ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3114/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Бернатович О.О.

від відповідача: Фартух О.О.

від органу ДВС: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адмірал Сервіс ЛТД"

на ухвалу господарського суду Одеської області від 02.09.2021, суддя в І інстанції Волков Р.В., повний текст якого складено 07.09.2021 в м. Одесі

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Адмірал Сервіс ЛТД на дії головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчика В.О.

у справі № 916/3114/20

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Адмірал Сервіс ЛТД"

про розірвання договору, повернення майна та стягнення 110360,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) (далі ДП «АМПУ») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адмірал Сервіс ЛТД" (далі - Товариство), в якому просило:

- розірвати договір №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019;

- повернути передане за договором оренди №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 майно Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту);

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адмірал Сервіс ЛТД" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) суму заборгованості у розмірі 104278,90 грн., пеню у розмірі 4877,38 грн. та 3% річних у розмірі 1204,27 грн., що загалом становить 110 360,55 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору оренди №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 не виконує обов`язку зі сплати орендної плати за користування орендованим державним рухомим майном, заборгованість з орендної плати за період лютий-серпень 2020 року складає 104 278,90 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, та нараховані 4 877,38 грн. пені і 1 204,27 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також достроково розірвати укладений між сторонами договір №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 та зобов`язати відповідача повернути позивачеві орендоване державне майно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.06.2021 затверджено мирову угоду від 09.06.2021 року укладену між сторонами по справі №916/3114/20 в редакції, поданій сторонами, закрито провадження у справі №916/3114/20.

28.07.2021 Товариство здало на пошту адресовану господарському суду Одеської області скаргу на рішення головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчика В.О., в якій просило:

1) визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Перчика В.О. про відкриття виконавчого провадження № 66092694 від 15.07.2021 року;

2) визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Перчика В.О. про стягнення виконавчого збору № 66092694 від 15.07.2021 року;

3) визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Перчика В.О. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 66092694 від 15.07.2021 року;

4) визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Перчика В.О. про арешт коштів боржника № 66092863 від 15.07.2021 року;

5) визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Перчика В.О. про арешт майна боржника № 66092863 від 15.07.2021 року;

6) визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Перчика В.О. про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № від 15.07.2021 року.

Обґрунтовуючи подану до суду скаргу, скаржник вказував те, що стягувач звернувся до Другого Приморського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області з заявою, в якій просив стягнути 124 587,73 грн. До заяви додано довідку щодо стану заборгованості ТОВ Адмірал Сервіс ЛТД по договору №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019р. станом на 01.07.2021р., згідно з якою наведені суми оплати за договором за період з вересня 2020р. по квітень 2021р. Обрахована сума, що підлягає стягненню, розрахована на підставі довідки, відповідно до якої стягувачу виставлялися рахунки за вказаний період. Державний виконавець помилково вважає, що довідкою стягувача достовірно підтверджується факт наявності заборгованості. Спосіб і порядок обрахунку суми заборгованості не зазначений у виконавчому документі, що виданий судом, а тому державний виконавець позбавлений можливості самостійно на підставі довідок сторони виконавчого провадження обраховувати суму заборгованості.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав відкривати виконавче провадження, керуючись довідкою стягувача про наявну заборгованість, оскільки розмір заборгованості, що підлягає стягненню, не визначений судом, а відображені у довідці суми є лише розрахунком стягувача та не має жодного значення для виконавця.

Крім того, виконавцю в момент відкриття провадження у справі не могло бути відомо про порядок обчислення розміру орендної плати згідно з договором оренди і визначити безспірність обрахунку, наведеного стягувачем.

