ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.11.2021 справа № 914/2179/21

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кравчук І.В., розглянувши матеріали заяви Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про розстрочення виконання судового рішення у справі №914/2179/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів

до відповідача: Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал», м. Миколаїв Львівська область

про: стягнення 934 820,18 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Стернюк В.А. представник

від заявника (відповідача): Галан М.В. представник

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.10.2021р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 36 669,91 грн. інфляційних втрат, 8 217,55 грн. 3% річних, 19 457,70 грн. пені та 14 022,31 грн. витрат по сплаті судового збору.

У зв`язку із набранням рішенням суду законної сили, 17.11.2021р. було видано наказ на примусове його виконання.

19.11.2021 від Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» поступила заява про розстрочення виконання рішення суду у даній справі рівними частинами на 10 місяців по 7 836,75 грн. щомісячно до 20.09.2022р. включно.

Ухвалою суду від 22.11.2021 заяву Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про розстрочку виконання рішення було призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.11.2021.

25.11.2021 від позивача надійшло письмове заперечення на заяву відповідача.

В судове засідання 30.11.2021 з`явилися представники сторін.

Представник заявника (боржник) в судовому засіданні підтримав заяву про розстрочення виконання рішення суду з підстав наведених в поданій заяві.

Представник стягувача заперечував проти задоволення заяви.

Суд, розглянувши заяву боржника про розстрочення виконання рішення суду, дослідивши подані сторонами докази, встановив наступне:

Як на підставу для розстрочення виконання рішення суду відповідач покликається на важкий фінансовий стан комунального підприємства. Зокрема, за 9 місяців господарської діяльності підприємство зазнало збитків в розмірі 1 139 000,00 грн., а також має заборгованість перед працівниками підприємства в сумі 680 330,09 грн.

До заяви відповідачем додано копію фінансового звіту, в підтвердження вищенаведених обставин.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що розстрочка виконання рішення суду на 10 місяців шляхом сплати заборгованості рівними частинами дасть змогу належно виконати рішення суду та зберегти життєдіяльність підприємства.

У письмовому запереченні на заяву відповідача позивач зазначив, що заявником не надано жодних доказів, які б гарантували виплату боргу протягом 10 місяців. Також позивач наголошував на тому, що збиткову діяльність відповідача не можна вважати винятковою обставиною для розстрочення виконання рішення, в розумінні ст. 331 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПУ України).

Норми ст. 331 ГПК України не містять конкретного переліку обставин для розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку право вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Як вбачається із поданої боржником заяви, останній вказує на скрутне фінансове становище підприємства, проте бажає добровільно виконати рішення суду.

Як встановлено судом, в ході розгляду даної справи відповідачем була повністю погашена основна заборгованість перед позивачем, а при ухваленні рішення судом було зменшено підлягаючу до стягнення пеню на 50%.

Такі обставини свідчать, що відповідач добросовісно виконує свої зобов`язання, однак прострочення з оплати фактично виникає через скрутне фінансове становище, що підтверджується долученими до заяви доказами.

Крім того, рішенням суду у даній справі було присуджено до стягнення з відповідача вцілому 78 367,47 грн., які порівняно із сплаченою сумою основного боргу (851 017,33 грн.), складають незначну частину заборгованості. А тому, за відсутності основного боргу, розстрочення виконання рішення суду не завдасть додаткових збитків позивачу, однак буде сприяти реальному виконанню рішення суду.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідач є комунальним підприємством, яке забезпечує життєдіяльність важливих соціальних об`єктів критичної інфраструктури, а його належна господарська діяльність має велике соціальне значення, зокрема в період опалювального сезону.

Суд звертає увагу сторін, на те, що надання розстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). Розстрочення виконання рішення в даному випадку не є інструментом ухилення для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Розглянувши заяву про розстрочку виконання судового рішення строком на десять місяців, проаналізувавши доводи заявника наведені в її обґрунтування та заперечення стягувача, з метою реального виконання рішення суду, недопущення погіршення фінансового становища боржника та стягувача, дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що заява про розстрочення виконання рішення суду у справі № 914/2179/21 підлягає частковому задоволенню, шляхом розстрочення його виконання на шість місяців рівними частинами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 234, 254, 255, 331, п. п. 9 п. 1 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про розстрочення виконання рішення суду - задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 19.10.2021 по справі №914/2179/21 строком на шість місяців, шляхом сплати присудженої заборгованості рівними частинами за наступним графіком:

13 061,25 грн. - до 20.12.21р.;

13 061,25 грн. - до 20.01.22р.;

13 061,25 грн. - до 20.02.22р.;

13 061,25 грн. - до 20.03.22р.;

13 061,25 грн. - до 20.04.22р.;

13 061,25 грн. - до 20.05.22р.

3. У задоволенні решти вимог за заявою - відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Юркевич М.В.