номер провадження справи 18/157/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 справа № 908/2735/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/2735/21

за позовом комунального підприємства Універс Запорізької обласної ради (пр. Соборний, буд. 164, м. Запоріжжя, 69107)

до відповідача комунального підприємства Запорізький інститут регіонального розвитку Запорізької обласної ради (пр. Соборний, буд. 162, м. Запоріжжя, 69005)

про стягнення 457383,47 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Заявлено позовні вимоги про стягнення з комунального підприємства Запорізький інститут регіонального розвитку Запорізької обласної ради 457383,47 грн., які складаються з 412249,71 грн. основного боргу по оплаті вартості спожитих комунальних послуг на підставі договору на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг № 86 від 12.05.2011, 17180,91 грн. пені, 8509,62 грн. 3% річних та 19443,23 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг № 86 від 12.05.2011 щодо оплати отриманих комунальних послуг у визначений договором строк. За поясненням позивача, з січня 2020 року відповідач порушує умови Договору щодо оплати відшкодування вартості спожитих комунальних послуг, внаслідок чого станом на 21.09.2021 заборгованість відповідача за отримані послуги становить 412249,71 грн. Наведене, за доводами позивача, є підставою для стягнення основного боргу та нарахованих за порушення грошового зобов`язання пені, 3% річних та інфляційних втрат у судовому порядку. Посилаючись на приписи ст.ст. 256, 526, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231, 232, 233 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 справу № 908/2735/21 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 27.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/2735/21, присвоєно справі номер провадження 18/157/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи. В даній ухвалі суду зазначалось, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/2735/21 та також, запропоновано відповідачу надати у строк, що не перевищує 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 19.10.2021, відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України; запропоновано позивачу у строк протягом 5 днів з дня отримання відзиву (у разі його отримання) надати суду відповідь на відзив.

Сторони повідомлені про розгляд справи у визначеному ГПК України порядку. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції копія ухвали про відкриття провадження у справі від 27.09.2021 вручена повноважному представнику позивача 04.10.2021.

Направлена на адресу відповідача ухвала про відкриття провадження у справі повернулась до Господарського суду Запорізької області з позначкою відділення поштового зв`язку на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, містяться відомості про місцезнаходження.

Судом перевірено адресу відповідача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з`ясовано, що місцезнаходженням комунального підприємства Запорізький інститут регіонального розвитку Запорізької обласної ради є: пр. Соборний, буд. 162, м. Запоріжжя, 69005, і саме на вказану адресу направлялась ухвала суду.

Статтею 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Враховуючи повернення до суду поштового відправлення з ухвалою з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», ухвала господарського суду вважається врученою відповідачу.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 ГПК України).

В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідком дій /бездіяльності відповідача щодо її належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею (в тому числі внесення актуальних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що забезпечує вручення офіційної кореспонденції та обізнаність з її змістом).

Отже, судом вжито необхідних та достатніх заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/2735/21 та розгляд справи.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України Єдиний державний реєстр судових рішень://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України Про доступ до судових рішень № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відзив на адресу суду від відповідача у встановлений в ухвалі суду від 27.09.2021 у справі № 908/2735/21 процесуальний строк для подачі відзиву не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача у цей строк не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у даній справі відкрито 27.09.2021. Отже, суд мав розпочати розгляд справи по суті після 27.10.2021 та закінчити 26.11.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд ухвалив розпочати розгляд справи по суті та прийняти рішення у справі 29.11.2021 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, без повідомлення (участі) у судовому засіданні представників позивача та відповідача.

При цьому суд зауважує, що з огляду на конкретні обставини справи, справа розглянута судом у розумний строк, який є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, правильного вирішення справи по суті та застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальним підприємство «Універс» Запорізької обласної ради (Підприємство, позивач у справі) та комунальним підприємством «Запорізький інститут регіонального розвитку» Запорізької обласної ради (Замовник, відповідач у справі) 12.05.2011 укладений договір на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг № 86 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору ( в редакції додаткової угоди № 2 Замовник доручає, а Підприємство зобов`язується забезпечити, у відповідності до умов даного Договору, комунальними послугами з централізованого постачання теплової енергії (у тому числі приєднане теплове навантаження), постачання електроенергії, централізоване водопостачання (постачання холодної води), водовідведення та послуг по вивезенню твердих побутових відходів 4 класу небезпеки (папір, пластмаса, харчові і рослинні відходи, дорожнє та дворове сміття) (далі - Послуги), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги за тарифами, встановленими рішеннями Запорізької міської ради та постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЄ).

Згідно із п. 1.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 05.07.2011) Підприємство забезпечує Послугами в адміністративному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа використовуємих Замовником приміщень, на яких будуть надаватись Послуги за цим договором, складає 2433,8 кв. м.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що оплата Замовником здійснюється на підставі пред`явленого рахунку Підприємства не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В пункті 3.4 Договору сторонами узгоджено, у разі не підписання або не повернення акту виконаних робіт, вважати що послугами забезпечено якісно та у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.5 Договору (в редакції додаткової угоди № 2) розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата Замовником за послуги по вивезенню сміття здійснюється не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. .

За визначенням п. 3.6 Договору (в редакції додаткової угоди № 2), розмір плати за послуги розраховується на підставі показників приладів обліку (лічильників). Розрахунок плати за послуги по вивезенню сміття розраховується пропорційно до займаної площі Замовника на підставі рахунку третьої організації (ТОВ «РЕМОНДІС»). Оплата здійснюється Замовником на підставі рахунку Підприємства.

Оплата за Послуги проводиться Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства (п. 3.7 Договору).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що цей договір діє з 12.05.2011 по 31.12.2011 включно.

Додатковими угодами сторонами неодноразово продовжувався строк дії договору, зокрема, додатковою угодою № 16 від 31.12.2020 строк дії договору встановлено по 31 грудня 2021 року.

На виконання умов Договору позивачем за період з січня 2020 року виставлені відповідачу на оплату наступні рахунки: № 0106 від 21.01.2020 на суму 39103,06 грн., №0206 від 29.02.2020 на суму 45280,75 грн., № 0306 від 31.03.2020 на суму 15527,53 грн., № 0506 від 31.05.2020 на суму 2086,50 грн., № 0606 від 30.06.3020 на суму 2153,76 грн., № 0706 від 31.07.2020 на суму 18943,86 грн., № 0806 від 31.08.2020 на суму 15947,48 грн., № 0906 від 30.09.2020 на суму 27627,83 грн., № 1006 від 31.10.2020 на суму 18132,54 грн., № 1106 від 30.11.2020 на суму 17811,05 грн., № 1206 від 31.12.2020 на суму 19896,52 грн., № 0106 від 31.01.2021 на суму 29956,82 грн., № 0206 від 28.02.2021 на суму 34720,70 грн., № 0306 від 31.03.2021 на суму 32526,48 грн., № 0406 від 30.04.2021 на суму 16928,90 грн., № 0506 від 31.05.2021 на суму 14448,54 грн., № 0606 від 30.06.2021 на суму 20405,62 грн., № 0706 від 31.07.2021 на суму 29221,27 грн., № 0806 від 31.08.2021 на суму 41530,50 грн.

Акти приймання-здачі виконаних робіт та наданих послуг за наведеними рахунками підписані з боку Замовника без зауважень.

За поясненням позивача, з січня 2020 року Замовник порушує умови Договору щодо оплати відшкодування вартості спожитих комунальних послуг, станом на 21.09.2021 заборгованість відповідача за отримані послуги становить 412249,71 грн., численні звернення до відповідача щодо сплати заборгованості залишились без реагування.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо відшкодування позивачу витрат за спожиті комунальні послуги у визначений Договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору ним протягом терміну дії договору направлялись рахунки для сплати сум відшкодування та акти приймання-здачі виконаних робіт та наданих послуг. За доводами позивача, відповідач з січня 2020 року умови Договору щодо оплати наданих послуг виконував неналежним чином, що призвело до утворення у останнього заборгованості за Договору в розмірі 412249,71 грн.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучені копії рахунків та актів приймання-здачі виконаних робіт та наданих послуг за змістом яких відповідачу нараховано компенсацію вартості комунальних послуг, а саме: електроенергії, теплопостачання, водопостачання, водовідведення, реактивної ел./енергії, за період з січня 2020 року по липень 2021 року включно. Акти приймання-здачі виконаних робіт та наданих послуг підписані представником відповідача без зауважень. Доказів оплати вартості спожитих комунальних послуг за спірний період відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В порушення умов договору, відповідач оплату компенсації вартості спожитих комунальних послуг в повному обсязі у встановлений Договором строк не здійснив.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд визнав правомірною позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача 412249,71 грн. основного боргу за договором і задовольняє її в цій сумі.

Крім вимоги про стягнення основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 17180,91 грн. пені, 8509,62 грн. 3% річних та 19443,23 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пунктів 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, визначальним для строку нарахування штрафних санкцій є наявність в умовах договору, визначеного за домовленістю сторін правочину, іншого порядку, ніж той, що законодавець передбачив у вказаній нормі.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивачем вимога про стягнення 17180,91 грн. пені заявлена на підставі п. 2.2.4 Договору за загальний період з 16.02.2020 по 21.09.2021 включно.

Умовами п. 2.2.4 Договору передбачено, що Замовник зобов`язаний, у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню в розмірі облікової ставки НБУ.

Оскільки положення договору в даному випадку не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ч. 6 ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шестимісячного строку.

В розрахунку пені позивач зазначив періоди нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням позовної давності в один рік.

Однак, положенням ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що виходячи з простроченої заборгованості за кожним рахунком (актом приймання-здачі наданих послуг), за заявлений позивачем період з 21.09.2020 по 21.09.2021 з урахуванням законодавчого обмеження строку нарахування пені в пів року, до стягнення підлягає 10036,07 грн. пені. В решті заявлених вимог про стягнення 7144,84 грн. пені суд відмовляє, як заявлених безпідставно.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за визначений позивачем період з 16.02.2020 по 21.09.2021 за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, виходячи з простроченої заборгованості за кожним рахунком (актом приймання-здачі наданих послуг), суд визнав його правильним, до стягнення підлягає 8509,62 грн. 3% річних, як і визначено позивачем.

При перевірці розрахунку позивача за вимогою про стягнення втрат від інфляції суд виходив з наступного:

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки інфляційних втрат за визначений позивачем загальний період: березень 2020 року серпень 2021 року за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, виходячи з простроченої заборгованості за кожним рахунком (актом приймання-здачі наданих послуг), суд визнав його правильним. Вимога про стягнення інфляційних втрат задовольняється судом у визначеній позивачем сумі 19443,23грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтував частково, а відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобов`язання по оплаті наданих комунальних послуг в повному обсязі та у визначений договором строк, не надав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 412249,71 грн. основного боргу, 10036,07 грн. пені, 8509,62 грн. 3% річних та 19443,23 грн. інфляційних втрат. В решті заявлених вимог (7144,84 грн. пені) суд відмовляє в позові через необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру визнаних судом обґрунтованими позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 6723,53 грн. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-250 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства Запорізький інститут регіонального розвитку Запорізької обласної ради (пр. Соборний, буд. 162, м. Запоріжжя, 69005; ідентифікаційний код 36247508) на користь комунального підприємства Універс Запорізької обласної ради (пр. Соборний, буд. 164, м. Запоріжжя, 69107; ідентифікаційний код 13622246) 412249,71 грн. (чотириста дванадцять тисяч двісті сорок дев`ять грн. 71 коп.) основного боргу, 10036,07 грн. (десять тисяч тридцять шість грн. 07 коп.) пені, 8509,62 грн. (вісім тисяч п`ятсот дев`ять грн. 62 коп.) 3% річних, 19443,23 грн. (дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок три грн. 23 коп.) інфляційних втрат та 6723,53 грн. (шість тисяч сімсот двадцять три грн. 53 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 06.12.2021.

Суддя В.В. Левкут