ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа№ 910/563/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

у судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2021

у справі № 910/563/21 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «ЕМКО»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД»

про стягнення 256 958, 81 грн,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВП «ЕМКО» (далі - ТОВ «ВП «ЕМКО», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» (далі - ТОВ «ПОДОЛЖИЛБУД», відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 256 958,81 грн, з яких 209 852,00 грн основного боргу, 32 051,55 грн пені, 6 436,59 грн 3% річних та 8 618,67 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №12/1 від 10.01.2020 в частині оплати за поставлену продукцію.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «ПОДОЛЖИЛБУД» вказує, що додані позивачем видаткові накладні не є належними доказами, оскільки неможливо встановити, що вони складені на виконання саме договору №12/1 від 10.01.2020. Також, відповідач зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності щодо нарахування пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «ЕМКО» 209 852,00 грн заборгованості, 31 499,61 грн пені, 6 436,59 грн 3% річних, 8 618,67 грн інфляційних втрат та 3 846,10 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на виконання умов договору №12/1 від 10.01.2020 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 489 852,00 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств. Однак, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 280 000,00 грн, внаслідок чого у ТОВ «ПОДОЛЖИЛБУД» утворилась заборгованість у розмірі 209 852,00 грн, що також вбачається з акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2020, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що видаткові накладні не є належними доказами, оскільки в таких накладних в графі договір вказано «Основний», що виключає можливість встановити, що вони складені на виконання саме договору №12/1 від 10.01.2020. Місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем не надано суду жодних доказів наявності будь-яких інших договірних відносин з позивачем, окрім укладеного договору №12/1 від 10.01.2020.

Перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд визнав розрахунки арифметично вірними, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, та стягнув з відповідача 3% річних та інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, місцевий господарський суд врахував, що позивач звернувся до суду з цим позовом 14.01.2021, в той час як нарахування пені здійснено за періоди з 07.02.2020 по 03.03.2020, з 04.03.2020 по 03.07.2020, з 04.07.2020 по 12.01.2021, а тому суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення пені в межах спеціального строку позовної давності в один рік, отже підстави для застосування наслідків пропуску спеціального строку позовної давності за заявою відповідача відсутні.

Разом з тим, здійснивши власний перерахунок пені, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов`язання, оскільки розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені суд першої інстанції задовольнив частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 у справі №910/563/21 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що надані позивачем видаткові накладні ВП №42 від 06.02.2020 та ВП №43 від 06.02.2020 є неналежними доказами у справі, оскільки не стосуються предмету доказування. На думку відповідача, з наданих видаткових накладних неможливо встановити обставини щодо заявлених вимог, оскільки в таких видаткових накладних зазначено договір - «Основний», в той час як позовні вимоги заявлені на підставі іншого договору - №12/1 від 10.01.2020. Апелянт вважає, що платіжні доручення №768 від 15.01.2020, №808 від 28.01.2020, №7819 від 30.01.2020, №224 від 03.03.2020, №1235 від 03.07.2020 також не підтверджують заявлених вимог, оскільки в таких платіжних дорученнях в графі призначення платежу зазначено «Оплата за щити зг.рах. №13 від 14.01.2020», при цьому позивачем не додано до позову рахунку №13 від 14.01.2020. З аналогічних підстав вважає, що акт звірки взаєморозрахунків та довідка про залишок заборгованості не можуть бути підтвердженням заборгованості саме за договором №12/1 від 10.01.2020.

Крім того, скаржник зазначає, що термін нарахування пені, з урахуванням передбачених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України обмежень, закінчився ще 07.08.2020, у зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/563/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: ОСОБА_1, Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 у справі №910/563/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

05.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» надійшла заява про усунення недоліків з доказами доплати судового збору.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. 11.05.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.05.2021 у справі №910/563/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1, Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2021, розгляд справи №910/563/21 призначено на 24.06.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 19.03.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

ТОВ «ВП «ЕМКО» зазначає, що у позивача відсутні будь-які інші договірні відносини з відповідачем, а тому поставка продукції, часткова оплата відповідачем продукції, звірки розрахунків здійснювалися сторонами в рамках договору №12/1 від 10.01.2020. Вказує, що поставлена продукція відповідає предмету договору №12/1 від 10.01.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. 24.06.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.06.2021 у справі №910/563/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1, Станік С.Р.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 справу №910/563/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1, Станік С.Р., розгляд справи відкладено на 02.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 відкладено розгляд справи на 07.10.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 відкладено розгляд справи на 28.10.2021.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №910/563/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 справу №910/563/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

У судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явилися. При цьому, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Скаржник про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням поданого позивачем клопотання, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 489 852,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №ВП42 від 06.02.2020 на суму 200 772,00 грн та №ВП43 від 06.02.2020 на суму 289 080,00 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств. При цьому у видаткових накладних в графі договір вказано - «Основний».

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 280 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №768 від 15.01.2020, №808 від 28.01.2020, №7819 від 30.01.2020, №224 від 03.03.2020, №1235 від 03.07.2020, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» утворилась заборгованість у розмірі 209 852,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялася вимога №47 від 22.12.2020, в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість за поставлений товар у розмірі 209 852,00 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 22.12.2020. Відповідач на вищезазначену вимогу відповіді не надав.

Позивач стверджує, що поставка продукції була здійснена відповідно до договору №12/10 від 10.01.2020, проте з матеріалів справи вбачається, що видаткові накладні не містять посилань на цей договір, так само як і акт звірки, підписаний обома сторонами. Платіжні доручення, в свою чергу, також не місять посилань на договір, вказаний позивачем. Судова колегія звертає увагу, що позивач жодним чином не пояснює, який саме договір є «основним», та не надає до суду копію цього договору.

Оскільки позивачем не доведено, що поставка за видатковими накладними №ВП42 від 06.02.2020 на суму 200 772,00 грн та №ВП43 від 06.02.2020 була здійснена відповідно до умов договору №12/01 від 10.01.2020, судова колегія вважає, що у спірних правовідносинах положення вищевказаного договору не можуть бути прийняті судом до уваги, зокрема щодо строків розрахунків та нарахування пені.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вимога сплатити за поставлену продукцію була пред`явлена лише 22.12.2020, отже обов`язок відповідача з оплатити за поставлену продукцію у сумі 209 852,00 грн виник 29.12.2020, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 32 051,55 грн пені, 6 436,59 грн 3% річних та 8 618,67 грн інфляційних втрат, які нараховані за період з 07.02.2020 по 12.01.2021.

Однак, враховуючи те, що обов`язок сплатити за поставлений товар виник у відповідача лише 29.12.2020, 3% та інфляційні втрати мають нараховуватися за період з 30.12.2020 по 12.01.2021, тобто за 14 днів, а не за умовами договору №12/01 від 10.01.2020, як помилково зазначив суд першої інстанції. При цьому пеня у спірних правовідносинах, за накладними у яких не зазначено по якому договору була здійснена поставка не може бути нарахована, з огляду на відсутність договору та погоджених сторонами умов нарахування пені.

За розрахунками апеляційного господарського суду, за період з 30.12.2020 по 12.01.2021 сума 3% річних складає 241,38 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, судова колегія зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Таким чином, оскільки період прострочення становить 14 днів, то інфляційні втрати у даній справі відсутні та не нараховуються.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до приписів ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені позивачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є частково обґрунтованими. Рішення суду першої інстанції від 19.03.2021 у даній справі прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Колегія суддів вважає, що у цій справі слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача суму основного боргу та 3% річних за період з 30.12.2020 по 12.01.2021. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 у справі №910/563/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 у справі №910/563/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення суду у справі №910/563/21 яким позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» (вул. Осиповського, буд. 9, м. Київ, 04123, ідентифікаційний код - 38981171) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «ЕМКО» (вул. Олекси Тихого, буд. 99, м. Київ, 03067, ідентифікаційний код - 40172418) 209 852 (двісті дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн 00 коп - заборгованості, 241 (двісті сорок одну) грн 38коп - 3% річних, 3 147 (три тисячі сто сорок сім) грн 78 коп судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «ЕМКО» (вул. Олекси Тихого, буд. 99, м. Київ, 03067, ідентифікаційний код - 40172418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДОЛЖИЛБУД» (вул. Осиповського, буд. 9, м. Київ, 04123, ідентифікаційний код - 38981171) 1059 (одну тисячу п`ятдесят дев`ять) грн 90 коп судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6. Видачу наказів у справі №910/563/21 доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/563/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 30.11.2021 після виходу судді з лікарняного.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала