СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року

м. Харків Справа №922/2394/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В. , суддя Радіонова О.О.

За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши апеляційну скаргу (вх.№3203 Х/3) Лутаєвої К.В. Лавринович В.О.(адвокат), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №005760 від 30.06.2016, довіреність №04-2021 від 19.03.2021 (в режимі відеоконференції) Черненко О.А. (адвокат), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1937 від 24.08.2015, Ордер Серія АХ №1065303 від 22.11.2021 Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією САНТРЕЙД, м. Київ
на рішення Господарського суду Харківської області
від22.09.2021 року (повний текст складено та підписано 24.09.2021 року)
у справі за позовом до про №922/2394/21 (суддя Присяжнюк О.О.) Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією САНТРЕЙД, м. Київ Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Вперед, с. Сінне, Богодухівський район, Харківська область стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вперед" , в якій просить суд:

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вперед" (Код , місцезнаходження: 62122, Харківська область, Богодухівський район, село Сінне, вул. Центральна, буд. 18) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією САНТРЕЙД (Код , місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21 А) суму збитків у розмірі 5 332 767,51 грн.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Вперед (Код , місцезнаходження: 62122, Харківська область, Богодухівський район, село Сінне, вул. Центральна, буд. 18) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією САНТРЕЙД (Код , місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21 А) суму штрафу у розмірі 911 571,00 грн.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Вперед (Код , місцезнаходження: 62122, Харківська область, Богодухівський район, село Сінне, вул. Центральна, буд. 18) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією САНТРЕЙД (Код , місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21 А) суму пені у розмірі 285 706,78 грн. за період з 01.12.2020 по 26.05.2021.

Органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати пеню за такою формулою:

Сума пені = (Б*В/100)/Г*А, де:

А - к-сть днів прострочки, починаючи з 27.05.2021;

Б - вартість Товару, поставку якого прострочено, а саме 4 557 855,00 грн. (без ПДВ),

В - облікова ставка НБУ (%)*2,

Г - кількість днів у році

за період: з 27.05.2021 року і до моменту виконання цього рішення, але не більше ніж затри роки (починаючи з 01.12.2020), і стягнути отриману суму пені із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Вперед (Код , місцезнаходження: 62122, Харківська область, Богодухівський район, село Сінне, вул. Центральна, буд. 18) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією САНТРЕЙД (, місцезнаходження: 01054, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-21 А).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №60426502. За умовами якого продавець зобов`язався продати та поставити покупцю товар - соняшник урожаю 2020 року в кількості 500 (п`ятсот) метричних тон з опціоном +10,0/-10,0 % (п. 1.1. та п. 3.1. договору). Весь об`єм товару продавець зобов`язався поставити у строк з 28.08.2020 до 30.11.2020 включно (п. 5.2 договору). Проте, ні у строк передбачений договором (до 30.11.2020 включно), ні станом на дату подання позову, продавець не поставив покупцю погоджений об`єм товару, чим порушив свої зобов`язання за договором.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.09.2021 (повний текст складено та підписано 24.09.2021) у справі №922/2394/21 у задоволенні позовних вимог ДП Сантрейд відмовлено

повністю.

Оскаржуване рішення мотивовано наступними обставинами:

- суд встановив порушення відповідачем зобов`язань за договором, але водночас дійшов висновку про те, що надані відповідачем докази є належним засвідченням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору поставки, а саме: стягнення неустойки, штрафу та відшкодування збитків;

- суд визнав належним доказом існування форс-мажорних обставин такий доказ як експертний висновок Харківської Торгово-промислової палати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією Сантрейд звернулось з апеляційною скаргою б/н від 13.10.2021 року (з додатками) в якій останній просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі №922/2394/21 повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд про стягнення коштів в повному обсязі.

Підставами скасування оскаржуваного рішення ДП «Сантрейд» вважає:

-недоведеність обставин події форс-мажору, які суд першої інстанції визнав встановленими;

- неналежний доказ - експертний висновок Харківської Торогово-промислової палати (не є сертифікатом про форс-мажорні обставини та не передбачений Регламентом, тобто не є документом яким засвідчуються форс-мажорні обставини в системі ТПП України);

- неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час прийняття рішення у справі;

-суд не здійснив аналізу наданих відповідачем документів на наявність обставин непереборної сили для конкретного випадку;

-усі документи, на підставі яких було складено Експертний висновок ХТПП, містять виключно загальну інформацію та не можуть свідчити про форс-мажорні обставини за конкретним договором;

-суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо підтвердження існування форс-мажорних обставин на підставі Експертного висновку ХТПП, оскільки відповідно до норм законодавства ст. 14-1 ЗУ «Про торогово-промислові палати в України» та норм Регламенту, належним доказом існування форс-мажорних обставин є сертифікат відповідної торгово-промислової палати, а не її експертний висновок; умовами договору (п.10.5 договору) передбачено, що достанім доказом існування обставин форс-мажору є свідоцтво, а не експертиний висновок; суд першої інстанції не навів жодних аргументів, не надав жодного обґрунтування та не пояснив у своєму рішення чрму Експертний висновок ХТПП є належним доказом існування форс-мажорних обставин;

- передбачене в п.10.5 договору словосполучення Торгова палата відповідної країни на думку апелянта, може стосуватися виключно Торгово - промислової палати, а не Харківська торогово-промислова палата; Результати отриманого відповідачем Експертного Висновку ХТПП не містять висновків щодо існування форс-мажорних обставин та носять ретроспективний характер для сторін договору, цей документ не міг бути використаний в період виконання договору та не можже бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконане зобов`язання;

- зокрема, в абз. 4 п. 7.7.2 договору сторони чітко та однозначно погодили, що під час складання акту про неоднорідність товару може бути залучено представника регіональної Торгово-промислової палати (ТПП) та/або незалежного сюрвера. В умовах договору про документальне підтвердження форс-мажорних обставин (п. 10.5) термін «Регіональна Торгово-промислова палата» не застосовується. Хоча цей пункт міститься далі по тексту. Водночас, термін «Торгова промислова палата відповідної країни» у порівнянні з п. 7.7.2 договору свідчить, на думку апелянта не про регіональну Торгово-промислову палату;

-сторони не визначили уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (п. 10.5 договору) безпосередньо регіональну (Харківську) ТПП, на що суд не звернув уваги; на переконання позивача правила тлумачення (ст. 213 ЦК України) дають можливість визначити справжній зміст пункту 10.5 договору, але суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протилежного. Застосування судом тлумачення contra proferentem є передчасним, недоречним та не має жодного сенсу в даному випадку;

- пунктом 10.3 договору передбачено обов`язок сторони, на чиє виконання впливає подія форс-мажору, повідомити про настання такої форс-мажору протягом 7 календарних днів після його настання. Однак, такого повідомлення протягом 7 календарних днів після настання форс-мажору відповідач не здійснював;

- судом першої інстанції не було з`ясовано усі істотні обставини справи, невірно розтлумачено умови договору щодо попрядку підтвердження події форс-мажору, у зв`язку з чим зроблено невірний висновок вини відповідача, а відповідно, і про відсутність підстав для задоволення позову ДП «Сантрейд».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2021 року визначено колегію у складі: Чернота Л.Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією САНТРЕЙД, м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 року у справі №922/2394/21. Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 11.11.2021 включно. Встановлено учасникам справи строк до 11.11.2021 року включно для подання заяв, клопотань, тощо. Призначено справу до розгляду на "17" листопада 2021 р. о 14:00 год.

11.11.2021 від скаржника до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вищевказане клопотання задоволено, про що останнього повідомлено телефонограмою.

17.11.2021 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи.

Представник позивача в судовому засіданні 17.11.2021 року в режимі відеоконференції надав усну заяву щодо вирішення питання самовідводу колегії суддів, оскільки у останнього є сумніви стосовно упередженості суддів. Тому як в провадженні Східного апеляційного господарського суду перебувають декілька справ позивач яких є Дочірне підприємство з іноземною інвестицією Сантрейд. Навів свої міркування з цитуванням висновків Європейського Суду з прав людини у справі щодо підстав відводу.

Мотиви задоволення клопотання відповідача та підстави відмови заяви позивача викладені за змістом ухвали Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 року.

Тіє ю ж ухвалою, розгляд справи відкладено на 25 листопада 2021 року о 14:10 год. Явку учасників справи визнано необов`язковою.

18.11.2021 від ДП «Сантрейд» через канцелярію суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Вищевказане клопотання задоволено, про що позивча повідомлено телефонограмою.

25.11.2021 року від Сільскогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вперед» надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 25.11.2021 року, за змістом якого відповідач просить суд:

-поновити СТОВ «Вперед» строк на подання відзиву на апеляційну скаргу;

- приєднати до матеріалів справи №922/2394/21 даний відзив на апеляційну скаргу та врахувати його при здійсненні апеляційного перегляду рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2021 року у справі №922/2394/21 ;

- рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2021 у справі №922/2394/21 за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вперед» про стягнення 6 530 045,29 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» - без задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд, м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 року у справі №922/2394/21. Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 11.11.2021 включно. Встановлено учасникам справи строк до 11.11.2021 року включно для подання заяв, клопотань, тощо.

Вищенаведена ухвала суду у справі №922/2394/21, зокрема, надсилалась відповідачу Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Вперед» у даній справі за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а саме: 62122, Харківська область, Богодухівський район, с. Сінне, вул. Центральна, буд. 18) 28.10.2021 року.

Однак, 11.11.2021 року на поштову адресу суду повернувся конверт з відміткою «адресат тимчасово відсутній».

У вступній частині відзиву, відповідач звертає увагу суду на те, що останній не отрмував ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження. Представник СТОВ «Впреред» отримав доступ до матеріалів справи в другій половині дня 22.11.2021 про що мається розписка на клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи. Тобто, тільки 22.11.2021 року відповідачу стали відомі доводи поданої по справі апеляційної скарги. У зв`язку із чим СТОВ «Вперед» в порядку ст. 119 ГПК України задля забезпечення дотримання принципу рівності сторін змущене звертатись до суду з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що із системного аналізу статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджені постановою КМУ від 05.03.2009 № 270 вбачається, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата. Тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду у цій справі 28.10.2021 була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.161 ГПК відзив є одним із видів заяв по суті справи.

При цьому, апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що відповідачем пропущено строк встановлений судом для подання відзиву на апеляційну скаргу, останній не довів поважності причин неподання відзиву, суд апеляційної інстанції залишає відзив на апеляційну скаргу відповідача без розгляду.

Апелянт у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судове засідання проводилось у режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua (EаsyCon) у відповідності до вимог статей 197, 222 ГПК України. Складено протокол судового засідання у відповідності до вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст. 270 цього Кодексу

У відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представників позивача та відповідача, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.08.2020 між Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією «Сантрейд» (надалі «позивач» та/або «покупець» та/або «ДП «Сантрейд») та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вперед» (надалі «відповідач» та/або «продавець» та/або «СТОВ «Вперед») укладено договір поставки №60426502 (надалі - «договір») том 1, а.с. 16-20, 191-195.

За умовами договору продавець зобов`язався продати та поставити, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти товар - соняшник урожаю 2020 року (надалі «товар»), насипом, у відповідності до умов цього договору (п. 1.1).

Базова ціна товару без ПДВ складає 9115,71 грн. за одну метричну тону (п.4.1 договору).

Розділом 5 передбачено, що продавець зобов`язується здійснити поставку товару автомобільним транспортом на умовах DAP (поставлено в місці), відповідно до правил Інкотермс 2020 поставлено на ПрАТ з ІІ ДОЕЗ, надалі - пункт поставки, згідно реквізитів поставки, які зазначені в цьому договорі або в окремих інструкціях покупця (п.5.1договору).

Весь об`єм товару продавець зобов`язався поставити у строк з 28.08.2020 до 30.11.2020 включно (п. 5.2 договору).

Розділом 6 договору визначено, що покупець здійснює оплату в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості кожної партії товару на поточний рахунок продавця у два етапи: 80 % вартості відповідної партії товару протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару і визначення фактичної кількості та якості поставленого товару, а також після отримання покупцем усіх документів на товар, що визначені у п.6.1.1. цього договору; остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 2-х робочих днів після: а) отримання покупцем документів, що визначені у п.6.1.1.(якщо їх не було надано раніше) та у п.6.1.2., а також після: б)завершення здійснення покупцем перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної видаткової накладної в ЄРПН (ст.8 цього договору), за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних (п.6.1.)

У розділі 7 договору сторони погодили види та розміри відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а саме: у випадку несвоєчасної оплати товару покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.7.2.).

За непоставку (недопоставку) товару в строк, вказаний в п.5.2. цього договору, продавець зобов`язується оплатити покупцю пеню (штрафну санкцію) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ вартості товару, поставку якого було прострочено, за кожен день прострочення такої поставки. За прострочення поставки більше ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Пеня та штраф за цим пунктом оплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (штрафна неустойка ) (п.7.3.1.).

Згідно з п.7.3.2. у випадку прострочення поставки покупець має право відмовитися від прийняття/поставки непоставленого (недопоставленого) товару та його оплати, а продавець при цьому зобов`язується відшкодувати покупцю всі понесені у зв`язку з простроченням збитки, а також сплатити покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по цьому пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (штрафна неустойка).

Сторони домовилися про те, що до вимог щодо стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф та інші види неустойки) за прострочення виконання зобов`язань за цим договором застосовується трирічний строк позовної давності, а саме нарахування штрафних санкцій здійснюється протягом трьох років, починаючи з першого дня прострочення, у відповідності до п.6 ст.232 ГК України та ст.259 ЦК України (п.7.5 договору).

Розділом 10 договору передбачено, що жодна із сторін не нестиме відповідальності перед іншою стороною чи вважатися такою, що порушила цей договір у зв`язку із будь-якою затримкою у виконанні чи у зв`язку з невиконанням будь-якого свого зобов`язання за цим договором, якщо така затримка чи невиконання були спричинені перешкодою, яка знаходиться поза розумним контролем сторони, включаючи, але не виключно наступні події форс-мажору: а) повна чи часткова заборона експорту чи прийняття виконавчим чи законодавчим органом іншого нормативного акту, який впливає на виконання цього договору, чи (б) блокада, чи (в) терористичний акт, війна або дії подібні до воєнних або загроза війни, чи (г) заворушення, (д) страйк, локаут чи дії профспілок, чи (е) бунт чи громадянські заворушення, чи (є) поломка обладнання, чи (ж) льодова компанія, чи (з) стихійні лиха, чи (и) непереборні перешкоди для здійснення транспортування, чи (і) епідемії, пандемії чи (ї) пожежа, повінь, чи (й) будь-які інші події, які підпадають під визначення поняття форс-мажор(п.10.1 договору).

У разі неможливості виконання зобов`язань за цим договором частково чи іншим чином у зв`язку з подією форс-мажору, виконання цього договору повинне бути призупинене на період дії форс-мажору, за умови, що сторона, на чиє виконання впливає подія форс-мажору, надала іншій стороні повідомлення протягом 7-и календарних днів після настання такого форс-мажору та повідомила про характер та масштаби впливу такої події . У разі, якщо подія форс-мажору триває більше 30 календарних днів, кожна сторона матиме право відмовитися від невиконаної частини договору шляхом надання іншій стороні повідомлення не пізніше ніж на кінець першого робочого дня, який настане після спливу 30-и денного періоду (п.10.3 договору).

Сторони домовилися, що відповідно до п.10.5. достатнім доказом існування і тривалості події форс-мажору є надання свідоцтва, виданого Торговою палатою відповідної країни, або офіційних текстів законодавчих актів, що набрали чинності .

Відповідно до п.11.1. цей договір вступає в силу з дати підписання та діє до повного виконання своїх зобов`язань.

В подальшому сторони уклали додаткову угоду №1 від 17.08.2020 року до цього договору, в якій змінили п.11.1 договору поставки №60426502 від 17.08.2021 р. Всі інші умови договору поставки залишились без змін (т.1, а.с.22-23, 198-199).

Як стверджує позивач, відповідач, ні у строк передбачений договором (до 30.11.2020 включно), ні станом на дату подання позову, не поставив покупцю погоджений об`єм товару, чим порушив свої зобов`язання за договором. Об`єм недопоставленого товару становить 500 (п`ятсот) метричних тон.

24.02.2021 (том 1, а.с. 24) покупець (позивач) повідомив продавця (відповідача) про право застосування передбачених договором заходів відповідальності (пені та штрафу) у разі невиконання зобов`язань за договором (лист вих. №10-511 від 24.02.2020).

Крім того, як вказує позивач, останній повідомив продавця (відповідача) про вимушене укладення покупцем договорів поставки із іншими продавцями на заміщення недопоставленого товару та понесення у зв`язку із цим збитків (за рахунок різниці у ціні), які також будуть пред`явлені продавцю.

Лист покупця від 24.02.2021 за вих. №10-511 було отримано продавцем 02.03.2021 (том 1, а.с.25-26).

Однак, як посилається позивач, жодних дій для виконання своїх зобов`язань або уникнення/зменшення збитків з боку покупця, продавець не вчинив.

Позивач стверджував, що відповідач порушив зобов`язання за Договором щодо поставки до 30.11.2020 включно всього об`єму Товару, що, в свою чергу, зумовлює настання для нього правових наслідків, передбачених Договором (зокрема, п. 7.3.1) та законодавством, а саме: зобов`язання зі сплати пені, передбаченої Договором; зобов`язання зі сплати штрафу, передбаченого Договором; відшкодування збитків.

Обґрунтовуючи розмір заподіяних збитків, позивач вказував, що ДП Сантрейд є підприємством, яке здійснює заготівлю соняшника для його подальшої переробки на олійно-екстракційному заводі, який працює безперебійно та виготовляє продукцію з насіння соняшника для ДП Сантрейд.

В свою чергу, ДП Сантрейд здійснює подальшу поставку такої продукції відповідно до договірних зобов`язань перед іншими суб`єктами господарювання. З огляду на зазначене вище, ДП Сантрейд заздалегідь здійснює планування поставок для заготівлі соняшника та укладає відповідні договори, а відхилення від плану поставок тягне за собою необхідність термінового заміщення недопоставленого товару. Укладаючи договір із відповідачем, позивач правомірно розраховував отримати весь об`єм товару за ціною та у строк, які погодили сторони.

Недопоставка відповідачем насіння соняшника у строки, передбачені договором, змусило позивача терміново шукати товар на вільному ринку та закривати нестачу товару у інших контрагентів за ринковими цінами на момент укладення договорів заміщення. Оскільки ринкові ціни на дати укладення договорів заміщення є вищими за ціну на товар за умовами договору, позивач вказував, що він поніс додаткові витрати на закупівлю недопоставленого товару з метою відновлення свого порушеного права на отримання товару та задоволення свого майнового (господарського) інтересу.

Задля заміщення недопоставлених відповідачем 500 метричних тонн соняшника врожаю 2020 року, позивач вимушено уклав договір поставки з іншим контрагентом, а саме: Договір поставки №604758119 від 14.04.2021 між ТОВ ДП Сантрейд та ІНФІНІТІ ТР ЕЙД ТОВ.

Як стверджує позивач, саме порушення господарського зобов`язання з боку відповідача поставило перед позивачем завдання задовільнити свій господарський інтерес з договору у інший спосіб тобто шляхом заміщення.

Позивачем було надано докази виконання договору заміщення зі свого боку, зокрема, копії рахунків-фактури та платіжні доручення за оплату товару (т.1, а.с.42-59).

Збитки позивачем визначено, як різницю між вартістю товару за договором та вартістю такої ж кількості товару за договором заміщення.

Внаслідок того, що ціна на соняшник урожаю 2020 року зросла у порівнянні з ціною, яка передбачена у договорі, покупець (позивач) зазнав збитків, докуповуючи об`єм товару за договором, який не поставив продавець (відповідач) за більш високими цінами, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

В свою чергу, відповідач зазначив, що невиконання ним умов договору відбулося через настання обставин надзвичайного характеру, які він не міг передбачити на час укладення договору, на підтвердження чого надав наступні документи:

Копія висновку Харківського регіонального центру з гідрометеорології №9920-04.3/558 (том 1, а.с.104);

Звіт Укрдержстату «Середні ціни виробників промислової продукції у 2020 році»;Звіт Укрдержстату «Середні ціни виробників промислової продукції у 2021 ці»; 10.Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2020 році №29-сг (річна) та квитанція №2.

Експертний висновок №110-ИМ/21 від 06.09.2021 року (Харківська торгово - промислова палата) том 1, а.с.186-190.

Крім того, оскільки, відповідач доклав усіх зусиль для вирощення обумовленої договором сільськогосподарської продукції, однак був позбавлений реальної можливості поставити весь товар через обставини, які не залежали від його волі, а саме через низьку врожайність зерна у зв`язку з вкрай несприятливими погодними умовами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідач стверджував про відсутність його протиправної поведінки та вини.

За твердженням відповідача, вина в його діях та протиправність його поведінки виключається, а як наслідок відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься експертний висновок №110-ИМ/21 від 06.09.2021 Харківської торгово-промислової палати, у якому зазначено, що згідно з рівня технології вирощування соняшнику в господарстві СТОВ «Вперед» в умовах 2020 року основною причиною зниження врожайності насіння соняшнику було поєднання повітряної та грунтової посухи на фоні теплового стресу рослин у період цвітіння, формування, наливу та дозрівання насіння.

Суд першої інстанції врахував те, що відповідачем вживалися заходи щодо виконання зобов`язання у частині, фіксування та встановлення факту обставин непереборної сили, повідомлення позивача про такі, зокрема листуванням (копії яких містяться в матеріалах справи).

Самий по собі факт невиконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки товару не може автоматично викликати понесення збитків у покупця. Доводи позивача про те, що відповідач мав можливість придбати аналогічний товар на ринку сільськогосподарської продукції та поставити його позивачу на думку відповідача, суперечать змісту договірних положень та виходять за межі господарської діяльності відповідача.

В той же час, відшкодуванню підлягають тільки реальні та невідворотні збитки контрагента. Включення позивачем до договір з третіми особами умов про те, що такі договори укладаються на заміщення товару за спірним договором поставки соняшнику №60426502 не створює для відповідача жодних правових наслідків. Будь-який господарський договір є підставою для виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків включно для сторін такого договору та не може мати сили у відношення третіх осіб. На думку відповідача, включення до договорів позивача з третіми особами буд-яких положень або відсилок не має жодного юридичного значення іні для СТОВ «Вперед», ані для встановлення правовідносин у даній справі. Твердження позивача, що єдиним джерелом збитків є різниця в ціні заміщеної продукції є безпідставними.Такий договір на заміщення свідчить про наявність у позивача комерційних домовленостей з третіми особами на самостійно погоджених ними умовах та домовленостях і не може бути доказом заподіяння збитків відповідачем, який не має жодного відношення до договору заміщення, не є його стороною або вигодо набувачем тощо.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду справи оцінку аргументам оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України - з урахуванням меж апеляційного перегляду, визначених статтею 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом договору поставки №60426502 від 17.08.2020 р. є продаж та поставка відповідачем позивачу 500 метричних тон товару соняшника врожаю 2020 року.

Предметом позову є стягнення з відповідача збитків в розмірі 5 332 767,51 грн., штрафу в розмірі 911 571,00 грн. та пені в розмірі 285 706, 78 грн.

Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині поставки товару за договором №60426502 від 17.08.2020 р.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що здійснення позивачем понесених ним витрат не знаходиться у причинному зв`язку із фактом наявності договору. Ці витрати здійснені позивачем на власний розсуд за власною волею в своїх комерційних інтересах, а не в результаті невиконання відповідачем умов договору. Витрати позивача на закупівлю товару у інших постачальників не є шкодою в розумінні статті 22 ЦК України. Це звичайні витрати, понесені позивачем під час виконання укладених ним звичайних господарських договорів. Доповнення преамбул цих договорів поясненнями причин їх укладання (невиконання договору відповідачам) є штучним.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (ч.1 ст. 224 ГК України).

На підставі викладеного, з урахуванням пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 та з урахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених у справах про стягнення збитків (постанови від 09.10.2018 у справі №908/4007/15, від 17.09.2019 у справі №903/888/18, від 02.02.2021 у справі №911/2005/13), суд зазначає, що стягнення збитків допускається за одночасної наявності таких умов: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З огляду на викладене, згідно з предметом позовних вимог, їх юридичними та фактичними підставами, а також з урахуванням заперечень відповідача проти цих вимог перелік обставин, які суд визначив предметом доказування у справі: порушення цивільного права чи інтересу (1); завдання збитків (2), причинного зв`язку між порушенням права та збитками (3), наявність винної поведінки (4).

Так у своєму рішенні суд першої інстанції неодноразово зауважував, що протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Також, наявність перших трьох елементів складу цивільного правопорушення має довести саме позивач, і тільки відсутність четвертого (вини) відповідач.

З аналізу тексту оскаржуваного рішення суду вбачається, що суд вважав встановленим та доведеним лише наявність порушення умов договору з боку СТОВ «Вперед» (1), яке полягало у тому, що останнє не поставило товар-соняшнику в передбачений умовами договору строк, через обставини, що від нього не залежали, а саме низька врожайність внаслідок несприятливих погодних умов.

Позивач не довів, а тому суд не вважав встановленими ані наявність збитків (2), ані наявність причинного зв`язку між порушенням договору СТОВ «Вперед» та стверджуваними позивачем збитками ДП з іноземною інвестицією «Сантрейд».

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої, що не суперечить вимогам статті 224 та 225 Господарського кодексу України.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Твердження позивача, що саме з вини відповідача йому було завдано збитків в зазначеному розмірі, судова колегія апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. Оскільки, обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними так допустимими.

В даному випадку, позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому завдано збитки, спричинені тільки неправомірними діями відповідача та вони в своїй сукупності стали єдиною достатньою причиною, яка призвела до завдання збитків.

Відтак встановивши, що позивачем не доведено наявності обов`язкових елементів цивільно-правового правопорушення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 5 332 767,51 грн.

Щодо посилання суду першої інстанції на п. 10.5 договору судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

За даною справою, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували: технічні можливості виробництва соняшникової олії позивачем, обсяги виробництва позивачем соняшникової олії, завантаженість виробничих потужностей позивача у спірний період часу, існуючий запас сировини на визначену договором дату виконання зобов`язання відповідачем, обсягів збуту продукції та її вартість, розмір отриманого прибутку від продажу олії.

Також позивач не надав розрахунок можливого ризику простою виробництва у зв`язку з не виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, доказів повернення відповідачу підписаного позивачем примірника договору, пояснень в чому полягала нагальна необхідність закупівлі зерна соняшника у іншого постачальника.

З матеріалів справи та з пояснень представників сторін вбачається, що укладення «договорів заміщення» та необхідність їх виконання позивачем не є обставиною, котра автоматично та невідворотно виникає в результаті невиконання договору відповідачем. Укладення цих договорів позивачем та визначення їх істотних умов повністю залежало від його, позивача, волі. При цьому, укладені ці договори були позивачем на його вільний розсуд, в його інтересах.

Ризик економічної неефективності чи збитковості цих договорів згідно статті 42 ГК України лежить на самому позивачеві, а також є змістом підприємницької діяльності, яка здійснюється на власний ризик суб`єкта господарювання. Правових підстав для перекладення його на відповідача суд не вбачає.

Викладене вище, означає відсутність причинного зв`язку між такою, що мала місце, на думку позивача, неправомірною поведінкою відповідача та витратами позивача.

Таким чином, в частині встановлення обставин, які доводяться позивачем (протиправна поведінка, наявність збитків та доведеність їх розміру, а також наявність причинно наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками) суд першої інстанції правильно встановив лише доведеність факту порушення відповідачем свого договірного обов`язку з поставки товару в передбачений договором строк, що відбулось внаслідок обставин, які не залежали від волі відповідача.

А наявність двох інших обов`язкових елементів складу цивільно-правового правопорушення збитків та причинно наслідкового зв`язку, суд першої інстанції правильно вважав недоведеними.

Також суд першої інстанції правильно встановив обставини подорожчання ціни на соняшникову олію, викликані в тому числі подорожчанням ціни на соняшник, що не залежало від волі відповідача та очевидно виходило за межі договірних правовідносин сторін, тому не могло спричинити заподіяння збитків позивачу.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем не було доведено невідворотності понесення збитків у сумі 5 332 767,51 грн., а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність усіх елементів складу цивільного правопорушення в частині розміру понесених збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми ст.ст. 224, 225 ГК України, ст.ст. 11, 22 ЦК України, які встановлюють умови покладення на особу цивільної відповідальності та розтлумачено, що обов`язковими елементами складу цивільного правопорушення, наявність яких доводиться позивачем, окрім протиправної поведінки, є наявність збитків та причинно наслідкового зв`язку, які суд вважав недоведеними.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що доведена матеріалами справи наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання в порядку ст.617 Цивільного кодексу України. А саме, рішенням суду першої інстанції достеменно встановлено відсутність вини СТОВ «Вперед» у невиконанні зобов`язань за договором, а саме вкрай низька врожайність соняшнику 2020 року (предмет договору) внаслідок посухи (погодних умов, як обставини, що не залежала від волі сільгоспвиробника).

За змістом ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За даною справою підлягає застосуванню принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

Принцип справедливості (ст. 2 ГПК України) у даних правовідносинах має більш вагоме значення за принцип закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Слід зауважити що, застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду. Аналогічна правова позиція викладенв у постанові Касаційного Цивільного Суду від 16 січня 2019 року у справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019, у якій суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у).

З огляду на зазначене, наявність висновку, судова колегія враховує як один із доказів, за встановленої відсутності вини відповідача та зважаючи, що позивач за договором не здійснював жодних оплат й не довів понесення будь-яких збитків, справедливим буде звільнення відповідача від відповідальності в порядку ст.617 ЦК України та 218 ГК України.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарським судом Харківської області вірно застосовано до спірних правовідносин ст. 141 Закону України «Про торгово промислові палати в Україні», проаналізовано положення Регламенту засвідчення Торгово промисловою палатою України та регіональними торгово промисловими палатами форс мажорних обставин, та розтлумачено положення п. 10.5. договору поставки за правилами «contra proferentem».

Так, як сам стверджує апелянт саме ним було розроблено проект договору поставки та запропоновано відповідачу.

Відповідно до загального правила «Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem» особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no Individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under The dominant sinfluence of the party).

Враховуючи, що умови договору були розроблені саме апелянтом, що договір в інших пунктах містить посилання на регіональні торгово промислові палати, суд першої інстанції правильно здійснив розширювальне тлумачення п. 10.5 договору поставки щодо суб`єктів, документами яких засвідчуються фарс мажорні обставини.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що у задоволенні збитків у сумі 5 332 767,51 грн. обґрунтовано відмовлено.

Стосовно заявлених позивачем штрафних санкцій, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.5 договору визначено, що до вимог щодо стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф та інші види неустойки) за прострочення виконання зобов`язань за цим договором застосовується трирічний строк нарахування штрафних санкцій, а саме нарахування таких штрафних санкцій (пеня, штраф та інші види неустойки) здійснюється протягом трьох років починаючи з першого дня прострочення.

Весь об`єм товару відповідач зобов`язаний був поставити до 30.11.2020 включно, отже першим днем прострочення є 01.12.2020, а пеня нараховується за період з 01.12.2020 р. по 31.05.2021.

За розрахунками позивача пеня складає 285 706,78 грн., виходячи з того, що вартість простроченого товару становить 4557855,00 грн. без ПДВ із розрахунку 9115,71 грн. без ПДВ за одну метричну тону, зокрема, за грудень 2020 46325,74 грн., січень 2021 - 46325,74 грн., лютий 2021 41957,24, березень 2021 5 993,89 грн. +43830,33 грн., квітень 2021 24 350,18 грн.+28096,37 грн., травень 2021 48700,37 грн.

Пунктом 7.3.1 договору передбачено, що за непоставку (недопоставку) товару в строк вказаний в п. 5.2 договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню (штрафну санкцію) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено, за кожен день прострочення такої поставки.

В п.3.1. договору встановлено кількість товару, а саме продавець зобов`язується поставити 500 (п`ятсот) метричних тон з опціоном +10,0/-10,0% за вибором продавця.

В свою чергу, додатковою угодою №1 до договору сторони визначили Базову ціну товару з урахуванням параметрів якості товару, а саме: вологість 8%, сміттєва домішка 3%, олійна домішка 15%.

Суд враховує, що виходячи з умов договору та додаткової угоди розрахунок має бути наступним. А саме, поставка не за 500, а за 450 метричних тон товару.

Вартість 450 метричних тон товару за узгодженою сторонами ціною 9 115,71 грн. без ПДВ за 1 (одну) метричну тону становить: 450 метричних тон * 9 115,71 грн. = 4 102 069 грн.

Розрахунок суми пені здійснюється за формулою: пеня = С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем сум пені судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне:

Виходячи з вартості простроченого товару 4 102 069,00 грн. за період 01.12.2020 - 31.12.2020, кількість днів прострочення 31, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 6,00, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 0.033 = 41 693,16 грн;

Вартість простроченого товару 4 102 069,00 грн. за період 01.01.2021 - 04.03.2021, кількість днів прострочення 63, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 6,00, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 0.036 = 84 963,40 грн;

Вартість простроченого товару 4 102 069,00 грн. за період 05.03.2021 - 15.04.2021, кількість днів прострочення 42, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 6,50, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 0.033 = 61 362,46 грн;

Вартість простроченого товару 4 102 069,00 грн. за період 16.04.2021 - 26.05.2021, кількість днів прострочення 41, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 7,50, вартість подвійної облікової ставки НБУ - 0.041= 69 117,05 грн;

Таким чином, сума пені виходячи з передбаченої договором кількості товару становить 257 136,07 грн., а не як заявлено позивачем 285 706,78 грн.

Стосовно нарахування штрафу:

Пунктом 7.3.1 договору передбачено, що за прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.1 договору також передбачено, що за прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 20 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

Таким чином, здійснивши перерахунок суми штрафу, судова колегія дійшла висновку зазначити наступне: 20% від 4 102 069 грн. становить 820 413,80 грн. (4 102 069 грн. / 100) * 20% = 820 413,80 грн., а не як заявлено позивачем 911 571,00 грн.

Стосовно відсутності правових підстав до застосування припису ч.10 ст.238 ГПК України, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити наступне.

Позивач заявив вимоги про стягнення пені за період з 01 грудня 2020 по 26 травня 2021 включно, тобто за станом момент пред`явлення позову.

Також з посиланням на ч.10 ст.238 ГПК України просив суд встановити органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати пеню за приведеною формулою за період з 27 травня 2021 і до моменту виконання рішення, але не більше ніж за три роки (починаючи з 01.12.2020).

Згідно ч.10 ст.238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновок місцевого господарського суду, тому, рішення Господарського суду Харківської області від 22.09.2021 року у справі №922/2394/21 підлягає частковому скасуванню з прийнятям нового рішення в частині відмови у стягненні розміру пені та штрафу. В іншій частині рішення залишається без змін. Інші доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.

Колегія суддів вважає за необхідне застосувати повноваження, передбачені ч. 4 ст.277 ГПК України та ухвалити нове рішення в частині відмови у стягненні розміру пені та штрафу.

Відповідно до ст.282 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином у відповідності до вимог вищенаведеної статті, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією Сантрейд, м. Київ на рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2021 року (повний текст складено та підписано 24.09.2021 року) у справі №922/2394/21 задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2021 року (повний текст складено та підписано 24.09.2021 року) у справі №922/2394/21 скасувати частково.

3.Прийняти нове рішення в частині відмови у стягненні розміру пені та штрафу.

4.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вперед» (ідентифікаційний код юридичної особи: 00705516, місцезнаходження: 62122, Харківська область, Богодухівський район, с. Сінне, вул. Центральна, буд.18) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» (ідентифікаційний код юридичної особи: 25394566, місцезнаходження: 01054, м. Київ. вул. Б.Хмельницького, буд. 19-21 А) розмір пені в сумі 257 136,07 грн. та штрафу в сумі 820 413,80 грн.

5.В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2021 року (повний текст складено та підписано 24.09.2021 року) у справі №922/2394/21 залишити без змін.

6.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вперед» (ідентифікаційний код юридичної особи: 00705516, місцезнаходження: 62122, Харківська область, Богодухівський район, с. Сінне, вул. Центральна, буд.18) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» (ідентифікаційний код юридичної особи: 25394566, місцезнаходження: 01054, м. Київ. вул. Б.Хмельницького, буд. 19-21 А) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 16 163,25 грн.

7.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вперед» (ідентифікаційний код юридичної особи: 00705516, місцезнаходження: 62122, Харківська область, Богодухівський район, с. Сінне, вул. Центральна, буд.18) на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» (ідентифікаційний код юридичної особи: 25394566, місцезнаходження: 01054, м. Київ. вул. Б.Хмельницького, буд. 19-21 А) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 24 244,88 грн.

8.Господарському суду Харківської області видати відповідні накази згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.11.2021 року оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 06.12.2021 року.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова