РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2021Справа № 910/3786/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Старфіт-Н»

про стягнення 160186,95 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників сторін: не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 160186,95 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням позивачу збитків, в зв`язку з незбереженням вантажу, переданого до перевезення.

Ухвалою суду від 15.03.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.03.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 15.03.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/3786/21, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов. Відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів.

19.05.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, вказуючи на необхідність доведення розміру вартості втраченого вантажу та доказів в підтвердження вчинення переуступного напису на накладній саме повноважними особами вантажоодержувача.

30.04.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримує свої позовні вимоги та вказує, що у позивача відсутній обов`язок доводити відповідачу правомочність осіб, що вчинили переуступний напис, а вартість втраченого вантажу підтверджена належними та допустимим доказами.

Ухвалою суду від 10.06.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.07.2021.

08.07.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 22.07.2021.

22.07.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.08.2021.

Ухвалою суду від 19.08.2021 залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Старфіт-Н", підготовче засідання відкладено на 23.09.2021.

16.09.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому останній просив забезпечити проведення судового засідання призначеного на 23.09.2021 о 14 год.45 хв., у режимі відеоконференції, та доручити її проведення Господарському суду Одеської області або Південно-Західному апеляційному господарському суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

22.09.2021 від позивача надійшла заява про надання доказів з додатками.

У засіданні від 23.09.2021 судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено протокольну ухвалу про оголошено перерви в підготовчому засіданні до 04.11.2021.

22.10.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про проведення судового засідання без участі представника відповідача.

03.11.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

03.11.2021 до суду надійшла заява про надання додаткових пояснень та доказів з додатками, в який позивач пояснює, що вартість вантажу який частково втрачено відповідачем під час перевезення, підтверджується довідкою про вартість вантажу на накладною № 43219385 від 28.10.2021 вих. № 21-031 та зазначає, що відповідачем не оскаржується оформлення комерційного акту та вартість втраченого вантажу за накладною № 43219385 від 03.09.2020. До пояснень позивачем долучено належним чином засвідчену довідку від 28.10.2021 вих. № 21-031 про вартість вантажу на накладною № 43219385.

Вказані пояснення та докази судом долучено до матеріалів справи.

Позивач, відповідач та третя особа у підготовче засідання призначене на 04.11.2021, не прибули, явку уповноважених представників не забезпечили, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 04.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2021.

01.12.2021 від відповідача надійшли пояснення, в яких останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що довідка, яка надана позивачем, про вартість вантажу за накладною № 43219385 від 28.10.2021 № 21-031 не є належним доказом на підтвердження вартості відправного вантажу та зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «Старфіт-Н» є власником вантажу, оскільки до договору поставки від 28.08.2021 № 33-08/20 ТОВ «Старфіт-Н» є покупцем, а також вказує що в матеріалах справи відсутні докази взаємовідносин позивача з ТОВ «Старфіт-Н».

02.12.2021 представники учасників сторін в судове засідання не прибули, позивач та відповідач подали клопотання про слухання справи без їх участі, третя особа про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялась належним чином, своїм правом на подання пояснень на позовну заяву не подала, про причини неявки суд не повідомила.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для об`єктивного, законного і справедливого вирішення спору.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК-Ресурс" (замовник) укладено договір № 35-09/2020 транспортного експедирування.

За вказаним договором ТОВ "АПК-Ресур" звернувся до ТОВ "Шерон Груп" з заявкою-транспортною інструкцією № 2 від 02.09.2020: дата початку навантаження - 02.09.2020, найменування вантажу - пшениця; кількість, тон/вагонів - 275/4; місце відвантаження - виробничий підрозділ ДП ДАК "Хліб України" Миргородський комбінат хлібопродуктів №1 Ромоданівський хлібоприймальний пункт; станція відправлення - Ромодан; станція призначення - Миколаїв -вантажний Одеської залізниці; одержувач в МЕСПЛАНЕ, в АС Клієнт - ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів"; графа 7 "заявка відправника" - вантаж поставляється в квоту INTERGRAIN по договору від 15.07.020 № 138-К/З з ПрАТ "Миколаївський КХП", експортер ТОВ "Старфіт-Н".

В підтвердження надання послуг за договором № 35-09/2020 від 01.09.2020 до матеріалів справи надано акт надання послуг № 2 від 16.09.2020 та звіт за залізничні транспортно-експедиційні послуги до акту № 2 від 16.09.2020, з якого вбачається, що позивачем було надано послуги по перевезенню вантажу за накладною № 43219385 від 03.09.2020.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

У матеріалах справи міститься залізнична накладна № 43219385 від 03.09.2020, відповідно до якої, ТОВ "Шерон Груп" (відправник) відправило зі станції "Ромодан" (Південна залізниця) на станцію "Миколаїв-Вантажний" (Одеська залізниця) у вагонах № 95397238, № 59597302, № 95618161, № 95350658, вантаж загальною вагою 259950 кг (59850+65800+67400+66900). Отримувач вантажу Приватне акціонерне товариство "Миколаївський КХП". Найменування вантажу в накладній визначено як: "пшениця". У п. 7 накладної (заяви відправника) вантаж поставляється в квоту INTERGRAIN по договору від 15.07.020 № 138-К/З з ПрАТ "Миколаївський КХП", експортер ТОВ "Старфіт-Н".

Відповідно до відміток залізниці на накладній № 43219385 від 03.09.2020: складено комерційний акт № 415207/171 з нестачею 23550 у вагоні № 95350658.

До матеріалів справи додано комерційний акт № 415207/171 від 08.09.2020 складений на станції "Миколаїв-Вантажний" на додаток до "акту ст. Миколаїв-Вантажний № 4525 від 07.09.2020" щодо недостачі у вагоні № 95350658. В акті вказано, що за документами значиться вантаж: пшениця, завантажено насипом вага нетто - 69900 кг, тара - 21300 кг, 7 ЗПП вантажовідправника № А792865, А792866, А792867, А 792868, А 792869, Ш 884276, Ш 884287. Фактично виявилось: вантаж - пшениця, вага брутто - 64700 кг, тара перевірена - 21350 кг, нетто - 43350 кг, що на 23550 кг менше документа. Вагон прибув за 7 ЗПП: на верхніх завантажувальних люках справні ЗПП вантажовідправника № А792867, А 792869, Ш 884276, Ш 884287, на нижніх розвантажувальних люках справні ЗПП вантажовідправника № А792866, А 792868; з лівої сторони за напрямком руху поїзда на 2-му розвантажувальному люці ЗПП вантажовідправника № А792865 відсутнє, у наявності справне ЗПП № Я934899, яке відповідає даним, зазначеним у перевізному документі. При відкритті завантажувальних люків було виявлено між 1-м та 4-м люками мається поглиблення глибиною 3500 мм, довжиною 5000 мм на всю ширину вагона. На 2-му розвантажувальному люці зі сторони штурвалу мається затиснення зерна. Вагон технічно справний згідно тех акта №114 від 08.09.2020.

До матеріалів справи долучено довідку № 1577 від 08.09.2020 про вартість вантажу, складену ТОВ "АПК-Ресурс" та підписану директором товариства. ТОВ "АПК-Ресурс" повідомляє, що загальна вартість вантажу, що поставляється в квоту _INTERGRAIN SA_ ПО договору від 15.07.2020 № 138-К/З з ПрАТ "Миколаївський КХП", експортер ТОВ "Страфіт-Н", в кількості 4 вагони пшениці 3-го класу (ціна за тонну - 6900,00 грн), що було відправлено із залізничної станції Ромодан залізничними вагонами-зерновозами 03.09.2020 згідно залізничної накладної № 43219385 від 03.09.2020 складає 1793655,00 грн. При отриманні вантажу ПрАТ "Миколаївський КХП" та його зважуванні на залізничних вагах, у вагоні № 95350658 було виявлено втрату вантажу понад норму нормальної втрати у кількості 23,500 т про що було складено акт невідповідності ваги по брутто № 189 за період з 07.09.2020, 08:00- 07.09.2020, 20:00. Грошова вартість втраченого вантажу становить 162495,00 грн.

До матеріалів справи долучено довідку № 21-031 від 28.10.2021 про вартість вантажу за накладною № 43219385 складену та підписану директором ТОВ «Шерон Груп» в якій зазначено, що за накладною № 43219385 від 03.09.2020 на залізничну станцію «Миколаїв-Вантажний» прибули вагони з пшеницею, відправник - позивач, одержувач ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», заяви відправника - вантаж поставляється в квоту INTERGRAIN по договору від 15.07.020 № 138-К/З з ПрАТ "Миколаївський КХП", експедитор в порту: ТОВ «Юнікорн Мерітайм», експортер ТОВ "Старфіт-Н", перевезення .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов`язання по збереженню товару, переданого для перевезення, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 160186,95 грн.

З огляду на встановлений ст 204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги залізничну накладну № 43219385 від 03.09.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею ст. 306 ГК України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як передбачено ч. 1 ст. 307 ГК України, п. 22 Статуту, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Доданий до матеріалів справи комерційний акт № 415207/171 від 08.09.2020 про недостачу вантажу в вагоні № 95350658 у кількості 23550 кг своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій ( ст. 130-137 Статуту) якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником до претензії може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Договір транспортного експедирування був укладений позивачем саме з ТОВ "АПК-Ресурс", як особою, що подала заявку на перевезення товару (фактичний постачальник). А тому довідка № 1577 від 08.09.2020 про вартість вантажу - 6900,00 грн за тону, складена ТОВ "АПК-Ресурс" та підписана директором товариства, є належним, вірогідним та допустимим доказом в підтвердження вартості втраченого товару.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що вказана у довідці вартість є вартістю посередників, а не постачальника (виробника) товару, оскільки, вказана обставина не підтверджується жодними доказами з боку відповідача. Крім того, в довідці зазначено, що загальна вартість вантажу, що поставляється в квоту _INTERGRAIN SA_ по договору від 15.07.2020 № 138-К/З з ПрАТ "Миколаївський КХП", експортер ТОВ "Страфіт-Н", в кількості 4 вагони пшениці 3-го класу (ціна за тонну - 6900,00 грн), що було відправлено із залізничної станції Ромодан залізничними вагонами-зерновозами 03.09.2020 згідно залізничної накладної № 43219385 від 03.09.2020 складає 1793655,00 грн. Отже відсутнє будь-яке посилання на ту обставину, що зазначена в довідці ціна не є ціною постачальника (виробника).

Щодо заперечень відповідача з приводу того, що переуступний напис на накладній здійснений особами, повноваження яких позивачем не підтверджені.

Відповідно до п. 130, 133 Статуту залізниць пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії. Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають: б) у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Згідно п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій ( ст. 130-137 Статуту) згідно з ст 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано _____".(найменування організації). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Як вбачається з поданої до матеріалів справи накладної № 43219385 на ній міститься переуступний напис: право на пред`явлення претензій та позову передано ТОВ "Шерон Груп", головний бухгалтер Голубєва, генеральний директор Цой Хо Йонг, підпис скріплено печаткою ПрАТ "Миколаївський КХП".

У позивача відсутній обов`язок підтверджувати повноваження осіб, які вчинили від імені одержувача переуступний напис на його користь. Відповідачем в свою чергу також не доведено, що особи, які вчинили переуступний напис є не повноваженими від імені вантажоодержувача.

Отже вищезазначені документи спростовують заперечення відповідача викладені у відзиві.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5% маси всіх інших вантажів.

Вартість недостачі у вагоні № 95350658 становить 160186,95 грн.

Вага вагону, згідно документу - 66900 кг

Фактично виявилося - 43350 кг недостача - 23550 кг

66900 кг х 0,5% (природні втрати) = 334,5 кг

Недостача з урахуванням природних втрат становить: 23550 кг - 334,5 кг =23215,5 кг

Вартість 1 тони вантажу складає 6900,00 грн.

6900,00 грн. х 23,2155 = 160186,95 грн.

Вартість недостачі у вагоні № 95350658 становить 160186,95 грн.

Відповідачем не надано доказів того, що недостача вантажу з урахуванням природних втрат, виникла не з вини перевізника, натомість комерційними актами підтверджено, наявність недостачі, виявлена саме після прибуття вагону на станцію призначення.

Вартість вантажу, яка є базою для вирахування суми збитків, що підлягають відшкодуванню перевізником, позивачем доведена наявними в матеріалах справи документами, зокрема документами вантажовідправника. В зв`язку з цим заперечення відповідача є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству.

Позиція щодо того, що для визначення розміру збитків, не обов`язковим є надання доказів понесення витрат з оплати вантажу, а документом, що підтверджує розмір збитків може бути в тому числі довідка про вартість вантажу викладена в тому числі в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 № 910/23346/16.

До матеріалів справи долучено договір поставки № 33-08/20 від 28.08.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК-Ресурс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сарфіт-Н" (покупець), відповідно до якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором поставити у власність покупця пшеницю 3 класу, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість. До договору долучено специфікацію № 1 від 28.08.2020 на поставку товару: пшениця 3-го класу у кількості 260 тон за ціною 6900,00 грн за кг.

Суд погоджується з доводами відповідача, що матеріалами справи не підтверджено обставини, що поставка товару за залізничною накладною № 43219385 від 03.09.2020 відбувалась саме в рамках договору № 33-08/2020 від 28.08.2020. Проте, вказана обставина не спростовує обґрунтованість позовних вимог, оскільки, доданими до матеріалів справи доказами доведено розмір збитків, завданих позивачу та його право на звернення до суду з даним позовом.

Суд також не приймає до уваги акт експертизи № 120-0826 від 09.09.2020, оскільки, він не є належним доказом в підтвердження кількості недостачі вантажу, так як належним доказом в такому випадку є комерційний акт, доданий до матеріалів справи та оцінений судом при її розгляді.

Заперечення викладені відповідачем у відзиві спростовані долученими до матеріалів справи доказами.

Отже, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню у поновному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Враховуюче вищенаведене та беручи до уваги, що залізницею вчинено порушення господарського зобов`язання, що виявилось у незбереженні вантажу, прийнятого до перевезення, та завдало позивачу збитків, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, будинок 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шерон Груп" (03186, місто Київ, бульвар Чоколовський, будинок 19А, поверх 3, офіс 3, ) збитків (вартості нестачі вантажу) у розмірі 160186 (сто шістдесят тисяч сто вісімдесят шість) грн 95 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2402 (дві тисячі чотириста дві) грн. 81 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 07.12.2021

Суддя І.В.Усатенко