ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3613/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова (61099, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, буд. 36-А) в інтересах держави
до 1)Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7; ) 2) Приватного акціонерного товариства "Лекхім-Харків" (61115, м. Харків, вул. Северена Потоцького, буд. 36; )
про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки
за участю представників:

прокурора Клейн Л.В., посвідчення №057300 від 09.10.20;

Харківської міської ради - не з`явився;

ПрАТ "Лекхім-Харків" Павлуненко К.Л., ордер №1068419 від 20.09.21.

ВСТАНОВИВ:

07.09.2021 керівник Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради та Приватного акціонерного товариства "Лекхім-Харків", в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати п.51 додатку 1 до рішення 30 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 16.10.2019 №1759/19;

- визнати незаконним та скасувати п.26 додатку 1 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд від 26.02.2020 №2018/20;

- визнати незаконним та скасувати п.22 додатку 4 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд від 26.02.2020 №2018/20;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 08.05.2020, кадастровий номер :05:001:0032, по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, укладений між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством ЛЕКХІМ-ХАРКІВ ();

- зобов`язати Приватне акціонерне товариство ЛЕКХІМ-ХАРКІВ () повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, кадастровий номер :05:001:0032, Харківській міській раді.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор вказує на те, що п.51 додатку 1 до рішення 30 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 16.10.2019 №1759/19, п.26 додатку 1 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд від 26.02.2020 №2018/20 та п.22 додатку 4 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд від 26.02.2020 №2018/20, на підставі якого було укладено договір оренди земельної ділянки від 08.05.2020 з кадастровим номером :05:001:0032 по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, укладений між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством ЛЕКХІМ-ХАРКІВ, було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2021 прийнято позовну заяву (вх.№3613/21 від 07.09.2021) керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави до розгляду та відкрити провадження у справі №922/3613/21. Визначено, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначити підготовче засідання на "06" жовтня 2021 р. о 11:00. Відповідачам, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачам, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановити строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачам строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Запропоновано учасникам справи забезпечити участь у судовому засіданні компетентного представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

22.09.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області представник Приватного акціонерного товариства "Лекхім-Харків" надав відзив на позовну заяву (вх.№22244 від 22.09.2021), в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначив, що згідно витягу, наданого прокуратурою, на дату укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна спірна земельна ділянка уже існувала як об`єкт цивільних прав. Тобто, придбавши нерухоме майно, яке на ній розташоване, 2-й відповідач набув право користування саме цією земельною ділянкою. На переконання представника 2-го відповідача, в разі задоволення позовних вимог буде порушено права Приватного акціонерного товариства "Лекхім-Харків", як власника нерухомості, що розташована на спірній земельній ділянці.

30.09.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області представник Харківської міської ради надав відзив на позовну заяву (вх.№22913 від 30.09.2021), в якому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є не нормативним актом суб`єкта владних повноважень, а є актом його індивідуальної дії, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання (розроблення проекту землеустрою), що свідчить про відсутність правових підстав для подальшого скасування цього акта рішенням суду. Також зазначив, що рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Отже, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань. Станом на час прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення від 26.02.2020 №2018/20 ТОВ "Лекхім-Харків" мав у власності нежитлові будівлі літ.Д-1, літ.Е-3, за адресою: м. Харків, вул. Северина Потоцького, 38, право власності на які було зареєстровано, незаконним не визнано, а отже, на переконання представника 1-го відповідача, підстав вважати його не відповідним у Харківської міської ради не було.

Також, представник 1-го відповідача зазначив, що Харківська міська рада діючі на підставі чинного законодавства в межах наданих їй повноважень прийняла оскаржуване рішення. При цьому, будь-якою інформацією, яка б могла становити підставу для відмови, міська рада не володіла.

Разом з цим, представник 1-го відповідача просить звернути увагу суду на те, що земельна ділянка площею 1,9100 га (кадастровий номер :05:001:0032) як об`єкт цивільних прав сформована 30.01.2020. Таким чином, ще до прийняття Харківською міською радою рішення від 26.02.2020 №2018/20 Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, яким, зокрема Товариству з обмеженою відповідальністю "Лекхім-Харків" надано в оренду строком до 01.03.2025 земельну ділянку комунальної власності площею 1,9100 га (кадастровий номер :05:001:0032), така земельна ділянка була вже сформована (визначено її площі, межі, внесено інформацію про неї до Державного земельного кадастру) з таким самим цільовим призначенням та видом використанням з/д, а саме для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ.Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ.Е-3 (громадський будинок).

За таких обставин, на переконання представника 1-го відповідача, твердження прокурора щодо невірного визначення площі земельної ділянки не можуть братися до уваги, оскільки земельна ділянка була сформована завчасно до прийняття оскаржуваного рішення. Саме тоді і були визначено площа і межі. На думку представника 1-го відповідача, позовні вимоги в частині визнання недійним договору оренди землі від 08.05.2020, укладеного між 1-м відповідачем та 2-м відповідачем, та витребування з володіння 2-го відповідача земельної ділянки площею 1,9100 га з кадастровим номером :05:001:0032 не підлягають задоволенню також враховуючи практику Європейського суду з прав людини та правових позицій Верховного суду України.

30.09.2021 через канцелярію суду від прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова надійшла відповідь на відзив (вх.№22912 від 30.09.2021).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 06.10.2021 відкладено підготовче засідання на 20.10.2021.

08.10.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова надійшла відповідь на відзив (вх.№23756 від 08.10.2021).

20.10.2021 через канцелярію суду від представника Харківської міської ради надійшли заперечення (вх.№24572 від 20.10.2021).

Присутній в судовому засіданні 24.11.2021 прокурор позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Харківська міська рада явку свого представника в судове засідання 24.11.2021 не забезпечила, про причину неявки не повідомила. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Присутній в судовому засіданні 24.11.2021 представник 2-го відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд в в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

При цьому, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст.219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.11.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

Вивченням окружною прокуратурою питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних правовідносин, встановлені порушення вимог законодавства під час надання Харківською міською радою суб`єктам господарювання дозволів на розробку проекту землеустрою та надання в оренду земельних ділянок, що розташовані на території Індустріального району міста Харкова, а саме надання ПрАТ Лекхім-Харків () земельної ділянки комунальної власності в оренду поза процедурою земельних торгів.

Так, Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова було встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 у справі №820/2451/15 задоволено позов Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області до Харківського обласного комунального санітарно-профілактичного підприємства ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ та припинено юридичну особу Харківське обласне комунальне санітарно-профілактичне підприємство ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ ().

У подальшому, згідно рішення Харківської обласної ради XIX сесії VII скликання від 28.02.2019 за №982-VІІ на виконання рішення обласної ради від 29.10.2015 №1360-VІ Про деякі питання щодо припинення Харківського обласного комунального санітарно-профілактичного підприємства ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ (зі змінами), на підставі клопотання ліквідатора вказаного підприємства надано дозвіл на продаж на аукціоні нерухомого майна у кількості 3 одиниць, що відображається на балансі Харківського обласного комунального санітарно-профілактичного підприємства ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ, що розташоване за адресою: вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харків, а саме: нежитлової будівлі, літ. Д-1, загальною площею 51,1 м.кв.; нежитлової будівлі, літ. Г-1, загальною площею 112,7 м.кв., нежитлової будівлі, літ. Е-3, загальною площею 1641,0 м.кв.

Разом з цим, ліквідатором ХОК СПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ Саутенком С.О. на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 у справі №820/2451/15 на адресу Харківського міського голови 07.08.2019 за №18 направлено клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ХОК СПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ для обслуговування та експлуатації будівель та споруд, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за адресою: вул. Северина Полоцького, 38 у Індустріальному районі м. Харкова.

В подальшому, відповідно до п.51 додатку 1 до рішення 30 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 16.10.2019 №1759/19 ХОК СИП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно, 1,9200 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ.Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ.Е-3 (громадський будинок) по вул. Северина Полоцького, 38 (Індустріальний район).

На підставі вищезазначеного рішення та завдання ліквідатора ХОК СПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ Саутенка С.О., ФОП Зюзіною В.М. виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно 1,9200 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ. Е-3 (громадський будинок) по вул. Северина Полоцького, 38 (Індустріальний район).

Відповідно до пояснювальної записки до проекту відводу земельної ділянки зазначено, що метою роботи є формування земельної ділянки, для подальшого продажу майна, яке на ній розташоване, у зв`язку з припиненням юридичної особи.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.01.2021 №НВ-021 відділом у місті Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 30.01.2020 на підставі проекту землеустрою від 14.01.2021 проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0032, що розташована за адресою: вул. Северина Полоцького, 38 у м. Харкові, загальною площею 1,9100 га з цільовим призначенням 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; вид використання земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ. Е-3 (громадський будинок).

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2020 за №292 та протоколу №1 про проведення аукціону від 04.04.2019, складеного організатором аукціону - ТОВ ВЕР-ТАС, ХОК СПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ в особі ліквідатора Саутенка С.О. передано у власність ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ нежитлові будівлі: літ.Г-1, загальною площею 112,7 кв.м., літ.Д-1, загальною площею 51,1 кв.м., літ.Е-3 загальною площею 1641 кв.м.

Окрім того, відповідно до п.26 додатку 1 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 26.02.2020 №2018/20 Харківському обласному комунальному санітарно-профілактичному підприємству ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 1,9100 га (кадастровий номер :05:001:0032) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ.Е-3 (громадський будинок) по вул. Северина Потоцького, 38 (Індустріальний район).

Одночасно, відповідно до п.22 додатку 4 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 26.02.2020 №2018/20 ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ надано в оренду строком до 01.03.2025 земельну ділянку комунальної власності площею 1,9100 га (кадастровий номер :05:001:0032) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ. Е-3 (громадський будинок) по вул. Северина Потоцького, 38 (Індустріальний район).

Проте, як стверджує прокурор, земельні торги не проводились, а отже право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0032 було надано в оренду ПрЛТ ЛEKXIM-XAPKIB для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ.Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ.Е-3 (громадський будинок) в супереч вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до відомостей технічного паспорту на нежитлову будівлю літ.Д-1, що розташована за адресою: вул. Северина Полоцького, 38 у м. Харків, виготовлений ТОВ Харківське бюро технічної інвентаризації, загальна площа вказаного об`єкту нерухомості дорівнює 51,1 кв.м.

Окрім того, відповідно до даних технічного паспорту на нежитлову будівлю літ.Е-3, що розташована за адресою: вул. Северина Полоцького, 38 у м. Харків, загальна площа зазначеного об`єкту складає 1641,00 кв.м., у тому числі: приміщення 1 (першого) поверху - 649,5 кв.м.; приміщення 2 (другого) поверху - 639,00 кв.м., приміщення 3 (третього) поверху; цокольного поверху - 169, 2 кв.м.

Вищезазначені об`єкти нерухомості мають загальну площу 0,16921 га, тоді як площа земельної ділянки, яка відводиться становить 1,9100 га. Тобто, площа забудови нежитлових будівель становить лише 8,85% від площі земельної ділянки, яка відводиться ХОК СПП ПРОФ ДЕЗІНФЕКЦІЯ.

Також, відповідно до розрахунку щільності забудови, виготовленого ФОП Усовим А.В., на земельній ділянці, загальною площею 1,9100 га (кадастровий номер :05:001:0032) по вул. Северина Полоцького, 38 у м. Харків розташовані: громадський будинок - нежитлова будівля літ. Е-3, загальною площею 1641,00 кв.м. (площа забудови 784,30 кв.м.) та громадський будинок - нежитлова будівля літ. Д-1, загальною площею 51,1 кв.м. (площа забудови 68,3 кв.м.).

У висновку зазначено, що мінімальна площа забудови (щільність забудови) земельних ділянок промислових підприємств розраховується згідно з вимогами ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій дод. Г.1.

Визначено, що щільність майданчика промислового підприємства визначається у відсотках як відношення площі забудови до площі підприємства в огорожі (або за відсутності огорожі - у відповідних їх кадастрових межах) із включенням площі під колійний розвиток.

Згідно з додатком мінімальна щільність забудови % для об`єктів виробничого призначення розраховується від галузі виробництва.

В даному випадку площа забудови становить: Літ. Е-3 (784,3 кв.м.) + літ. Д-1(68,3 кв.м.) = 852, 6 кв.м.

Одночасно, згідно висновку ФОП Усова А.В. необхідна площа земельної ділянки розраховується від відсотка забудови, а саме - місцева промисловість - 52-74 %.

Таким чином, необхідна площа земельної ділянки для обслуговування та експлуатації нежитлових будівель літ. Е-3 та літ. Д-1 становить:

Мінімальна площа: 852,56/100 = 8,526 кв.м. (1%) х 52% = 443, 35 кв.м., що становить 0,04435 га.

Максимальна площа: 852,56/100 = 8,526 кв.м. (1%) х 74 = 630, 9 кв.м., що становить 0,0631 та.

Отже, як стверджує прокурор, відповідно до результатів висновку ХОК СПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею, яка в 43 рази (при мінімальній площі) та в 30 разів (при максимальній площі) перевищує загальну площу будівель.

На переконання прокурора, спірні рішення Харківської міської ради не містять чіткого зазначення, які саме будівлі/будівля або їх частини (площа, установлені межі, як це передбачено ч.І ст.79 Земельного кодексу України) призначались та були необхідні саме для обслуговування будівель відповідно до вимог ч.2 ст.377 ЦК України, ні посилання на землевпорядну документацію, якою визначена така земельна ділянка відповідно до ДБН та СНіП. Також, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на теперішній час є чинними Державні будівельні норми ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**, затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за № 44, Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 № 173, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.07.1996 за № 379/1404 та Державні будівельні норми Житлові будинки Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 за № 80, надано чинності наказом Держбуду України від 28.09.2005 за №175. Як стверджує прокурор, Харківська міська рада не мала законних підстав для надання ХОК СПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної форми власності площею, орієнтовно, 1,9200 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ. Е-3 (громадський будинок) по вул. Северина Потоцького, 38. Однак, Харківською міською радою рішення щодо надання Харківському обласному комунальному санітарно-профілактичному підприємству ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ в оренду земельної ділянки загальною площею, 1,9100 га, з кадастровим номером :05:001:0032 по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові не приймались. Окрім того, відомості щодо укладення Харківською міською радою з Харківським обласним комунальним санітарно-профілактичним підприємством ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ договору оренду спірної земельної та здійснення відповідної державної реєстрації у Державному земельному кадастрі відсутні. Таким чином, в даному випадку Харківською міською радою у користування на умовах оренди можливе прийняття рішення щодо надання ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ земельної ділянки лише у межах площі нежитлових будівель літ. Д-1 (громадський будинок) та нежитлової будівлі літ. Е-3 (громадський будинок) по вул. Северина Потоцького, 38 (Індустріальний район), з урахуванням вимог містобудівного та земельного законодавства (площі необхідної для їх обслуговування).

У подальшому, на підставі рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.02.2020 № 2018/20 Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд Харківською міською радою та ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ 08.05.2020 укладено договір оренди спірної земельної ділянки.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність ХОКСПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ () припинено 24.06.2020.

Як стверджує прокурор, Харківській міській раді на момент прийняття оскаржуваних рішень було достовірно відомо про наявність постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 у справі №820/2145/15 та про початок процедури ліквідації ХОКСПП ПРОФДЕЗІНФЕКЦІЯ, органом місцевого самоврядування безпідставно надано дозвіл на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки зазначеного комунальному підприємству земельну ділянку, що у 30 разів перевищує загальну площу будівель. Разом з тим, у подальшому, Харківською міською радою усупереч вимог ст.134 Земельного кодексу України штучно створено умови для отримання ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ земельної ділянки загальною площею 1,9100 га з кадастровим номером :05:001:0032 по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкова без проведення процедури земельного аукціону.

На переконання прокурора, якщо би права на земельні ділянки (право власності, оренди) надавались за результатами земельних торгів, то до міського бюджету було би забезпечено надходження більшого обсягу грошових коштів, адже ціна за якою відповідні фізичні та юридичні особи отримують права на земельні ділянки була би тільки початковою на відповідних торгах та могла би суттєво збільшитись. Таким чином, громаді міста Харкова наноситься матеріальна шкода (збитки) у вигляді упущеної вигоди. Крім того, внаслідок передачі земельної ділянки у поза конкурсний спосіб Харківська міська рада втратила право законного очікування отримати найбільш економічно вигідну пропозицію.

В свою чергу, Приватне акціонерне товариство "Лекхім-Харків" надає довідку про розмір сплаченої орендної плати разом із копіями платіжних доручень, відповідно до яких останнім за період з 08.05.2020 по 20.09.2021 було перераховано до бюджету м. Харкова орендну плату за користування спірною земельною ділянкою 1 438 700,00 грн. Також, Приватне акціонерне товариство "Лекхім-Харків" надало бухгалтерську довідку щодо суми понесених витрат на утримання спірної земельної ділянки за період з 08.05.2020 по 20.09.2021, що склала 854 534,99 грн. (а.с.20-37 т.2).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ч.7 ст.24 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суд.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.

Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

В даному випадку, як зазначив прокурор у позовній заяві, порушення інтересів держави полягає в порушенні Харківською міською радою внаслідок прийняття оскаржуваних рішень та укладання спірного договору вимог чинного законодавства, яким врегульовано порядок права користування земельними ділянками комунальної форми власності, а також визначеної державної політики у сфері земельних відносин, побудованої на засадах законності та рівності прав усіх суб`єктів землекористування. Порушення закладеного державою принципу економічно ефективного використання землі, з метою отримання народом України через органи державної влади та місцевого самоврядування максимального прибутку на конкурентних засадах, що в свою чергу негативно впливає на інтереси громади.

На переконання прокурора, оскільки держава відповідно до Конституції України відповідає перед людиною за свою діяльність і має своїм головним обов`язком утверджувати та забезпечувати права і свободи людини, тому Харківська міська рада зобов`язана відповідально ставитися до виконання своїх обов`язків та реалізації державної політики у визначених сферах управління. Проте, Харківська міська рада не лише не здійснює такий захист, але й сама допустила порушення.

Прокурор зазначає, що його звернення до суду в спірних правовідносинах спрямоване саме на припинення незаконної діяльності та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливості рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки прийняття незаконних рішень Харківською міською радою порушує рівновагу у соціально-економічних відносинах та зміцнення авторитету держави в суспільстві.

Отже, звертаючись до суду із цим позовом, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді та визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами прокурора про необхідність у даній справі здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в особі позивача.

Відповідно до статті 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування України" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України", право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування України" визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 30 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування України", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Статтею 29 Закону України "Про місцеве самоврядування України" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:

1) управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад;

2) встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад;

3) заслуховування звітів про роботу керівників підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад;

4) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування України", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію (ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування України").

Прокурор стверджує, що п.51 додатку 1 до рішення 30 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 16.10.2019 №1759/19, п.26 додатку 1 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд» від 26.02.2020 №2018/20 та п.22 додатку 4 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд» від 26.02.2020 №2018/20 є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки були прийняті не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом.

Так, статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтями 387, 388 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави, та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіку Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Так, відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Разом з цим, відповідно до вимог статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюють управління і самостійно вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Такі ж положення закріплені в статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними, що кореспондується із вимогами частини З статті 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, враховуючи вимоги ст.19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Харківська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначено що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Порядок надання земельних ділянок регулюється Земельним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 2 статті 123 Земельного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 134 Земельного кодексу України (не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Отже, чинним земельним законодавством передбачено виключне право власника нерухомого майна на отримання в оренду земельної ділянки, на якій воно розташоване без проведення земельних торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :05:001:0032 по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, розташовані нежитлові будівлі: літ.Г-1, загальною площею 112,7 кв.м., літ.Д-1, загальною площею 51,1 кв.м., літ.Е-3 загальною площею 1641 кв.м., які належать ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ на праві приватної власності.

Також суд констатує, що як станом на момент прийняття Харківською міською радою оскаржуваних рішень, так і станом на момент розгляду цієї справи, право власності на нежитлові будівлі: літ.Г-1, загальною площею 112,7 кв.м., літ.Д-1, загальною площею 51,1 кв.м., літ.Е-3 загальною площею 1641 кв.м., зареєстровано за ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги, що станом на момент прийняття Харківською міською радою оскаржуваних рішень на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :05:001:0032 по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, знаходились об`єкти нерухомого майна, а саме нежитлові будівлі літ.Г-1, загальною площею 112,7 кв.м., літ.Д-1, загальною площею 51,1 кв.м., літ.Е-3 загальною площею 1641 кв.м., право власності на які було зареєстровано за ПрАТ ЛЕКХІМ-ХАРКІВ, в силу положень ч.2 ст.134 ЗК України право оренди не земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0032 по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, не підлягало продажу на земельних торгах, а відтак доводи прокурора про те, що спірні рішення прийняті всупереч положенням ч.1 ст.134 ЗК України, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, а відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи прокурора щодо невідповідності площі земельної ділянки площі нерухомого майна та надання в оренду Приватному акціонерному товариству "Лекхім-Харків" земельної ділянки загальною площею 1,9100 га, що у декілька разів перевищує площу належного йому на праві власності нерухомого майна, суд оцінює критично, оскільки встановлення площі земельної ділянки та нерухомого майна, яке розташоване на ній не регламентується, а ні положеннями ст.134 Земельного кодексу України, а ні Державними будівельними нормами «Містобудування. Планування і забудова міських сільських поселень ДБН 360-92», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04,1992 за №44 (на момент розгляду справи), а ні Державними будівельними нормами «ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій», затверджених Наказом №104 від 26 квітня 2019 року, а ні Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України віз 19.06.1996 №173, Державними будівельними нормами «Житлові будинки. Основні положенні ДБН В.2.2-15-2005», затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 №80.

Більш того, вказані положення не ставлять в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, а визначення розміру такої земельної ділянки є виключно правом та волевиявленням органу місцевого самоврядування.

Крім того, твердження прокурора, що розмір земельної ділянки, на отримання якої має право 2-й відповідач, має відповідати площі, яку безпосередньо займають нежитлові споруди (виключно площу під об`єктами нерухомого майна) або може бути дещо більшою (у разі необхідності обслуговування цих об`єктів) не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки у відповідності до ч.1 ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за відповідним проектом.

Склад проекту землеустрою визначається ст. 50 Закону України «Про землеустрій».

Ключову роль у питанні раціонального (чи не раціонального) використання земельної ділянки відіграє саме проект землеустрою, за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки.

Так, в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та багатьох інших чинників, площа (та, зокрема, і "геометричні розміри") земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться.

Також суд зазначає, що наданий прокурором розрахунок щільності забудови виконаний ФОП Усовим А.В. на підставі вимог ДБН, які регулюють питання планування та забудови територій, а не визначення розмірів земельних ділянок, необхідних для обслуговування об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.03.2021 по справ №922/1323/20, якщо продавець (попередній власник) нерухомого майна (будівель, споруд) належним чином не оформив право користування земельною ділянкою певної площі, суду слід виходити з того, що оскільки чинне земельне законодавство не визначає методики визначення площі, яка для орендаря землі є достатньою з метою обслуговування, функціонування та експлуатації будівлі (ведення господарської діяльності), то самі по собі ДБН не можуть обґрунтовувати необхідний розмір земельної ділянки, призначеної для обслуговування будівлі, позаяк ДБН - це норми з іншим предметом правового регулювання, які містять вимоги саме для будівництва об`єктів нерухомості, а не для обслуговування нерухомого майна.

Разом з цим, наявний у матеріалах справи розрахунок ФОП Усова А.В. не містить дати виконання розрахунку, замовника для здійснення розрахунку, зазначення підстав відповідного розрахунку, а також не вбачається, на підставі яких саме доказів було здійснено такий розрахунок та якими нормами передбачено здійснення відповідного розрахунку, яка саме технічна документація надавалася для вивчення.

При поданні позову з підстав (надмірність площі земельної ділянки порівняно з площею розташованої на ній нежитлової будівлі), які заявляє прокурор у даній справі, слід враховувати, що одним із можливих способів доказування, крім експертизи, є саме обставини наявності недоліків або неточностей у розробленому проекті землеустрою чи той факт, що проект землеустрою не відповідає вимогам закону або є необґрунтованим.

Сама по собі констатація факту того, що площа відведеної земельної ділянки є більшою у математичному порівнянні з площею нерухомості, без обґрунтування належними та допустимими доказами, не може вважатися належним обґрунтуванням позову та не дає підстав для його задоволення.

Доведення обставин, пов`язаних з обґрунтованістю землевпорядної документації, в тому числі щодо розміру земельної ділянки покладається на сторони в судовому процесі. При цьому відповідно до загальних засад господарського судочинства, визначених статтями 2, 13, 14, 74, 86, 237 Господарського процесуального кодексу України, позивач у справах зазначеної категорії повинен довести належними доказами ту обставину, що неналежними доказами є розроблений на замовлення відповідача проект землеустрою чи технічна документація із землеустрою, в яких власне і визначається конкретна площа земельної ділянки.

Сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для визнання такої передачі землі незаконною та задоволення відповідного позову.

У зв`язку з цим, оскаржуючи законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, саме позивач повинен належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна, що відповідає принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у статті 14 Господарського процесуального кодексу України, проте прокурором не доведено належними та допустимими доказами необхідності використання 2-м відповідачем земельної ділянки у меншому розмірі, та не наведено жодних порушень чинного законодавства при затвердженні проекту землеустрою спірної земельної ділянки, наявності недоліків або неточностей у розробленому проекті землеустрою, не відповідності такого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Водночас, посилання прокурора на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України у справі № 910/1356/13 та у справі № 910/4528/15-г, не приймається судом з огляду на наступне.

Так, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: - суб`єктний склад сторін спору; - зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); - об`єкт (предмет).

Таким чином, суд виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 №925/3/17, пункт 40 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 № 910/24257/16).

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та залишаючи в силі рішення місцевого господарського суду в справі № 910/4528/15-г, яким було задоволено позов заступника прокурора міста Києва про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 23.10.2013 № 419/9907 "Про передачу ТОВ "Вагра" земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва" і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,1521 га, розташованої на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.02.2018 дійшов висновку, що в першу чергу, ТОВ "Вагра" в своєму клопотанні від 22.02.2013, а в другу чергу, Київська міська рада у спірному рішенні від 23.10.2013 незаконно об`єднали в одне ціле земельну ділянку саме для нового будівництва та земельну ділянку саме для обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25, оскільки отримання права оренди на вказані земельні ділянки мало відбуватися в абсолютно різному порядку. Відтак законним є висновок суду першої інстанції про прийняття рішення Київської міської ради від 23.10.2013 № 19/9907 без проведення земельних торгів з порушенням вимог норм статей 120, 124, 134, 135 ЗК України.

Аналогічні за своїм змістом висновки викладені у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/9028/19 від 01.07.2020, на яку прокурор посилався у судовому засіданні в підтвердження своїх доводів. При цьому, у справі №910/9028/19 на земельній ділянці, яку отримано відповідачем окрім нерухомого майна відповідача на отриманій земельній ділянці знаходились об`єкти дорожнього сервісу (автостоянка), які не були його власністю, у зв`язку з чим Касаційним господарським судом зроблено висновок про відсутність підстав надання відповідачу земельної ділянки в оренду у відповідній площі в порядку ч. 2 ст. 134 ЗК України без проведення земельного аукціону.

У свою чергу, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передаючи справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2018 у справі №910/1356/13 виходив передусім з тих обставин, що за спірним рішенням Київської міської ради земельна ділянка надавалась фізичній особі-підприємцю Рахімову Г. В. для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком, але ні саме рішення, ні укладений на його виконання договір купівлі-продажу від 24.12.2010 не містять відомостей про розташування на земельній ділянці будь-якого нерухомого майна.

На відміну від справи №910/4528/15-г, справи №910/9028/19 і справи №910/1356/13, у справі, що розглядається, суд виходить із фактичних обставин про те, що на спірній земельній ділянці розташовано нежитлові будівлі, які належать 2-гому відповідачу на праві приватної власності, жодних інших об`єктів нерухомості на вказаній ділянці не розташовано, крім цього на підставі оспорюваного рішення міської ради передається вже сформована відповідно до вимог чинного законодавства земельна ділянка, що конкретно в даному випадку свідчить про те, що земельна ділянка яка надана 2-му відповідачу відноситься до земель, які згідно з приписами ч.2 ст.134 Земельного кодексу України не підлягають передачі в оренду на конкурентних засадах.

Таким чином, аналіз висновків, зроблених у даній справі, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у зазначених постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду, на які посилається прокурор, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням іншого предмета і підстав заявленого позову, фактичних обставин встановлених судами у кожній справі окремо, які формують зміст правовідносин і зумовлюють прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними, що виключає можливість застосування вказаних висновків у даній справі.

Щодо вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 08.05.2020, кадастровий номер :05:001:0032, по вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, укладений між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством «ЛЕКХІМ-ХАРКІВ» () та зобов`язання Приватного акціонерного товариства «ЛЕКХІМ-ХАРКІВ» () повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул. Северина Потоцького, 38 у м. Харкові, площею 1,9100 га, кадастровий номер :05:001:0032, Харківській міській раді суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони за своєю природою є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування п.51 додатку 1 до рішення 30 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 16.10.2019 №1759/19, п.26 додатку 1 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд» від 26.02.2020 №2018/20 та п.22 додатку 4 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування об`єктів і споруд» від 26.02.2020 №2018/20, які визнані судом необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, з врахуванням приписів ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору покладається на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова до Харківської міської ради, Приватного акціонерного товариства "Лекхім-Харків" про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "06" грудня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко