ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2021 р. Справа№ 910/11610/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання: Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 (дата складання та підписання повного тексту рішення 22.02.2021)

у справі № 910/11610/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом - Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія Укренерго"

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Кабінет міністрів України

за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство енергетики України

за участю третьої особи 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 4 511 888 391,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом"/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець"/відповідач) про стягнення 4 511 888 391,99 грн, у тому числі: 4 113 724 648,72 грн - основного боргу, 79 674 219,92 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договорами № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 та № 65-150-SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договорами № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 та № 65-150-SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020 в частині оплати отриманої електричної енергії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 провадження у справі за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Державного підприємства "Гарантований покупець" в частині стягнення основного боргу у розмірі 366 702 145,22 грн та пені у сумі 911 512,08 грн закрито, позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат задоволено, стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних, 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат та 735 700,00 грн - судового збору.

Рішення мотивоване тим, що зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження погашення залишку заборгованості відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність факту наявності боргу відповідача в загальній сумі 3 747 022 503,50 грн. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, передбачені п. 6.2. та п. 6.3 договорів, 3% річних та інфляційних втрат, та встановив, що їх розрахунок здійснено арифметично вірно, відповідно ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних, 21 768 780,75 грн - інфляційних витрат.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на невірне застосування судом п 6.4 договору та ст. 534 ЦК України, оскільки наявні серед матеріалів справи платіжні доручення свідчать про те, що в реквізитах "Призначення платежу" відповідачем зазначено, що здійснюється оплата за електричну енергію із вказівкою на договір, додаткову угоду, період постачання, за який ці кошти сплачуються, при цьому договором не передбачено можливості самостійного розподілу позивачем отриманих від відповідача коштів з чітким призначенням їх сплати, отже, позивач безпідставно зарахував платежі відповідача за електричну енергію згідно із вказаними додатковими угодами в оплату неустойки на підставі п. 6.4 договору, ст. 534 ЦК України, а встановлені судом розміри заборгованості не відповідають фактичним розрахункам між сторонами, крім того, наведений позивачем п. 6.6 договору не спростовує необхідності дотримання умов застосування п. 6.4 договору. Скаржник посилається на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 909/1141/18, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18, від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18.

Скаржник зазначає, п. 6.2 договорів №№ 1, 2 не містить бази нарахування пені - не зазначено від якої суми нараховується подвійна облікова ставка НБУ, що є підтвердженням відсутності підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як сплата пені, що підтверджується постановою Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Також скаржник зазначає про те, що господарським судом першої інстанції не застосовано ст. 614 ЦК України, як підстави для звільнення від відповідальності відповідача, оскільки обсяги виконання зобов`язання відповідачем з оплати відпущеної електроенергії виробникам за "зеленим" тарифом ставиться Законом та Порядком в залежність від виконання зазначених спеціальних обов`язків НЕК "Укренерго".

Скаржник вказує на те, що джерелом надходження грошових коштів для розрахунків з продавцями електричної енергії за "зеленим" тарифом є платежі, пов`язані з оплатою НЕК "Укренерго" послуг відповідача із забезпечення збільшення частики виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Одночасно змістом зазначених послуг є забезпечення виконання наведених спеціальних обов`язків НЕК "Укренерго" та відповідачем. Таким чином, регулювання зобов`язань з купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом не вичерпуються умовами договору. Таким чином, обсяг виконання зобов`язання відповідача з оплати відпущеної електроенергії виробникам за "зеленим" тарифом ставить Законом також в залежність від виконання НЕК "Укренерго" вказаних спеціальних обов`язків, відповідно, нездійснення НЕК "Укренерго" повної оплати відповідачу послуги спірного періоду виключає можливість своєчасних та повних розрахунків з позивачем за електричну енергію спірного періоду. Господарським судом не застосовано положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, хоча відповідне клопотання заявлялось відповідачем при розгляді даної справи. Так, при вирішенні питання застосування положень ст. 551 ЦК України та ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України відповідач просив врахувати правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 08.04.2021, вказує на те, що при укладенні договорів, сторони керувались положеннями ст. 534 ЦК України в частині того, що вказана норма надає сторонам можливість на власний розсуд визначити в договорі інакший порядок зарахування коштів, аніж передбачено абзацами 1-3 указаної статті, тому дії позивача щодо здійснення розподілів грошових коштів є правомірними, обгрунтованими та такими, що відповідають вимогам законодавства, крім того, при встановленні стану розрахунків, суд першої інстанції врахував наявні у матеріалах справи повідомлення про черговість розподілів грошових коштів. Здійснення розподілів не позбавляє неустойку забезпечувального характеру, а навпаки - стимулює відповідача здійснювати погашення як неустойки, так і основного боргу, що сприяє досягненню цілей забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, а при належному виконанні відповідачем умов договорів у нього не виникало б зобов`язань щодо оплати пені/штрафу, однак, відповідачем умови договорів було порушень.

Так, доводи скаржника щодо залежності виконання ним зобов`язань з оплати вартості електричної енергії купленої у позивача в залежності від платежів ПрАТ "НЕК "Укренерго" є безпідставними, оскільки взаємовідносини відповідача із третіми особами не можуть мати впливу на необхідність належного виконання відповідачем його зобов`язань за укладеними договорами. Суд обґрунтовано врахував, що і позивач, і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності, крім того, враховано безпідставність доводів відповідача щодо відсутності його вини, такі доводи не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами справи, отже, суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема і в частині 3% річних та інфляційних втрат.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу

Відповідач зазначає про те, що зарахування коштів, а саме віднесення в оплату пені, платежів відповідача за електричну енергію не відбулось, що підтверджується наявними у матеріалах справи засвідченими копіями податкових накладних та актами звірки розрахунків, відповідно до яких, всі платежі відповідача зараховані обопільно сторонами згідно з призначенням таких платежів та ані в бухгалтерському, ані в податковому обліку зазначений розподіл позивачем відображений також не був, що підтверджується актом звірки розрахунків станом на кінець дня 31.12.2020 та станом на кінець дня 31.03.2021. Так, відповідач зазначає про те, що на дату подання даних заперечень, заборгованість за квітень 2020р. відсутня, а заборгованість за травень 2020р. складає 474 912 158,81 грн.

На думку скаржника, господарської операції, змістом яких є вказаний у позовній заяві розподіл (зарахування) в оплату пені, сплачених відповідачем коштів в рахунок електричної енергії, позивачем не здійснювались.

Відповідач зазначає, що договори купівлі-продажу електроенергії, з урахуванням висновків Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18, не містять застереження, що таких розподіл здійснюється "в незалежності від призначення платежу платника", тобто розподіл (зарахування) коштів на підставі п. 6.4 договорів, ст. 534 ЦК України відносно платежів з чітким призначенням здійснюватися не може.

Відповідач вважає, що примірна форма підлягає врахуванню судом, адже її редакція є додатковим підтвердженням того, що умови п.п. 6.4, 6.6 договорів не повинні застосовуватись до умов виконання ПСО для населення і, відповідно, до вказаних спірних правовідносин. Наведені позивачем обґрунтування, в тому числі умови п.п. 4.5, 6.6, 6.8 договорів, не спростовують доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі та є додатковим підтвердженням того, що такі господарські операції, як зарахування коштів в порядку п. 6.4 договору, ст. 534 ЦК України позивачем не здійснювались.

Також у запереченні міститься клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, а саме: копію заперечення позивача на відповідь на відзив у справі № 910/7234/20; копію письмових пояснень позивача від 15.12.2020 № 50-07/2146 у справі № 910/7234/20; засвідчену копію акту звірки розрахунків відповідача з позивачем станом на кінець дня 31.03.2021; засвідчені копії платіжних доручень від 12.02.2021 за №№ 104416, 104417, 104418 та від 09.04.2021 за № 116231; засвідчену копію листа відповідача від 12.02.2021 № 41/721 про зміну призначення платежів, як оплата за електроенергію квітня та травня 2021; засвідчену копію листа позивача від 17.02.2021 № 50-13/331 про погодження зміни призначення платежів.

Узагальнені доводи письмових пояснень, заяви та клопотання учасників справи

Позивач у письмових поясненнях, поданих до суду 11.06.2021, заперечує проти задоволення клопотання про долучення додаткових доказів, яке викладене у запереченні на відзив на апеляційну скаргу, зазначає про те, що дійсність положень п.п. 6.4 та 6.6 договорів є неспростованою. Також, позивач зазначає про те, що акт звірки між позивачем та відповідачем станом на кінець дня 31.03.2021 не відображає дійсного стану розрахунків між сторонами та не відображає заборгованість скаржника, а відображає виключно рух грошових коштів.

22.06.2021 позивачем через відділ документального забезпечення суду подано: заперечення проти клопотань про залучення доказів, клопотання про залучення доказів, заперечення проти клопотань про забезпечення доказів, заперечення проти клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, заперечення проти клопотання про зменшення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

05.07.2021 від відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення

08.07.2021 від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надійшли письмові пояснення, у якому, зокрема, міститься прохання розглядати справу без участі представника, з урахуванням інформації, наданої у цих поясненнях.

Кабінет Міністрів України у письмовому поясненні, поданому до суду 27.07.2021, просить суд долучити зазначені пояснення до матеріалів справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи, зазначає про те, що позивач та відповідач здійснюють самостійно ведення господарської діяльності та несуть відповідальність за її наслідки, крім того, органам державної влади заборонено втручатись у господарські відносини підприємств.

05.10.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких зазначено про те, що п.п. 6.4 та 6.6 договорів втратили юридичну силу після закінчення строку дії договорів, та позивач в будь-якому випадку не мав права змінювати призначення платежу та зараховувати кошти в знак погашення штрафних санкцій, посилаючись на черговість, визначену даними пунктами договорів.

02.11.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо закриття провадження в частині, у яких відповідач зазначає про те, що 12.04.2021 відбулась робоча нарада, за участю представників позивача та відповідача щодо узгодження спільних дій, спрямованих на усунення розбіжностей в фактичних даних розрахунків за електричну енергію між відповідачем та позивачем, за результатами якої підписано протокол, який відтворює дані бухгалтерського обліку обох підприємств.

03.11.2021 ДП "Гарантований покупець" до суду подано заяву про залишення позову без розгляду, яка обґрунтована тим, що Зорін М.О. міг підписувати позовну заяву у справі № 910/11610/20 виключно на підставі довіреності, проте, матеріали справи не містять довіреності, виданої президентом ДП "НАЕК "Енергоатом" на ім`я Зоріна М.О.

08.11.2021 від позивача надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині, у якому міститься прохання врахувати дані пояснення щодо несплаченого відповідачем основного боргу в сумі 681 658 580,53 грн, 3% річних та інфляційних втрат при ухваленні судового рішення у справі № 910/11610/20.

15.11.2021 від ДП "НАЕК "Енергоатом" до суду подано заперечення на заяву ДП "Гарантований покупець" про залишення позову без розгляду, враховуючи те, що довіреність від 30.07.2020 № 314/10 підтверджує обставини щодо уповноваження генерального директора ВП "Енергоатом-Трейдінг" ДП "НАЕК "Енергоатом" Зоріна М.О. на представлення інтересів з питань, пов`язаних з забезпеченням функціонування ринку електричної енергії та укладання договорів, в тому числі купівлі-продажу електричної енергії, а доводи та аргументи відповідача щодо підписання позовної заяви на підставі цієї довіреності є недостовірними, недопустимими та не мають значення для справи.

15.11.2021 від позивача через відділ документального забезпечення суду надійшла заява про зловживання відповідачем процесуальними правами в розумінні ч. 2 ст. 43 ГПК України, яка мотивована тим, що відповідач продовжує подавати до суду завідомо безпідставні заяви, спрямовані на безпідставне затягування, перешкоджання розгляду справи, що також призводить до зловживання правами, безпідставних, неефективних витрат відповідача у вигляді сплати судового збору. Також позивач просить постановити ухвалу про стягнення з відповідача штрафу в дохід державного бюджету.

19.11.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких відповідач, з посиланням на акт звірки розрахунків від 31.12.2020, зокрема, вказує на те, що заявлена до стягнення позивачем заборгованість у даній справі не відповідає даним бухгалтерського та податкового обліку як відповідача, так і позивача, а у матеріалах справи відсутні докази направлення повідомлень про черговість зарахування коштів, підписані КЕП керівника (уповноваженої особи) в електронному вигляді на електронну пошту відповідача, також в матеріалах справи відсутні будь-які докази існування електронних повідомлень про черговість зарахування грошових коштів та їх направлення на адресу відповідача.

22.11.2021 від відповідача надійшло заперечення на заяву позивача про зловживання відповідачем процесуальними правами у справі № 910/11610/20, у якій, зокрема, зазначає про те, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 не оскаржувалась відповідачем, вказує на те, що всі подані відповідачем процесуальні документи у справі були спрямовані на реальне настання відповідних процесуальних наслідків, відтак доводи позивача про їх безпідставність є необґрунтованими. Також відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні заяви.

Також 22.11.2021 від відповідача надійшла заява про притягнення представника позивача до відповідальності за зловживання процесуальними правами у справі № 910/11610/20, в якій зазначено, зокрема, про те, що твердження позивача про оскарження відповідачем ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021, не відповідає дійсності, що є намаганням ввести суд в оману відносно дій відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11610/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20. Призначено справу № 910/11610/20 до розгляду у судовому засіданні 22.04.2021.

Судове засідання 22.04.2021 не відбулося, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Гаврилюка О.М. з 15.04.2021 на лікарняному.

Після виходу головуючого судді Гаврилюка О.М. з лікарняного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про призначення справи № 910/11610/20 до розгляду у судовому засіданні 10.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 до 22.06.2021. Продовжено процесуальний строк розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кабінет міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ); залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство енергетики України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35; ідентифікаційний код 37552996); залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19; ); зобов`язано позивача у строк, не пізніше п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду, направити третім особам - Кабінету міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ), Міністерству енергетики України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35; ідентифікаційний код 37552996) та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19; ) копії позовної заяви з додатками, докази чого надати Північному апеляційному господарському суду; зобов`язано відповідача у строк, не пізніше п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду, направити третім особам - Кабінету міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ), Міністерству енергетики України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35; ідентифікаційний код 37552996) та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19; ) копії апеляційної скарги з додатками, докази чого надати Північному апеляційному господарському суду; запропоновано третім особам - Кабінету міністрів України, Міністерству енергетики України та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надати письмові пояснення у справі до 01.07.2021; відкладено розгляд справи № 910/11610/20 з розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 на 01.07.2021.

Розпорядженнями Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11610/20 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Корсак В.А.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 прийнято до свого провадження матеріали справи № 910/11610/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Корсак В.А. та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 29.07.2021.

Розпорядженнями Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Корсака В.А. з 26.07.2021 по 08.08.2021, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11610/20 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 прийнято справу № 910/11610/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

07.09.2021 через відділ канцелярії суду від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшла заява про відвід складу колегії суддів: Гаврилюку О.М., Коротун О.М. та судді Ткаченко Б.О.

Розглянувши у судовому засіданні заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" про відвід складу колегії суддів Гаврилюка О.М., Ткаченка Б.О., Коротун О.М. та клопотання, заявлені ДП "Гарантований покупець", колегія суддів апеляційного господарського суду, ухвалами від 08.09.2021, визнала заявлений Державним підприємством "Гарантований покупець" відвід суддям Гаврилюку О.М., Ткаченку Б.О., Коротун О.М. від розгляду справи № 910/11610/20 необґрунтованим, відмовила в задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" про відвід складу колегії суддів Гаврилюка О.М., Ткаченка Б.О., Коротун О.М. від розгляду справи № 910/11610/20, відмовила в задоволенні клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець" про забезпечення (витребування) доказів у Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", відмовила в задоволенні клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець" про призначення судової економічної експертизи, клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець", подане 08.06.2021, про залучення доказів залишила без розгляду, клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець", подане 10.06.20210 про залучення доказів залишила без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 розгляд справи № 910/11610/20 з розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 відкладено на 05.10.2021.

Розпорядженнями Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11610/20 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 04.10.2021 прийнято справу № 910/11610/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Коротун О.М.

На підставі ст. 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги у справі № 910/11610/20 на 04.11.2021.

03.11.2021 від відповідача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, оскільки особою, яка звертається із позовом, не дотримано вимог ч. 2 ст. 162 ГПК України, що є імперативною нормою, стосовно підписання уповноваженим представником позовної заяви, яка ним подається, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний скасувати рішення суду першої інстанції, а позов залишити без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 оголошено перерву у розгляді справи № 910/11610/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 до 22.11.2021.

Щодо клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, а саме: копію заперечення позивача на відповідь на відзив у справі № 910/7234/20; копію письмових пояснень позивача від 15.12.2020 № 50-07/2146 у справі № 910/7234/20; засвідчену копію акту звірки розрахунків відповідача з позивачем станом на кінець дня 31.03.2021; засвідчені копії платіжних доручень від 12.02.2021 за №№ 104416, 104417, 104418 та від 09.04.2021 за № 116231; засвідчену копію листа відповідача від 12.02.2021 № 41/721 про зміну призначення платежів, як оплата за електроенергію квітня та травня 2021; засвідчену копію листа позивача від 17.02.2021 № 50-13/331 про погодження зміни призначення платежів, викладене у запереченні на відзив на апеляційну скаргу та клопотання № 50-07/2312 від 05.10.2021 позивача про долучення письмових доказів до матеріалів справи, колегія суддів апеляційного господарського суду відмовляє у їх задоволенні та зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПКУкраїни докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статті 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасників справи.

Така обставина (тобто відсутність доказів як таких) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17.

22.11.2021 у судовому засіданні представник відповідача підтримав заяву від 03.11.2021 про залишення позову без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 22.11.2021 заперечив проти задоволення заяви від 03.11.2021 про залишення позову без розгляду.

Обговоривши у судовому засіданні 22.11.2021 заяву відповідача від 03.11.2021, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Так, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.07.2020, Зорін М.О. має право вчиняти дії від імені позивача в порядку самопредставництва ДП "НАЕК "Енергоатом" у судах.

Також, на дату підписання та подання позовної заяви до суду Зорін М.О. є генеральним директором, а не виконуючим обов`язки, ВП "Енергоатом-Трейдинг" ДП "НАЕК "Енергоатом" на підставі наказу від 27.07.2020 № 753-к.

Враховуючи викладене, оскільки Зорін М.О. уповноважений діяти від імені позивача в порядку самопредставництва ДП "НАЕК "Енергоатом" без додаткового уповноваження (довіреності), на підставі витягу з ЄДР, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви від 03.11.2021 про залишення позову без розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.11.2021 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості мирного врегулювання учасниками справи спору.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання, представник Кабінету Міністрів України підтримав клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи те, що розгляд справи неодноразово відкладався саме з метою надання можливості мирного врегулювання спору та обмеженість процесуальних строків розгляду апеляційної скарги.

22.11.2021 від відповідача надійшло клопотання про призначення судової комплексної експертизи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 клопотання ДП "Гарантований покупець" про призначення судової комплексної експертизи залишено без розгляду.

22.11.2021 представник відповідача у судовому засіданні зазначив про те, що під час технічної перерви, після консультуванням з керівництвом відповідача, виникла необхідність оголошення перерви у розгляді справи № 910/11610/20 на два дні, для надання можливості підготувати заяву про відвід одному із суддів судової колегії, у зв`язку із упередженим ставленням.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про оголошення перерви, дійшла висновку про часткове задоволення та оголошення перерви до 14 год. 50 хв. 22.11.2021.

Після перерви, представник відповідача повідомив про неможливість підготування заяви про відвід, у зв`язку із недостатністю часу для поїздки до офісу, друкування заяви, надсилання її учасникам справи та повернення до приміщення суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи те, що заява про відвід відсутня, як в письмовій, так і в усній формі, повертається до розгляду справи.

Колегія суддів у судовому засіданні 22.11.2021 поставила на обговорення заяви позивача про зловживання відповідачем процесуальними правами в розумінні ч. 2 ст. 43 ГПК України та заяву відповідача про притягнення представника позивача до відповідальності за зловживання процесуальними правами у справі № 910/11610/20.

Представники позивача підтримали заяву про зловживання відповідачем процесуальними правами в розумінні ч. 2 ст. 43 ГПК України та заперечили проти задоволення заяви відповідача про притягнення представника позивача до відповідальності за зловживання процесуальними правами у справі № 910/11610/20, зазначаючи про те, що мала місце описка, що не може бути визнано зловживанням правами в розумінні ст. 43 ГПК України. Представники відповідача у судовому засіданні 22.11.2021 заперечили проти задоволення заяви позивача, вказавши на те, що всі клопотання та заяви були подані з метою захисту прав та інтересів підприємства.

Розглянувши у даному судовому засіданні вказані заяви, заслухавши учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку, що подані заяви не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод у розгляді справи) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Колегія суддів звертає увагу, що основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій тощо. Разом з тим, межа між дійсним наміром захистити свої права та зловживанням процесуальними правами дуже тонка, а тому суди повинні ретельно з`ясовувати підстави звернення до суду з позовом, заявлених клопотань, подання заяв, наслідки такого звернення та мету, яку має намір особа досягти.

Під зловживанням процесуальними правами, слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 38 ГПК України учасник справи має право подати заяву про відвід судді (колегії суддів), а подання відповідачем інших процесуальних документів було спрямоване на реальне настання відповідних процесуальних наслідків, крім того,

Враховуючи вказане вище, колегія суддів зазначає, що визнання дій учасників справи як зловживання процесуальними правами є правом суду, яке ним реалізовується залежно від конкретних обставин справи, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не знайшов правових підстав для визнання як дій відповідача, так і дій позивача зловживанням процесуальними правами.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.09.2021 у справі № 33/29.

22.11.2021 представником відповідача у судовому засіданні заявлено про те, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 є описка, яка заважає розгляду справи, а саме: невірно зазначено назву позивача та відповідача шляхом використання подвійних "лапок", які не відповідають встановленим стандартам та просить направити справу до суду першої інстанції для виправлення описки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення заявленого клопотання про направлення справи до суду першої інстанції для виправлення описки, оскільки зазначене клопотання, всупереч ст. 258 ГПК України, не було подано разом із апеляційною скаргою.

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що відповідач не позбавлений права звернутись до господарського суду першої інстанції із відповідною заявою про виправлення описки, також слід зазначити, що зазначена описка не є підставою для скасування рішення.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/11610/20 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників у судове засідання

Представники третьої особи-1, третьої особи-3 та третьої особи-4 у судове засідання, призначене на 22.11.2021, не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників третьої особи-1, третьої особи-3 та третьої особи-4.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 22.11.2021 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 залишити без змін.

Представники відповідача у судовому засіданні 22.11.2021 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних, 21 768 780,75 грн - інфляційних витрат.

Представник третьої особи-2 у судовому засіданні 22.11.2021 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - продавець) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (далі - покупець) укладено договір № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 (далі - договір №1) та договір № 65-150/SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020 (далі - договір №2) купівлі-продажу електричної енергії.

За цими договорами продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цих договорах (п. 2.1. договорів).

Відповідно до п. 3.1. договорів періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год першого календарного дня по 24:00 год останнього календарного дня такого періоду, що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону. Період постачання може визначатися кількістю календарних діб постачання, календарними датами початку і закінчення календарного тижня/місяця/кварталу тощо.

Згідно із п. 3.2. договорів обсяг електричної енергії, що купується та продається за цими договорами, у періоді постачання визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання.

В п. 4.1. договорів встановлено, що купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та визначається у додатковій угоді для періоду постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється з урахуванням акцизного податку та податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України.

Вартість електричної енергії визначається як арифметичний добуток обсягу електричної енергії на ціну за 1 (один) МВт*год, та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (п. 4.2. договорів).

В пункті 4.3. договору № 1 визначено, що гарантований покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином:

4.3.1. Кожного банківського дня - у розмірі не менше 75% від грошових коштів, отриманих гарантованим покупцем від продажу електричної енергії на організованих сегментах ринку.

4.3.2. Не пізніше 27 числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 70% від вартості електричної енергії, купленої у період з 01 по 26 число розрахункового місяця.

4.3.3. Не пізніше останнього календарного дня розрахункового місяця - у розмірі не менше 75% вартості електричної енергії, купленої у такому розрахунковому місяці.

4.3.4. Не пізніше 10-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 100% від загальної вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.

Водночас, п. 4.3.1. договору № 2 викладено в наступній редакції: гарантований покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію кожного банківського дня:

- у розмірі не менше 75% від грошових коштів, отриманих гарантованим покупцем від продажу електричної енергії на організованих сегментах ринку;

- у розмірі не менше 100% від грошових коштів, отриманих гарантованим покупцем від продажу електричної енергії за двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії.

4.3.2. Не пізніше 27 числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 70% від вартості електричної енергії, купленої у період з 01 по 26 число розрахункового місяця.

4.3.3. Не пізніше останнього календарного дня розрахункового місяця - у розмірі не менше 75% вартості електричної енергії, купленої у такому розрахунковому місяці.

4.3.4. Не пізніше 10-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 100% від загальної вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.

Відповідно до п. 5.1. договорів продавець має право призупинити продаж (відпуск) електричної енергії гарантованому покупцю та звільняється від виконання зобов`язань за цими договорами на час призупинення, у разі, зокрема: якщо гарантований покупець порушив строк оплати будь-якого платежу за цим договором; у разі наявності заборгованості у гарантованого покупця перед продавцем за цим договором.

Пунктом 6.2. договорів визначено, що у випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) гарантованим покупцем за електричну енергію, у порядку визначеному окремо кожним із п. 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. цього договору, гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання.

Згідно п. 6.3. договорів за прострочення оплати гарантованим покупцем за електричну енергію на строк понад 30 календарних днів, гарантований покупець додатково зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості.

У разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює гарантований покупець на користь продавця, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення (п. 6.4. договорів).

В п. 10.4. договорів визначено, що сторони погоджуються із тим, що настання відкладальної обставини може бути зумовлене, зокрема, такими подіями: позапланове зменшення обсягу відпуску електричної енергії, оперативні команди і розпорядження ОСП на розвантаження, вихід із ладу будь-якого енергоблоку атомної електростанції продавця, встановлення законодавством додаткових, у тому числі спеціальних обов`язків щодо продажу електричної енергії, системні обмеження та інші події, що призведуть до зменшення/відсутності вільного обсягу (повністю або частково).

Відповідно до п. 12.1. договору № 1, цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.03.2020 включно. В частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання.

У відповідності до п. 12.1. договору № 2, цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 30.06.2020 включно. В частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання.

Отже, на виконання умов цих договорів між сторонами підписувались наступні додаткові угоди.

27.02.2020 між сторонами підписано додаткову угоду №1/321/01/20 до договору №1, відповідно до результатів електронного аукціону № ЕР-270220-GB, що відбувся 27.02.2020, аукціонного свідоцтва № 03-ЕР-270220-GB-1-1 та договору, гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах.

Відповідно до п. 2, 3 та 4 додаткової угоди №1/321/01/20, періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.03.2020 по 24:00 годин 31.03.2020. Обсяг електричної енергії, що купується та продається у періоді постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 5 978 178 МВт*год. Ціна електричної енергії становить 566,70 грн за 1 МВт*год, крім того ПДВ - 113,34, разом - 680,04 грн.

Згідно п. 5 додаткової угоди №1/321/01/20, вартість електричної енергії становить 3 387 833 472,60 грн, крім того ПДВ - 677 566 694,52 грн, разом - 4 065 400 167,12 грн.

Разом із тим, у зв`язку із настанням відкладальної обставини, продавець зменшив продаж електричної енергії за додатковою угодою №1/321/01/20 спочатку на 139 695 МВт*год, а потім зупинив продаж (відпуск) електричної енергії в обсязі 216 692 МВт*год.

Отже, відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2020 № 11 у періоді постачання з 01.03.2020 по 31.03.2020 позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 5 606 239 МВт*год загальною вартістю 3 812 466 769,56 грн.

Згідно із банківської виписки відповідач за продану електричну енергію розрахувався з позивачем у повному обсязі, проте з порушення строків, встановлених умовами договору № 1 та додаткової угоди №1/321/01/20, що також підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів.

Відтак, за додатковою угодою №1/321/01/20 від 27.02.2020 до договору № 1 у зв`язку із порушенням строків здійснення оплати, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 2 424 795,58 грн та інфляційних втрат в сумі 8 185 623,45 грн.

20.03.2020 між сторонами підписано додаткову угоду № 3/543/01/20, відповідно до результатів електронного аукціону № ЕР-200320-GB, що відбувся 20.03.2020, аукціонного свідоцтва № 03-ЕР-200320-GB-1-1 та договору, гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах.

Відповідно до п. 2, 3 та 4 додаткової угоди №3/543/01/20, періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.04.2020 по 24:00 годин 30.04.2020. Обсяг електричної енергії, що купується та продається у періоді постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 5 191 920 МВт*год. Ціна електричної енергії становить 566,70 грн за 1 МВт*год, крім того ПДВ - 113,34, разом - 680,04 грн.

Згідно п. 5 додаткової угоди №3/543/01/20, вартість електричної енергії становить 2 942 261 064,00 грн, крім того ПДВ - 588 452 212,80 грн, разом - 3 530 713 276,80 грн.

Разом із тим, у зв`язку із порушенням гарантованим покупцем строків оплати за договором № 1 та наявною заборгованістю, позивач призупинив продаж (відпуск) відповідачу електричної енергії за додатковою угодою №3/543/01/20 в обсязі 2 076 480 МВт*год.

Отже, відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 30.04.2020 № 58 у періоді постачання з 01.04.2020 по 30.04.2020 позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 3 115 440 МВт*год загальною вартістю 2 118 623 817,60 грн.

Згідно із банківської виписки відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами додаткової угоди №3/543/01/20 розрахувався з позивачем частково, що також підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів.

Таким чином, за додатковою угодою №3/543/01/20 до договору № 1 у відповідача наявна заборгованість в сумі 1 577 014 036,94 грн, а також у відповідності до умов договору позивачем нараховано пеню у розмірі 34 737 375,26 грн, та на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 12 554 936,68 грн, штраф у розмірі 117 978 651,53 грн та інфляційні збитки у сумі 9 243 140,37 грн.

17.04.2020 між сторонами підписано додаткову угоду №4/1112/01/20, відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-170420-GB, що відбувся 17.04.2020, аукціонного свідоцтва №03-ЕР-170420-GB-1-1 та договору, гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах.

Відповідно до п. 2, 3 та 4 додаткової угоди №4/1112/01/20, періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.05.2020 по 24:00 годин 31.05.2020. Обсяг електричної енергії, що купується та продається у періоді постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 5 338 944 МВт*год. Ціна електричної енергії становить 566,70 грн за 1 МВт*год, крім того ПДВ - 113,34, разом - 680,04 грн.

Згідно п. 5 додаткової угоди №4/1112/01/20, вартість електричної енергії становить 3 025 579 564,80 грн, крім того ПДВ - 605 115 912,96 грн, разом - 3 630 695 477,76 грн.

Разом із тим, у зв`язку із порушенням гарантованим покупцем строків оплати за договором № 1 та наявною заборгованістю позивач призупинив продаж (відпуск) відповідачу електричної енергії за додатковою угодою №4/1112/01/20 в обсязі 2 135 280 МВт*год.

Відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2020 № 100 у періоді постачання з 01.05.2020 по 31.05.2020 позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 3 203 664 МВт*год загальною вартістю 2 178 619 666,56 грн.

Згідно банківської виписки відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами додаткової угоди № 4/1112/01/20 розрахувався з позивачем частково, що також підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів.

Таким чином, за додатковою угодою № 4/1112/01/20 до договору № 1 у відповідача існує заборгованість у розмірі 2 170 008 466,56 грн, а відповідно до умов договору позивачем нараховано пеню в сумі 44 025 332,58 грн, штраф у розмірі 151 900 592,66 грн та на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 10 344 717,03 грн та інфляційні збитки в сумі 4 340 016,93 грн.

25.05.2020 між сторонами підписано додаткову угоду № 1/1453/01/20 до договору № 2, відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-250520-GB, що відбувся 25.05.2020, аукціонного свідоцтва №03-ЕР-250520-GB-1-1 та договору, гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах.

Відповідно до п. 2, 3 та 4 додаткової угоди №1/1453/01/20, періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.06.2020 по 24:00 годин 30.06.2020. Обсяг електричної енергії, що купується та продається у періоді постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 3 701 520 МВт*год. Ціна електричної енергії становить 566,70 грн за 1 МВт*год, крім того ПДВ - 113,34, разом - 680,04 грн.

Згідно п. 5 додаткової угоди №1/1453/01/20, вартість електричної енергії становить 2 097 651 384,00 грн, крім того ПДВ - 419 530 276,80 грн, разом - 2 517 181 660,80 грн.

Отже, відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.06.2020 № 106 у періоді постачання з 01.06.2020 по 30.06.2020 позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 3 701 520 МВт*год загальною вартістю 2 517 181 660,80 грн.

Згідно із банківської виписки відповідач за продану електричну енергію згідно з умовами додаткової угоди № 1/1453/01/20 розрахувався з позивачем, але з порушенням строків, встановлених у договорі №2, що також підтверджується повідомленнями позивача про черговість зарахування грошових коштів.

За додатковою угодою №1/1453/01/20 позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував 3% річних у розмірі 1 517 049,12 грн.

Таким чином, загальна заборгованість ДП "Гарантований покупець" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за договорами №65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 та № 65-150-SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020 складає 3 747 022 503,50 грн.

Крім того, загальний розмір нарахованої пені становить 78 762 707,84 грн, штрафу - 269 879 244,19 грн, 3% річних - 26 841 498,41 грн та інфляційних втрат - 21 768 780,75 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 провадження у справі за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Державного підприємства "Гарантований покупець" в частині стягнення основного боргу у розмірі 366 702 145,22 грн та пені у сумі 911 512,08 грн закрито, позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат задоволено, стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних, 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат та 735 700,00 грн - судового збору.

Проте, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів, враховуючи специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, здійснивши перерахунок сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, не погоджується із висновком господарського суду про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення неустойки та дійшла висновку, про наявність підстав для зміни рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 в частині розміру пені та штрафу та 3% річних, часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки та зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50%.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - Положення).

Це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків учасниками ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - спеціальні обов`язки), що передбачають, зокрема, надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів з метою забезпечення стабільності, належної якості та доступності електричної енергії, підтримання належного рівня безпеки її постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку електричної енергії, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів прозорості та недискримінації (п. 1 Положення).

Відповідно до п. 5 Положення до спеціальних обов`язків належить продаж електричної енергії виробником електричної енергії - державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за двосторонніми договорами на електронних аукціонах гарантованому покупцю.

Пунктом 8 Положення визначено, що виробники електричної енергії зобов`язані:

1) здійснювати продаж гарантованому покупцю на електронних аукціонах в установленому законодавством порядку всього прогнозного обсягу електричної енергії на атомних електростанціях (крім обсягу електричної енергії, який підлягає обов`язковому продажу на ринку "на добу наперед" та не може бути меншим 10 відсотків їх місячного обсягу відпуску електричної енергії за відповідний період попереднього року) та 35 відсотків прогнозного обсягу відпуску електричної енергії на гідроелектростанціях (в тому числі на гідроакумулюючих електростанціях), що затверджені у прогнозному балансі об`єднаної енергетичної системи України на відповідний місяць;

2) укласти за результатами проведення електронного аукціону двосторонні договори купівлі-продажу електричної енергії з гарантованим покупцем за визначеною на електронному аукціоні ціною, але не вище граничної ціни;

3) виконувати інші умови продажу електричної енергії, визначені в укладених з гарантованим покупцем двосторонніх договорах купівлі-продажу електричної енергії.

В пункті 13 Положення визначено, що гарантований покупець зобов`язаний, в тому числі:

1) здійснювати купівлю електричної енергії на електронних аукціонах для забезпечення виконання спеціальних обов`язків в установленому законодавством порядку у виробників електричної енергії;

2) укласти за результатами проведення електронного аукціону двосторонні договори купівлі-продажу електричної енергії з виробниками електричної енергії за визначеною на електронному аукціоні ціною, але не вище граничної ціни;

3) забезпечувати виконання умов купівлі електричної енергії, визначених в укладених з виробниками електричної енергії двосторонніх договорах купівлі-продажу електричної енергії.

У відповідності до п. 9 Положення виробники електричної енергії мають право своєчасно та у повному обсязі отримувати кошти за продану ними на електронних аукціонах електричну енергію відповідно до укладених двосторонніх договорів купівлі-продажу електричної енергії.

Так, на виконання цього Положення між позивачем та відповідачем укладено договори №65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 та №65-150-SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020, а також підписано до них додаткові угоди: №1/321/01/20 від 27.02.2020, №3/543/01/20 від 20.03.2020, №4/1112/01/20 від 17.04.2020, №1/1453/01/20 від 25.05.2020, відповідно до яких позивачем продано відповідачу електричну енергію згідно з умовами цих договорів та додаткових угод.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, а відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 173 ГК України установлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина перша статті 174 ГК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною першою статті 275, частинами шостою, сьомою статті 276 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно із частиною першою статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, в пункті 4.3. договору № 1 визначено , що гарантований покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином:

4.3.1. Кожного банківського дня - у розмірі не менше 75% від грошових коштів, отриманих гарантованим покупцем від продажу електричної енергії на організованих сегментах ринку.

4.3.2. Не пізніше 27 числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 70% від вартості електричної енергії, купленої у період з 01 по 26 число розрахункового місяця.

4.3.3. Не пізніше останнього календарного дня розрахункового місяця - у розмірі не менше 75% вартості електричної енергії, купленої у такому розрахунковому місяці.

4.3.4. Не пізніше 10-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 100% від загальної вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.

В п. 4.3.1. договору № 2 викладено в наступній редакції: гарантований покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію кожного банківського дня:

- у розмірі не менше 75% від грошових коштів, отриманих гарантованим покупцем від продажу електричної енергії на організованих сегментах ринку;

- у розмірі не менше 100% від грошових коштів, отриманих гарантованим покупцем від продажу електричної енергії за двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії.

4.3.2. Не пізніше 27 числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 70% від вартості електричної енергії, купленої у період з 01 по 26 число розрахункового місяця.

4.3.3. Не пізніше останнього календарного дня розрахункового місяця - у розмірі не менше 75% вартості електричної енергії, купленої у такому розрахунковому місяці.

4.3.4. Не пізніше 10-го числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем - у розмірі 100% від загальної вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, 05.02.2021 позивачем подано пояснення щодо залишку заборгованості, з яких вбачається, що після звернення ДП "НАЕК "Енергоатом" до суду з цим позовом, відповідачем частково здійснено оплату у розмірі 366 702 145,22 грн в частині основного боргу та 911 512,08 грн в частині сплати пені, тому станом на 08.02.2020 заборгованість ДП "Гарантований покупець" перед ДП "НАЕК "Енергоатом" становить 4 144 274 734,69 грн, в тому числі: 3 747 022 503,50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи часткове погашення відповідачем заборгованості після звернення позивача до суду з цим позовом в частині основного боргу у сумі 366 702 145,22 грн та в частині розміру пені в сумі 911 512,08 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про закриття провадження у справі в цих частинах, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Натомість, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності заборгованості у розмірі 3 747 022 503,50 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність факту наявності боргу відповідача в загальній сумі 3 747 022 503,50 грн.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 3 747 022 503,50 грн є такою, що підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється з згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Пунктом 6.2. договорів визначено, що у випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) гарантованим покупцем за електричну енергію, у порядку визначеному окремо кожним із п. 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. цього договору, гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання.

Здійснивши перерахунок пені, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що правильними розмірами пені є:

- за додатковою угодою № 3/543/01/20 до договору від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01/20 - 34 046 220,84 грн;

- за додатковою угодою № 4/1112/01/20 до договору від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01 - 44 025 332,58 грн.

Отже, колегія суддів зазначає, що арифметично правильною загальною сумою пені за додатковою угодою № 3/543/01/20 до договору від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01/20 та за додатковою угодою № 4/1112/01/20 до договору від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01, є сума у розмірі 78 071 553,42 грн.

Крім того, згідно п. 6.3. договорів за прострочення оплати гарантованим покупцем за електричну енергію на строк понад 30 календарних днів, гарантований покупець додатково зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості.

Оскільки положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій здійснюється відповідно до умов договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, передбачений п. 6.2 та п. 6.3 договорів, та встановив, що розрахунок здійснено арифметично вірно, а сума штрафу у розмірі 269 879 244,19 грн за договором від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01/20 є правильною.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18).

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, враховуючи правильні періоди нарахування та неможливість суду вийти за межі позовних вимог, перевіривши розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, доданий до позовної заяви, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що правильними сумами є:

- за додатковою угодою від 27.02.2020 № 1/321/01/20 до договору від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01/20:

- 3% річних у розмірі 2 261 199,56 грн;

- інфляційні втрати у розмірі 8 185 623,45 грн;

- за додатковою угодою від 20.03.2020 № 3/543/01/20 до договору від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01/20:

- 3% річних у розмірі 12 548 529,00 грн;

- інфляційні втрати у розмірі 9 243 140,37 грн;

- за додатковою угодою від 17.04.2020 № 4/1112/01/20 до договору від 27.02.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01/20:

- 3% річних у розмірі 10 344 717,03 грн;

- інфляційні втрати у розмірі 4 340 016,93 грн;

- за додатковою угодою від 25.05.2020 № 1/1453/01/20 до договору від 25.05.2020 № 65-150-SD20-00068/320/01/20:

- 3% річних у розмірі 1 500 173,00 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що арифметично правильними сумами 3% річних та інфляційних втрат є суми у розмірах 26 682 969,56 грн та 21 768 780,75 грн, відповідно.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем як до господарського суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції подано клопотання про зменшення неустойки.

Також відповідачем до господарського суду апеляційної інстанції подано клопотання про зменшення розміру неустойки, 3% річних та інфляційних нарахувань до 1 грн.

Водночас за приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із положеннями ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Таким чином, зменшення розміру пені, яка є забезпеченням зобов`язання, а не додатковим способом доходу, не призведе до погіршення майнового стану позивача.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вказані правові наслідки містяться у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 16.10.2019 у справі №904/4285/18 від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій обґрунтоване: неспіврозмірністю (відсутністю) збитків, понесених позивачем (відсутністю доказів понесення збитків); значним розміром неустойки; фінансовим становищем боржника та значною кількістю зобов`язань перед третіми особами (гарантованим покупцем здійснюється пропорційна оплата виробникам за "зеленим" тарифом, тобто неповна оплата електричної енергії перед одним виробником є свідченням наявності такої неоплати також щодо решти інших); виконанням відповідачем спеціальних обов`язків із забезпечення доступності електроенергії для населення; складною ситуацією в державі та негативним економічним становищем; заборгованістю контрагентів перед відповідачем (заборгованість НЕК "Укренерго" з оплати вартості послуги); вжиттям відповідачем заходів з виконання зобов`язання; неприбутковістю (діяльність відповідача не пов`язана з отриманням прибутку, здійснюється виключно на виконання спеціальних обов`язків).

У свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції, оцінюючи обґрунтованість вищенаведених доводів ДП "Гарантований покупець", враховує, що відповідач є державним підприємством, на якого державою покладено спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, відповідно до статуту відповідача майно підприємства є державною власністю, функції з управління якою виконує Кабінет Міністрів України, який передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, специфіку відносин, що існують на ринку електричної енергії, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення виконання зобов`язань за договором не завдало значних збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).

Також, судом апеляційної інстанції взято до уваги специфіку відносин на ринку електричної енергії України, специфіку діяльності Гарантованого покупця, визначену ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" та те, що здійснення відповідачем позивачу за рахунок іншої діяльності відповідача продажу купованої за "зеленим" тарифом електричної енергії, не заміщує визначене спеціальним законодавством та іншими регуляторними актами джерело розрахунків за електричну енергію за "зеленим" тарифом.

Враховуючи викладене, задля дотримання оптимального балансу інтересів сторін у спорі та запобіганню негативних наслідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливе зменшення розміру пені та штрафу на 50%, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми пені та штрафу у розмірі 39 035 776,71 грн та 134 939 622,10 грн, відповідно.

Щодо зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідач у клопотанні про зменшення 3% річних та інфляційних посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, однак, обставини у справі № 910/960/21 та у справі № 902/417/18 не є подібними, і, відповідно, зменшення заявленої до стягнення суми 3% річних є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 910/8396/20.

Доводи скаржника про зменшення розміру неустойки, 3% річних та інфляційних нарахувань до 1 гривні колегією суддів суду апеляційного господарського суду оцінюється критично, оскільки зменшення розміру штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення неустойки як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання грошових коштів за надані ним послуги

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Посилання скаржника на те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим» тарифом залежить від надходження коштів від ПрАТ «НАК «Укренерго», яке, на його думку, неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, не беруться до уваги, оскільки за укладеним між сторонами договором саме відповідач узяв на себе обов`язок купувати електроенергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та Порядку. Посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини є безпідставним, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача у цій справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення оплати вартості електроенергії за «зеленим» тарифом, отриманої від позивача.

Посилання скаржника на невірне застосування судом п 6.4 договору та ст. 534 ЦК України, оскільки наявні серед матеріалів справи платіжні доручення свідчать про те, що в реквізитах "Призначення платежу" відповідачем зазначено, що здійснюється оплата за електричну енергію із вказівкою на договір, додаткову угоду, період постачання, за який ці кошти сплачуються, при цьому договором не передбачено можливості самостійного розподілу позивачем отриманих від відповідача коштів з чітким призначенням їх сплати, отже, позивач безпідставно зарахував платежі відповідача за електричну енергію згідно із вказаними додатковими угодами в оплату неустойки на підставі п. 6.4 договору, ст. 534 ЦК України, у зв`язку із чим, встановлені судом розміри заборгованості не відповідають фактичним розрахункам між сторонами, є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частинами першою, четвертою, сьомою статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 ГК України).

Згідно із п. 6.4 договору № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 у разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює відповідач на користь позивача, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пені та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення. Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від відповідача (у разі наявності заборгованості), позивач протягом 3 (трьох) робочих днів направляє відповідачу повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану відповідачем у розділі 14 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи)

Колегія суддів зазначає, що умовами договору не передбачено не застосування п. 6.4 у зв`язку із не надісланням повідомлення про зарахування грошових коштів у визначений строк, крім того п. 6.7 договору № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 сторони погодили умову про те, що про порушення відповідачем умов цього договору, що зумовлюють виникнення у відповідача зобов`язань щодо сплати штрафу/пені, продавець направляє відповідачу: повідомлення в електронному вигляді з розрахунком штрафу/пені та рахунок на сплату на електронну адресу, вказану відповідачем у розділі цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) та/або; повідомлення в письмовому вигляді з розрахунком штрафу/пені та рахунок на сплату на поштову адресу, вказану відповідачем у розділі цього договору. Дата надсилання/отримання повідомлення не впливає на строки виникнення зобов`язань, що визначені п. 6.6 цього договору.

Також колегія суддів зазначає про те, що сторони вільні в укладенні договору та передбачили саме таких порядок зарахування коштів, крім того, відповідачем не надано доказів визнання п.п. 6.4, 6.6 недійсним.

Слід зазначити про те, що відповідно до п. 6.8 договору № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 сторони погодили умову про те, що у випадку незгоди відповідача із сумою та/або розрахунком штрафу/пені, що визначені позивачем у повідомленні, сторони діють у наступному порядку: відповідач оплачує суму штрафу/пені, що визначені у відповідному повідомленні, та після цього звертається до позивача з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої продавцем суми штрафу/пені.

Натомість відповідачем не надано доказів звернення до позивача з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої позивачем суми штрафу/пені, а у відповідях на повідомлення позивача, відповідачем зазначається про те, що повідомлення про черговість зарахування грошових коштів, які направлялись на адресу відповідача, не відповідають чинному законодавству, договірним зобов`язанням та фактичним розрахунками.

Враховуючи наявність відповідей відповідача на повідомлення позивача про зарахування коштів, наявних у матеріалах справи, посилання відповідача на неотримання таких повідомлень, є безпідставним.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах №№ 909/1141/18, 910/12934/18, 911/2630/18 та 910/3692/18 є безпідставними, оскільки обставини у зазначених справах є відмінними від обставин справи № 910/11610/20, а саме, у договорах, зокрема, у справах №№ 909/1141/18, 910/12934/18, 911/2630/18 не було передбачено можливості самостійного розподілу отриманих коштів із чітким призначенням їх сплати, а посилання скаржника на постанову Верховного Суду у справі № 910/3692/18 взагалі є необґрунтованим.

Твердження скаржника про те, що п. 6.2 договорів №№ 1, 2 не містить бази нарахування пені - не зазначено від якої суми нараховується подвійна облікова ставка НБУ, що є підтвердженням відсутності підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як сплата пені, є необґрунтованим, враховуючи те, що штрафні санкції нараховуються на суму простроченого зобов`язання.

Слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 зазначено, що умови договору містили положення про те, що за кожний день прострочення виконання зобов`язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов`язань, отже, умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

Таким чином, відсутні підстави для застосування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, оскільки як вбачається із матеріалів справи № 910/11610/20, згідно із п. 6.2 договору № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 сторони погодили умову про те, що у випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) відповідачем за електричну енергію, у порядку визначеному окремо кожним із п. 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. цього договору, гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання.

Щодо клопотання про закриття провадження в частині, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що згідно із копії протоколу робочої наради щодо узгодження спільний дій, спрямованих на усунення розбіжностей в фактичних даних розрахунків за електричну енергію між позивачем та відповідачем від 12.04.2021 та засвідчених копій платіжних доручень від 23.04.2020 № 117119, 117 120 та від 05.05.2021 № 118 849, які підтверджують, що станом на 07.06.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за ДУ № 3/543/01/20 від 20.03.2020 (розрахунковий період квітень 2020р.) відсутня, заборгованість відповідача перед позивачем за ДУ № 4/1112/01/20 від 17.04.2020 (розрахунковий період травень 2020р.) відсутні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11610/20 прийняте 08.02.2021, тобто, зазначені сплати були здійснені відповідачем після прийняття рішення Господарського суду міста Києва, натомість факт сплати певних грошових сум, після ухвалення судом рішення, не є процесуальною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження судом апеляційної інстанції, оскільки у відповідному рішенні зафіксовано розмір заборгованості станом на день його ухвалення.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що наявність часткових сплат відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості має враховуватись під час виконання рішення суду, згідно із вимогами Закону України "Про виконавче провадження", а також не позбавляє відповідача можливості реалізувати свої права, обумовлені ст.ст. 327, 328 ГПК України або в межах судового провадження, або в межах виконавчого провадження, як сторони виконавчого провадження.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Розподіляючи судовий збір судом враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Натомість, враховуючи те, що колегією суддів, при перерахунку встановлено, що арифметично правильними розмірами сум пені та 3% річних є суми у розмірах 78 071 553,42 грн та 26 682 969,56 грн, відповідно, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, згідно із ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 276, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/960/21 змінити в частині розміру пені та штрафу, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"Провадження у справі за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Державного підприємства "Гарантований покупець" в частині стягнення основного боргу у розмірі 366 702 145,22 грн та пені у сумі 911 512,08 грн - закрити.

Стягнути з відповідача - Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь позивача - Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 42041573) заборгованість у розмірі 3 747 022 503,50 грн основного боргу, пеню у розмірі 39 035 776,71 грн, штраф у розмірі 134 939 622,10 грн, 3% річних у розмірі 26 682 969,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 21 768780,75 грн та судовий збір у розмірі 735 561,45 грн".

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, частково, покласти на Державне підприємство "Гарантований покупець".

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 42041573) на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 43068454) 207,82 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Матеріали справи № 910/11610/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2021.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун