що вчиняються реальні дії щодо відчуження (реалізації) об`єкта нерухомого майна третім особам.

При цьому, судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом вірно відмічено, що заявником у поданій заяв також не обґрунтовано порушення прав заявника, як власника чи користувача земельної ділянки, не визначено реквізитів спірної земельної ділянки (не вказано площі, кадастрового номеру спірної земельної ділянки), на якій за твердженням позивача проведено самочинне будівництво. Натомість, позивач у позовній заяві, вказує на реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою вул. Вулецька,28, с. Горішній, Пустомитівського району, Львівської області за Державним комунальним підприємством «Виробничо-постачальна база управління капітального будівництва департаменту землеустрою та планування забудови міста міськвиконкому» та здійснення самочинного будівництва на земельній ділянці, на якій розміщене комунальне підприємство "Львіврембудпостач".

Отже, враховуючи наведене, подана позивачем заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника і при цьому ним не обґрунтовано та не доведено необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано доказів в підтвердження ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в майбутньому у разі невжиття таких заходів. При цьому, зроблені заявником висновки не можуть ґрунтуватись на самих лише побоюваннях та припущеннях, а лише на належних доказах, заявлені заходи забезпечення позову щодо заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 1095 кв. м. на вул. Вулецькій, 28, с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) та нежитлової будівлі загальною площею 180,1 кв. м. на вул. Вулецькій, 28 с. Горішній, Пустомитівського району Львівської області не є адекватними заходами для забезпечення вимог про зобов`язання приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель та скасування державної реєстрації права власності

Частинами 2, 3 статті 13 ГПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає підставним висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення поданої Львівською міською радою заяви про забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

З огляду на описані вище встановлені обставини, Західний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 16.09.2021 у справі № 914/27902/21 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України,Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16 вересня 2021 року у справі №914/2790/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Львівської міської ради, б/н від 01.10.2021 (вх. № апеляційного суду 01-05/3336/21, 01-05/3338/21 від 01.10.2021) - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Львівської області від 16 вересня 2021 року у справі №914/2790/21 повернути Господарському суду Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 06.12.2021 року.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М.Гриців

Суддя О.В.Зварич