З огляду на неправомірність відкриття виконавчого провадження похідною є і неправомірність постанов про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження, накладення арештів на майно і кошти Товариства.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.09.2021 провадження у справі №916/3114/20 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Адмірал Сервіс ЛТД в частині вимог про визнання незаконними та скасування постанов головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчика В.О. про стягнення виконавчого збору №66092694 від 15.07.2021 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 66092694 від 15.07.2021 року закрито. У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Адмірал Сервіс ЛТД" на дії державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчика В.О. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Товариство звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти нове рішення по справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує те, що зазначена у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 66092694 сума в розмірі 131934,39 грн. не фігурує в рамках мирової угоди та жодним чином не зазначена. Тобто, на момент відкриття виконавчого провадження державному виконавцю не відомо було межі в яких він може здійснювати виконавчі дії та застосовувати заходи примусового характеру. Спосіб і порядок обрахунку суми заборгованості не зазначений у виконавчому документі, що виданий судом, а тому державний виконавець позбавлений можливості самостійно на підставі довідок сторони виконавчого провадження обраховувати суму заборгованості.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав відкривати виконавче провадження, керуючись довідкою стягувача про наявну заборгованість, оскільки розмір заборгованості, що підлягає стягненню, не визначений судом, а відображені у довідці суми є лише розрахунком стягувача та не має жодного значення для виконавця.

Крім того, виконавцю в момент відкриття провадження у справі не могло бути відомо про порядок обчислення розміру орендної плати згідно з договором оренди і визначити безспірність обрахунку, наведеного стягувачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «АМПУ» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Позивач, зокрема, зазначає, що головним державним виконавцем правомірно, обґрунтовано і законно відкрито виконавче провадження про примусове виконання судового рішення, а саме ухвали про затвердження мирової угоди, адже, ухвала є виконавчим документом та відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягає негайному виконанню. Таким чином, враховуючи всі обставини даної справи, ДП «АМПУ» вважає, що господарським судом Одеської області із дотриманням норм законодавства було прийнято ухвалу від 02.09.2021, що оскаржується.

Орган державної виконавчої служби у письмових поясненнях на апеляційну скаргу вказує те, що державний виконавець діяв згідно чинного законодавства та у межах повноважень, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження». Звертає увагу апеляційного суду, що державний виконавець не зобов`язаний перевіряти та робити власні висновки щодо змісту заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа. Вважає, що скарга Товариства є безпідставною та невмотивованою, а тому не підлягає задоволенню.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони та орган ДВС в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте орган ДВС не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду.

Оскільки частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника органу ДВС за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, предметом спору у справі є позовні вимоги ДП «АМПУ» до ТОВ "Адмірал Сервіс ЛТД" про:

- розірвання договору №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019;

- повернення переданого за договором оренди №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 майна ДП «АМПУ»;

- стягнення з ТОВ "Адмірал Сервіс ЛТД" на користь ДП «АМПУ» заборгованості у розмірі 104278,90 грн., пені у розмірі 4877,38 грн. та 3% річних у розмірі 1204,27 грн., що загалом становить 110 360,55 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору оренди №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 не виконує обов`язку зі сплати орендної плати за користування орендованим державним рухомим майном, заборгованість з орендної плати за період лютий-серпень 2020 року складає 104 278,90 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, та нараховані 4 877,38 грн. пені і 1 204,27 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також достроково розірвати укладений між сторонами договір №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 та зобов`язати відповідача повернути позивачеві орендоване державне майно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.06.2021 було затверджено укладену між сторонами мирову угоду від "09" червня 2021 року, за умовами якої:

1. Предметом цієї мирової угоди є врегулювання на підставі взаємних поступок спору у господарській справі № 916/3114/20, який виник між сторонами в результаті несплати відповідачем орендних платежів за період з лютого по серпень 2020 року відповідно до умов договору оренди державного рухомого майна № 2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 р. (далі Договір).

1.1. 22.02.2021 року відповідачем сплачено заборгованість за період з лютого серпень 2020 року та нараховані штрафні санкції за договором, які заявлені у позовній заяві у повному обсязі, а саме:

- заборгованість у розмірі 104278,90 грн;

- пеня у розмірі 4877,38 грн;

- 3% річних у розмірі 1204,27 грн.

1.2. 24.05.2021 року відповідачем отримано класифікаційні свідоцтва Регістра судноплавста України на частину понтонів, зі строком дії, за умови проведення періодичних призначених оглядів судна до 24.11.2021, та взято зобов`язання здійснювати їх своєчасне продовження.

1.3. Відповідачем вжито ряд заходів для забезпечення безпечної експлуатації понтонів в майбутньому, та відповідач зацікавлений у здійсненні своєї подальшої господарської діяльності.

2. Сторони погодили, що судові витрати, а саме: 50% вартості судового збору, сплаченого позивачем за подання до суду позовної заяви по цій справі, у розмірі 7346,66 грн покладаються на відповідача. Вказана сума судових витрат сплачується протягом 10 днів з дня набрання ухвали про затвердження мирової угоди законної сили.

3. Відповідач заявляє, що у період до 20 червня 2021 року сплатить у повному обсязі заборгованість, яка виникла між сторонами відповідно до умов договору за період з вересня 2020 по травень 2021 року включно у повному обсязі та не буде порушувати умов договору в майбутньому.

4. Позивач заявляє, що з дня підписання цієї мирової угоди та затвердження її судом, не матиме вимог у справі № 916/3114/20 до відповідача щодо:

- розірвання договору оренди державного рухомого майна № 2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 р.;

- повернення орендованого майна за цим договором.

5. Сторони домовились, доповнити договір оренди № 2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 р., пунктом про те що, обов`язок щорічного пред`явлення понтонів до Класифікаційного товариства «Регістра судноплавства України» є обов`язком відповідача.

6. Сторони гарантують та підтверджують, що з дня затвердження господарським судом Одеської області цієї мирової угоди та після виконання всіх умов цієї мирової угоди сторони не матимуть і не заявлятимуть в майбутньому одна до одної жодних вимог, претензій тощо щодо заборгованості за договором № 2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019 за період з лютого по серпень 2020 року.

7. Сторони підтверджують, що ця мирова угода укладена ними добровільно без будь-якого примусу, всі викладені умови цієї мирової угоди їм зрозумілі, відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї мирової угоди.

8. Сторони заявляють, що умови цієї мирової угоди не суперечать чинному законодавству України, не порушують охоронювані законом інтереси інших осіб, і є виконуваними.

9. Сторони підтверджують, що особи, які підписали від імені сторін цю мирову угоду/мають всі необхідні для підписання мирової угоди повноваження і не мають будь-яких обмежень їх повноважень.

10. Ця мирова угода вступає в силу з моменту набрання законної сили ухвали господарського суду Одеської області про затвердження цієї мирової угоди та діє до її повного виконання.

11. Одностороння відмова від цієї мирової угоди не допускається.

12. Цю мирову угоду складено українською мовою, в трьох ідентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони та для господарського суду Одеської області.

13. Ухвала суду про затвердження цієї мирової угоди є виконавчим документом згідно ч. 2. ст. 193 ГПК України. У разі невиконання сторонами цієї мирової угоди своїх зобов`язань, кожна із сторін має право звернути таку ухвалу до примусового виконання. Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Товариство звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою на рішення головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчика В.О., з посиланням на те, що обрахована сума, що підлягає стягненню, розрахована на підставі довідки, відповідно до якої стягувачу виставлялися рахунки за вказаний період. Державний виконавець помилково вважає, що довідкою стягувача достовірно підтверджується факт наявності заборгованості. Спосіб і порядок обрахунку суми заборгованості не зазначений у виконавчому документі, що виданий судом, а тому державний виконавець позбавлений можливості самостійно на підставі довідок сторони виконавчого провадження обраховувати суму заборгованості. Таким чином, у державного виконавця не було підстав відкривати виконавче провадження, керуючись довідкою стягувача про наявну заборгованість, оскільки розмір заборгованості, що підлягає стягненню, не визначений судом, а відображені у довідці суми є лише розрахунком стягувача та не має жодного значення для виконавця.

Крім того, виконавцю в момент відкриття провадження у справі не могло бути відомо про порядок обчислення розміру орендної плати згідно з договором оренди і визначити безспірність обрахунку, наведеного стягувачем.

Згідно з частиною 1 статті 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.

Статтею 193 ГПК України передбачено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Судом попередньої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що за умовами п. 3 мирової угоди відповідач зобов`язався у період до 20 червня 2021 року сплатити у повному обсязі заборгованість, яка виникла між сторонами відповідно до умов договору за період з вересня 2020 по травень 2021 року включно у повному обсязі та не порушувати умов договору в майбутньому.

Згідно з п. 3.1. договору оренди №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019р. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р. зі змінами та доповненнями. Орендна плата за базовий (травень 2019р.) місяць оренди визначена у відповідності з методикою, Звітом незалежної оцінки та складає 12 278,20 грн (розрахунок орендної плати є Додатком №2 до цього Договору). Сума вказана без врахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється відповідно діючого законодавства. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати, яка зазначена у абзаці ІІ цього пункту на індекси інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 7 мирової угоди сторони підтвердили, що ця мирова угода укладена ними добровільно без будь-якого примусу, всі викладені умови цієї мирової угоди їм зрозумілі, відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї мирової угоди.

Таким чином, відповідач обізнаний з методикою нарахування орендної плати за договором оренди №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019р. Уклавши мирову угоду з позивачем, відповідач мав уявлення про розмір орендної плати, яку має сплачувати, а також строки та порядок її сплати.

Про намір відповідача сплатити заборгованість за вказаний вище період у заявленому до стягнення розмірі свідчить, зокрема, наявний у матеріалах справи гарантійний лист від 20.05.2021р., яким відповідач повідомив позивача про зобов`язання до 20.06.2021р. сплатити заборгованість, зокрема за договором №2689-П-ОДФ-19 від 23.08.2019р.

Проте, відповідач не виконав умови мирової угоди та не сплатив позивачу 50% суми судового збору, а також суму заборгованості за договором оренди з вересня 2020р. по квітень 2021р., що ним не заперечується.

Твердження скаржника про те, що державний виконавець позбавлений можливості самостійно, на підставі довідок сторони виконавчого провадження обраховувати суму заборгованості, а також, що виконавцю в момент відкриття провадження не могло бути відомо про порядок обчислення розміру орендної плати за договором, обґрунтовано місцевим судом не прийнято до уваги з огляду на те, що державному виконавцю були відомі умови укладеної між сторонами мирової угоди, на підставі яких можливо зробити висновок, що обидві сторони угоди обізнані з передбаченим договором порядком нарахування розміру орендної плати. Водночас, у скарзі відсутні посилання відповідача на помилковість розрахунку розміру орендної плати, яку останній зобов`язувався сплатити позивачу за період з вересня 2020 по травень 2021 року включно, а доводи скаржника не містять власного контррозрахунку.

Крім того, 23.06.2021 року відповідач оплатив рахунок позивача з орендної плати за травень 2021р. у повному обсязі та без жодних зауважень, що ним не заперечується.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про необхідність застосування при розгляді даної скарги доктрини venire contra factum proprium (принцип заборони суперечливої поведінки), яка базується на принципі римського права "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Отже, вочевидь суперечливою є поведінка відповідача, який спочатку погодився з умовами мирової угоди, у тому числі і щодо сплати заборгованості, яка виникла у нього за договором оренди за період з вересня 2020 по травень 2021 року включно, у повному обсязі, а в наступному, коли позивач звернувся з вимогою про стягнення вказаної заборгованості у примусовому порядку, вважає даний пункт мирової угоди таким, що не може бути виконаний.

Відповідно до частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частина 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

З врахуванням викладеного, встановивши, що Товариством було прострочено сплату платежів, а умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 11.06.2021 у справі №916/3114/20, передбачено у такому випадку право ДП «АМПУ» (стягувача) пред`явити виконавчий документ до виконання, що узгоджується з положенням частини 3 статті 193 ГПК України, та яке було реалізоване стягувачем 02.07.2021, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що державним виконавцем не було вчинено будь-яких протиправних дій, які б свідчили про порушення ним норм законодавства України при прийнятті до виконання ухвали господарського суду Одеської області від 11.06.2021 у справі № 916/3114/20 та відкритті виконавчого провадження ВП№66092694 шляхом винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№66092694 від 15.07.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Також, одним із доводів апеляційної скарги є неможливість використання відповідачем орендованого майна.

Проте, питання звільнення відповідача від плати за час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане, не може бути предметом розгляду скарги на дії державного виконавця у виконавчому провадженні.

У скарзі відповідач вказує, що не мав можливості використовувати майно за період, протягом якого позивачем нараховано заборгованість.

Проте, ухвалу про затвердження мирової угоди постановлено судом 11.06.2021 року, тобто про наявність обставин неможливості використання орендованого майна відповідачу було відомо до моменту укладення мирової угоди, у зв`язку з чим, відповідач не був позбавлений права заявити про вказані обставини під час розгляду справи по суті, однак цього зроблено ним не було.

Слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, ідентичні його доводам, наведеним в скарзі на рішення державного виконавця, яким судом першої інстанції надано відповідну оцінку.

Колегія суддів зазначає, що мирова угода укладається сторонами на умовах, погоджених самими сторонами. Тобто, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей. При цьому умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Виходячи зі змісту норм статті 193 ГПК України мирова угода, за загальним правилом, повинна виконуватися добровільно, оскільки виконанню підлягають умови погоджені на компромісних засадах та у визначених сторонами порядку та строки. Проте, якщо одна із сторін відмовляється добровільно виконати взяті на себе зобов`язання, то закон передбачає для іншої сторони можливість примусового виконання мирової угоди.

Згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

У практиці Європейського суду з прав людини під терміном "закон" прийнято розуміти норми, встановлені писаним правом, а також правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності". Закон повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як "закон", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія (див. рішення у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства", заява № 18139/91, рішення від 23.06.1995). Ці наслідки не повинні бути "передбачуваними" з абсолютною точністю: досвід показує, що це недосяжно. Не можна уникнути ситуації, коли багато законів викладені термінами, які є, тією чи іншою мірою, неясними і тлумачення та застосування яких є питанням практики (див. рішення у справі "Санді Таймс" проти Сполученого Королівства" від 26.04.1979, серія А, № 30, п. 49). Наскільки чітко не були б сформульовані правові положення, завжди існує елемент судового тлумачення, оскільки завжди існує потреба у роз`ясненні спірних питань та в пристосуванні до зміни обставин (ухвала щодо прийнятності заяви № 65518/01 "Салов проти України" від 27.04.2004).

З врахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що норма частини 3 статті 193 ГПК України сформульована з достатньою чіткістю, щоб сторони мирової угоди могли відповідно регулювати свою поведінку та передбачати наслідки, до яких може призвести певна дія чи бездіяльність. Її застосування не обмежується лише невиконанням в повній мірі умов затвердженої судом мирової угоди.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№66092694 від 15.07.2021, в її вступній частині державним виконавцем зазначено назву виконавчого документа (ухвала суду про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі №916/3114/20), коли та ким виданий (11.06.2021, господарський суд Одеської області), про стягнення коштів у розмірі 131 934,39 грн.

Відповідно до резолютивної частини з оскаржуваної постанови, державним виконавцем було зазначено, що він постановляє зобов`язати боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, що узгоджується з вимогами частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Також державним виконавцем у мотивувальній частині було зазначено, що при прийнятті рішення він керується статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", тобто наведено норми закону, на підставі яких винесено рішення.

При цьому, скаржником (боржником) не обґрунтовано та не доведено суду, яким саме чином порушуються його права в ході виконання ухвали господарського суду Одеської області від 11.06.2021 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі №916/3114/20.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята судом з порушенням норм права. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведені судом висновки, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2270 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 02 вересня 2021 у справі № 916/3114/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адмірал Сервіс ЛТД" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 01.12.2021р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.