СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Харків Справа № 922/2860/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Терещенко О.І. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Пахомової І.В.

представників учасників справи:

ФГВФО - адвокат Жегулін Ю.М. (в режимі відеоконференції);

ОСОБА_1 - адвокат Приображенський Д.В.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - адвокат Котляр А.О.

ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат Трапіцина Г.М.;

представники інших учасників справи - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вх.№3707Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2019 (головуючий суддя Шатерніков М.І., судді: Ольшанченко В.І., Присяжнюк О.О., повний текст рішення складено 04.11.2019) у справі №922/2860/18

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота", м. Харків

2) Національний банк України, м. Київ

до 1) Фізичної особи ОСОБА_3 , м. Харків,

2) Фізичної особи ОСОБА_4 , м. Харків,

3) Фізичної особи ОСОБА_5 , м. Харків,

4) Фізичної особи ОСОБА_6 , м. Харків,

5) Фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків,

6) Фізичної особи ОСОБА_7 , м. Харків,

7) Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків,

8) Фізичної особи ОСОБА_8 , м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 563 237 952,96 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи ОСОБА_3 , м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_4 , м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_5 , м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_6 , м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_7 , м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків, Фізичної особи ОСОБА_8 , м. Харків, про стягнення заборгованості в розмірі 563237952,96 грн.

В обґрунтування позову, позивачем зазначено, що постановою Правління Національного банку України від 04.12.20014р. №781 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 № 142 було розпочато ліквідаційну процедуру та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота». 15.03.2018 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 752 про затвердження змін до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Золоті Ворота», відповідно до якого загальна сума акцептованих вимог становить 696 817 295,73 грн., в той час, як оціночна (ринкова) вартість його ліквідаційної маси, затверджена рішенням виконавчої дирекції Фонду від 30.04.2015 № 101/15, складає 133 579 342,77 грн., тобто розмір зобов`язань банку перед кредиторами перевищує оціночну (ринкову) вартість ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» (недостатність майна) на 563 237 952, 96 грн.

При цьому позивач, посилаючись на приписи ч.5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції Закону до внесення змін від 02.03.2015р.), звертався до пов`язаних з АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» осіб (відповідачів у даній справі) з вимогами про відшкодування шкоди заподіяної банку рішеннями зазначених осіб про видачу кредитів групі пов`язаних між собою осіб на значні суми без належного забезпечення, що не мали економічного сенсу та були завідомо збитковими для банку.

Обґрунтовуючи свої вимоги нормами Закону України «Про банки і банківську діяльність», позивач вказує, що керівники та члени комітетів правління банку, зокрема кредитного комітету, належать до управлінського персоналу банку, і згідно зі ст. ст. 1166, 1190 ЦК України несуть солідарну відповідальність перед потерпілими за майнову шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю в повному обсязі.

Позивач стверджував, що внаслідок прийняття кредитним комітетом банку, членами якого були відповідачі, рішення щодо видачі кредитних коштів за вказаними правочинами, прийняття неналежного забезпечення, відтермінування повернення боргу, збільшення кредитного ліміту при наявності непогашеної заборгованості, за договорами залишилась непогашеною заборгованість, яка станом на 01.04.2018р. складає 652 398 999, 35 грн.

Одночасно, щодо розміру шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідачів, яка, за твердженнями позивача, підлягає солідарному стягненню з останніх, Фонд посилається на суму 563 237 952, 96 грн., як різницю між загальною сумою акцептованих вимог кредиторів 696817295,73 грн. та 133579342,77 грн. оціночної (ринкової) вартості ліквідаційної маси ПАТ «Банк Золоті Ворота».

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.10.2019 у справі №922/2860/18 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, Господарський суд Харківської області виходив з того, що кредитні договори на які посилається позивач укладались Банком починаючи з 2009р. та протягом всього періоду з 2009 до 2014 року до вказаних договорів вносились зміни та доповнення, укладались договори застави. При цьому Національним Банком України протягом цього періоду проводились інспекційні перевірки Банку з питань банківського нагляду станом на 01.04.2011, 12.10.2012, 01.10.2013, 12.06.2014 року (про що повідомлено самим НБУ), проте доказів встановлення фактів вчинення в цей період протиправних дій зі сторони управомочених осіб Банку та порушення банківської дисципліни до матеріалів справи не надано.

Натомість до матеріалів справи надано висновки незалежних аудиторів за результатами проведеного аудиту фінансової звітності AT "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" (отримані від НБУ) за 2011, 2012 та 2013 роки, відповідно до яких висловлена умовно-позитивна думка, зокрема, що фінансова звітність АТ "БАНК ЗОЛОТI ВОРОТА" достовірно в усіх суттєвих аспектах представляє фінансовий стан Банку станом на кінець дня 31 грудня 2013 року, його фінансові результати та рух грошових коштів на рік, що закінчився на зазначену дату, відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності. У висновках незалежних аудиторів звернено увагу, що неможливо з будь-якою мірою впевненості передбачити обсяг негативного впливу на якість активів та діяльність банку в цілому у зв`язку з нестабільністю економічної та політичної ситуації в Україні. При цьому, якість управління активами і пасивами Банку, з огляду на поточні фінансові результати діяльності, стан ліквідності та рівень кредитних ризиків, на думку аудиторів, задовільні. Рівень регулятивного капіталу на звітну дату достатній для покриття ризиків, які притаманні Банку, норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу дотримано. Резерви під активні операції, достатність яких визначалась на підставі аналізу якості активів Банку, сформовані відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та внутрішніх положень Банку щодо формування та використання резервів для можливих втрат за активними банківськими операціями. Виявлені недоліки під час аудиту кредитних операцій не мають суттєвого впливу на фінансову звітність у цілому. Ризик за операціями з інсайдерами/пов`язаними особами оцінено як помірний. На думку аудиторів, систему управління ризиками Банку, яка пов`язана з банківськими операціями, можна оцінити як адекватну і таку, що відповідає потребам банку. Бухгалтерський облік Банку в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів НБУ та забезпечує належний рівень відображення операцій, здійснених Банком. Заходи внутрішнього контролю та процедури внутрішнього аудиту забезпечують контроль за ризиками відповідно до обсягу операцій Банку. Окремо наголошено, що Банком розроблено та затверджено письмові положення про усі структурні підрозділи та посадові інструкції на співробітників, у яких визначено коло їх обов`язків. Інформації щодо порушення тих чи інших обов`язків структурними підрозділами або співробітниками Банку, дані висновки аудиторів не містять.

Судом першої інстанції зазначено, що як позивачем, так і представником НБУ не спростовано інформацію викладену у висновках незалежних аудиторів за результатами проведеного аудиту фінансової звітності АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" (отримані від НБУ) за 2011, 2012 та 2013 роки.

Таким чином, дослідивши у сукупності матеріали справи, враховуючи надані аудиторські висновки та звіти про фінансове становище Банку, відсутність доказів встановлення фактів вчинення відповідачами конкретних дій/бездіяльності направлених на спричинення шкоди Банку під час укладення та виконання банком вищевказаних правочинів, недоведеність наявності в діях відповідачів умисного укладення правочинів без економічного сенсу та завідомою збитковістю або направлених на реалізацію інтересів сторонніх осіб, зважаючи також на наявність перевірок та оцінки таких дій банку після укладення цих правочинів з боку Національного банку України, суд констатував недоведеність позивачем розміру спричиненої шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкоди на яку посилається позивач.

Одночасно, колегія суддів наголосила, що до закінчення ліквідаційної процедури відсутні правові підстави стверджувати про шкоду завдану Банку.

Разом з цим, суд констатував, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження заявленого розміру шкоди, як і не надано доказів вини та наявності підстав для солідарного стягнення шкоди з усіх відповідачів визнаних у позові.

Також позивачем не доведено належними доказами яке саме становище відповідачі займали у АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» у сукупності з повноваженнями якими вони були наділені та яку відповідальність в силу закону несли за свої дії, що унеможливлює встановлення факту вини кожного з відповідачів, як і не надано доказів притягнення вказаних осіб до відповідальності за спричинені збитки та настання наслідків у вигляді неплатоспроможності банку або доказів застосування до відповідачів будь-яких заходів впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, їх вина (які саме посадові обов`язки порушені та обсяг) у настанні неплатоспроможності банку не встановлена і не доведена.

Судом зауважено, що згідно з наданих матеріалів справи документів неможливо підтвердити факт того, що у період з 2009 по червень 2014 року всі визначені відповідачі були пов`язаними особами, а також не доведено який саме обсяг відповідальності було покладено на кожного із визначених позивачем осіб, винних у спричиненні шкоди банку.

Разом із тим, на час виконання посадових/службових обов`язків відповідачами щодо вказаних правочинів і угод - у 2009-2014 роках (у т.ч. до дня введення в банку тимчасової адміністрації) ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мали іншу редакцію.

А отже, нові редакції статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки закон немає зворотної дії у часі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Фондом документально не підтверджено жодного елементу цивільно-правової відповідальності, а саме не доведено розмір шкоди; якими діями відповідачів спричинена шкода; причинно-наслідковий зв`язок між їх діями і визначеною Фондом сумою шкоди.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважає що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази, не встановив дійсних обставин справи. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2019 у справі №922/2860/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що висновки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо недобросовісності дій керівників Банку (Відповідачів) та завдання збитків підтверджуються не тільки наданими до позовної заяви матеріалами кредитних справ, aле й висновками Національного банку України, висловленими у Звіті про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року № B/05-214/8358/БТ.

Зокрема, за наслідками проведеної перевірки НБУ вказав одним з факторів, що несуть найбільшу загрозу для капіталу надходжень Банку, незадовільну диверсифікацію кредитного ризику та існування концентрацій, які перевищують 25% основного капіталу Банку щодо заборгованості одного контрагента або групи позичальників - ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «КИЛИМИ УКРАЇНИ», ТОВ «КИЛИМИ УКРАЇНИ», ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ «ВАСИЛИСК», ТОВ «ЛЄМЄТРА ЛТД», ТОВ ФIРМА «ЕКСПРЕС», ТОВ «БІЗНЕСЦЕНТР ТЕКНОЛОДЖИ 2» (стор. 15 Звіту НБУ), що є порушенням нормативу Н7 (стор. 16 Звіту НБУ).

Кредитна політика банку є досить ризиковою в частині нарощування обсягів кредитної заборгованості найбільших позичальників, діяльність яких спрямована на купівлю/продаж цінних паперів та які є контрагентами один одного (ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ «ВАСИЛИСК», ТОВ «КСН «ТРІАНОН») (СТОР. 17 Звіту НБУ).

Наявність в Банку досить низьких відсоткових ставок за кредитами в національній валюті, а також їх зниження за окремими позичальниками до 6,5 % протягом періоду інспектування (ТОВ «СКІФ-2011», частково: ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «ВАСИЛИСК», ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ» та ін.), що мало негативний вплив на надходження/капітал Банку (стор. 15 Звіту НБУ).

Високий рівень кредитного ризику генерує підвищення ризику ліквідності, адже погана якість активів спричиняє неспроможність банку виконати свої зобов`язання в належні строки, не зазнавши при цьому неприйнятних витрат. Політика неодноразової пролонгації кредитної заборгованості (54 % кредитного портфеля з нарахованими доходами) є негативним чинником для ліквідності банку (стор. 15 Звіту НБУ). Серед позичальників, що мають найбільшу пролонговану заборгованість ТОВ «САЙФ-ЛО», ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «АВАЛОР», ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ «БІЗНЕСЦЕНТР ТЕКНОЛОДЖИ 2» (стор. 10 Звіту НБУ).

Інспектуванням встановлено, що клієнтами банку протягом періоду, що перевірявся, за рахунок отримання нових траншів за кредитними договорами (збільшуючи ліміти кредитної заборгованості) здійснювалось погашення нарахованих та прострочених щомісячних відсотків/прострочених кредитів, що мало вплив на покращення показника «обслуговування боргу». За даними інспектування кредитна заборгованість цих клієнтів складає 197 543,9 тис. грн. та при відсутності надання нових траншів кредитів обслуговування мало бути «незадовільне», а як наслідок категорія кредиту «безнадійна» зокрема: ТОВ «САЙФ-ЛО», ТОВ «КСН «ТРІАНОН», ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ ФІРМА «ЕКСПРЕС», ТОВ «АВАЛОР» (стор. 20- 22 Звіту НБУ).

Прийняті в заставу цінні папери, що внесені до біржового реєстру (13,7 % застави) продаються/купуються в обмеженому колі контрагентів, отже у інспекторів виникли сумніви щодо можливості використання такої застави як вторинного джерела погашення кредитної заборгованості.

Інспектуванням виявлені концентрації за цінними паперами, прийнятими банком у забезпечення:

- акції ПАТ «ГАЗОВІ МЕРЕЖІ» -на загальну суму 124,7млн.грн. (позичальники: ТОВ «КСН «ТРІАНОН», ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «БЮРО «СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ «ВАСИЛИСК»);

- акції ПАТ «БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ «КРЕДИТ СЕРВІС» - на загальну суму 105,0 млн. грн. (позичальники: ТОВ «СКІФ-2011», ТОВ «САЙФ-ЛО», ТОВ Фірма «ЕКСПРЕС»).

Забезпечення, отримане банком за кредитними операціями, в цілому є низьколіквідним, його вартість та якість є недостатніми (стор. 19-20 Звіту НБУ).

Крім всього іншого, банком не було сформовано резерви під операції з кредитування ТОВ «КСН «ТРІАНОН», ТОВ «СКІФ-2011», ТОВ «ВАСИЛИСК», ТОВ «БІЗНЕСЦЕНТР ТЕКНОЛОДЖИ 2», ТОВ «ЛЄМЄТРА ЛТД», ТОВ «АВАЛОР», ТОВ «АВТОЕНЕРГІЯ» (сформований резерв 0,00грн.) (стор. 13-14 Звіту НБУ).

Таким чином, звітом Національного банку України про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року B/05-214/8358/БТ було встановлено факт здійснення керівниками Банку ризикової діяльності: кредитування в значних обсягах пов`язаних між собою позичальників без належного забезпечення на невигідних для банку умовах, численні факти неодноразової пролонгації кредитної заборгованості цих позичальників та надання їм додаткових кредитних коштів для погашення кредитної заборгованості.

На момент пред`явлення позову Фонду до пов`язаних осіб АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», строк виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів по всім вищеописаним кредитам настав і кредити повернено не було. До матеріалів справи було надано довідку Банку про проведену претензійно-позовну роботу, а також про здійснені в ліквідаційній процедурі заходи з продажу прав вимоги за цими кредитами, відповідно до якої проведена банком претензійно-позовна робота не призвела до повернення кредитних коштів (навіть часткового), а проведені в ліквідаційній процедурі торги з продажу прав вимоги за цими кредитами не відбулись через відсутність попиту на ці активи (права вимоги за окремими кредитами виставлялись на продаж більше 20 разів, проте безрезультатно) (клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи від 02.04.2019 N 27-5983/19 та відповідна довідка від 02.04.2019 року № 83).

Таким чином, операції з кредитування вищеописаних позичальників завдали Банку збитків в розмірі неповернених кредитів та несплачених відсотків за користування кредитними коштами. Загальний розмір заборгованості всіх перелічених вище позичальників станом на 01.04.2018 р. становив 652 398 999 (шістсот п`ятдесят два мільйони триста дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 35 коп. і заборгованість лише збільшувалась.

Крім того, під час здійснення процедури ліквідації АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» було встановлено недостатність майна АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» для покриття вимог кредиторів банку на суму 563 237 952 (п`ятсот шістдесят три мільйони двісті тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 96 коп., тобто вкладникам та кредиторам Банку так само було завдано шкоду, оскільки через її керівників АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» Банк не міг розрахуватись із своїми вкладниками та кредиторами.

Скаржник також вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції жоден з відповідачів не заперечив викладених Фондом фактичних обставин справи щодо укладення Банком кредитних договорів на умовах, про які зазначав Позивач, та факту прийняття ними, як керівниками Банку, рішень про видачу кредитів, збільшення кредитних лімітів, заміну забезпечення на неліквідну заставу цінних паперів, а також про відтермінування строків повернення кредитів.

Також наголошено, що жоден з Відповідачів не зміг пояснити мотиви своїх рішень (чому ігнорувались висновки про неплатоспроможних позичальників, чому було відсутнє належне забезпечення, чому при кредитуванні було допущено такі концентрації ризиків, чому саме ці компанії отримали такі пільгові умови кредитування).

Скаржник зазначає, що Суд мав оцінити рішення керівників Банку (Відповідачів) щодо видачі кредитів неплатоспроможним позичальникам без належного забезпечення, а також про постійні відтермінування строків повернення цих та надання нових кредитних траншів для оплати Позичальниками відсотків за цими кредитами, на предмет добросовісності та розумності таких рішень.

Позивачем було заявлено солідарну вимогу до Відповідачів, оскільки всі Відповідачі приймали участь в кредитуванні описаних в позовній заяві Позичальників, які були пов`язаними між собою та власниками банку.

До матеріалів справи було надано рішення керівних органів Банку щодо кредитування описаних в позові Позичальників, які суд першої інстанції належним чином не дослідив.

Дії відповідачів, які завдали АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» шкоди, мали системний характер та вчинялись протягом тривалого строку на користь пов`язаних позичальників, що вказує на умисний характер завдання шкоди.

Скаржник стверджує, що описане в позовній заяві «кредитування» єдиної групи пов`язаних позичальників без мети повернення кредитних коштів об`єднано спільним наміром виведення належних Банку коштів на цю групу компаній. Наслідком спільних дій Відповідачів стала, зокрема, недостатність майна банку, та, як наслідок, неможливість розрахуватись із вкладниками та іншими кредиторами Банку.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та обставини, які ними підтверджуються, а також невірно застосував норми матеріального права, які регулюють деліктні правовідносини.

Також, позивач вважає, що ним, разом із позовною заявою було надано до матеріалів справи (стор. 52-63 тому 1 справи) відомості щодо акціонерів, власників істотної участі та складу посадових осіб АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА». А також копії протоколів Правління, Кредитного комітету та протоколи спільних засідань Правління та Спостережної ради Банку щодо кредитування описаних в позові Позичальників, з яких вбачається, що Відповідачі входили до складу Правління, Кредитного комітету та Спостережної ради Банку та приймали рішення, які завдали Банку збитків.

Відповідачі не виконали свій обов`язок діяти сумлінно та в інтересах товариства, що так само визначено законодавством та судовою практикою.

Рішення відповідачів про кредитування групи пов`язаних неплатоспроможних Позичальників без належного забезпечення та без мети повернення виданих кредитів є прямим порушенням основних принципів кредитування і ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». При прийнятті цих рішень Відповідачі зловживали своїм розсудом і діяли всупереч інтересів Банку, відповідно ці рішення були недобросовісними.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2019 для розгляду справи №922/2680/18 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2019 у справі №922/2860/18 та призначено справу до розгляду на 14.01.2020 о 12:00 годині.

Представники першого (вх.№12074 від 23.12.2019), четвертого (вх.№12072 від 23.12.2019), шостого (вх.№12073 від 23.12.2019) та сьомого (вх.№12088 від 23.12.2019) відповідачів, третього та п`ятого відповідачів (вх.№64 від 03.01.2020) подали відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу (вх.№64 від 03.01.2020) представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 адвокат Котляр А.О. вказує, що господарський суд правомірно застосував норми матеріального та процесуального права, прийняв законне рішення яким обґрунтовано відмовив Фонду у задоволенні позову.

Зазначає, що позивачем не доведені вимоги, які пред`являються статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" при зверненні до суду з таким позовом, що свідчить про незаконність вимог Фонду. Фонд безпідставно ототожнює поняття "недостатність майна" та "шкоди", які є різними за своїм правовим змістом, позивачем не зазначено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 отримали будь-яку майнову вигоду у розумінні статті 52 наведеного Закону, позивачем не надано до суду інформацію щодо створення кредитного комітету та визначення його складу, обсягу повноважень членів комітету. Натомість, ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_9 не входили до складу кредитного комітету, тому не приймали рішень у його складі. Навіть, коли відповідачі приймали участь у голосуванні лише як члени правління банку, затверджуючи рішення кредитного комітету Банку, то рішення правління, як колегіального органу не завжди відповідали їх особистому ставленню до вирішеного питання. Відповідачі звертають увагу на протоколи правління де вони утримались від голосування, тому не можуть вважатися такими, що приймали участь у кредитуванні описаних в позовній заяві позичальників Банку. Зокрема, у кредитних правовідносинах з ТОВ «КСН ТРІАНОН», протоколи правління: № 115 від 24.11.2010 р.; №36 від 30.03.2011 р.; №43 від 08.04.2011 р.; № 121 від 22.09.2011 р.; № 128 від 10.10.2011 р.; № 167 від 15.12.2011 р.; № 38 від 01.04.2011 р.; № 46 від 16.05.2014 р.; № 58 від 26.12.2012 р.; № 122 від 28.09.2011 р.; № 110 від 31.07.2012 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «Лємєтра ЛТД», протоколи правління: № 173/1 від 10.12.2012 р.; № 170 від 30.11.2012 р.; № 72 від 25.05.2012 р.; № 58 від 26.04.2012 р.; № 48 від 09.04.2012 р.; № 51 від 27.04.2011 р.; № 107 від 29.10.2010 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «Комунікаційний центр», протоколи правління: № 52 від 28.05.2014 р.; № 40 від 05.05.2014 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «ФК «Платіжний центр», протокол правління № 46 від 16.05.2014 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ « АВТОЕНЕРГІЯ 7», протоколи правління: №38 від 01.04.2011 р., №16 від 14.02.2011 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «Фірма Экспресс», протокол правління № 42 від 08.05.2014р.

За результатами проведених НБУ перевірок у 2011, 2012, 2013 роках банк мав показник капіталу достатній для виконання нормативних та ліцензійних вимог, задовільний стан активів та управління ними, достатній рівень ліквідності, дотримувався обов`язкових нормативів та мав помірний рівень концентрації. Якість управління, досвідченість, компетентність та обізнаність керівництва банку знаходилась на належному рівні. Негативний вплив ризику на надходження та капітал був підконтрольний банку. Резерв був сформований у повному обсязі.

Висновки Звіту НБУ про інспектування за 2011 рік у поєднанні з висновками незалежних аудиторів за 2011, 2012, 2013 роки, які наявні в матеріалах справи, фактично спростовують висновки Фонду щодо недобросовісності дій керівників Банку (відповідачів) та завдання збитків, оскільки матеріали кредитних справ, на які посилається Фонд у позовній заяві та апеляційній скарзі, вже були предметом перевірки Управління Національного банку України в Харківській області в 2011 році, адже частина кредитних договорів із групою позичальників, про яку зазначає Фонд вже були укладені за станом на дату проведення перевірки НБУ в 2011 році, зокрема таких позичальників, як: ТОВ "ЛЄМЄТРА ЛТД" (кредитний договір № 272 від 07.12.2009 року); ТОВ "САЙФ ЛО" (кредитний договір № 80 від 27.04.2011); ТОВ "АВТОЕНЕРГІЯ 7" (кредитний договір № 198 від 21.10.2010); ТОВ "СОЮЗ ЛТД" (кредитний договір № 56/07U від 14.11.2007); ТОВ "БІЗНЕСЦЕНТР ТЕХНОЛОДЖИ 2" (кредитний договір № 61 від 01,04.2011); ТОВ "ВАСИЛИСК" (кредитний договір № 81 від 26.04.2011); ТОВ "КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР" (кредитний договір № 82 від 28.04.2011); ТОВ "НТЦ ЛІЗИНГСТАНДАРТ" (кредитний договір № 62 від 01.04.2011); ТОВ "КСН "ТРІАНОН" (кредитний договір № 81 від 28.04.2011); ТОВ "БЮРО "СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ" (кредитний договір № 55 від 30.03.2011).

При цьому, проведеними перевірками за 2011, 2012, 2013 роки не було встановлено факту здійснення керівниками банку ризикової діяльності, зокрема кредитування в значних обсягах пов`язаних між собою позичальників без належного забезпечення на невигідних для банку умовах тощо, як на тому безпідставно наполягає Фонд.

Напроти, на стор. 5 Звіту про інспектування уповноваженими особами НБУ ствердно зазначено, що Банком протягом періоду інспектування дотримано вимоги банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України в частині дотримання нормативів кредитного ризику та інвестування, а на стор. 18 вказано, що система внутрішнього контролю є задовільною.

Також, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 вказують, що позивач не надав і їх посадових інструкцій, якими були визначені їх посадові обов`язки у той час, коли останні знаходились у трудових відносинах із Банком, та якими керувалися у своїй діяльності, про які відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 неодноразово зазначали та клопотали перед судом про їх витребування у позивача, оскільки не мали з об`єктивних причин доступу до внутрішніх документів Банку, з яким припинили свої трудові відносини.

Водночас, відповідачі 3, 5 звертають увагу, що їх майновий стан об`єктивно не дозволить Фонду покрити вимоги кредиторів банку у розмірі 563 237 952, 96 грн., однак стягнення уявної суми збитків покладе на них індивідуальний та надмірний тягар, оскільки члени їх родин ймовірно залишаться без необхідної для існування допомоги, а життя відповідачів зазнає суттєвих змін, зважаючи на похилий вік їх батьків та необхідність в отриманні матеріальної та моральної підтримки з боку членів їх родин.

Фактично, за обставин цієї справи, втручання Фонду, створеного та підконтрольного органами влади, який виконує спеціальні функції держави, у право на повагу до приватного та сімейного життя відповідачів призведе до послаблення їх сімейних зв`язків і не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Отже, державою будуть порушені гарантовані конвенційні права ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на повагу до приватного та сімейного життя та гарантії права мирного володіння майном.

У своїх відзивах на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 адвокат Трапіцина Г.М. четвертого (вх.№12072, 12073, 12074 від 23.12.2019) також просить залишити апеляційну скаргу Фонда без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Представник відповідачів 1, 4, 6 вважає, що апелянтом документально не підтверджено жодного елементу цивільно-правової відповідальності, а саме не доведено розмір шкоди; якими діями відповідачів була спричинена шкода; не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності на час розгляду справи усіх елементів складу правопорушення, необхідного для настання цивільно-правової відповідальності відповідачів, а саме наявності протиправної поведінки відповідачів, причинно-наслідкового зв`язку між заподіяними збитками та діями відповідачів, а також сукупної вини останніх в їх завданні.

Представник відповідачів 1,4,6 вказує, що у відношенні відповідачів в даній справі слід застосовувати редакцію законів, що діяла до внесення змін, а отже ні поняття "недостатність майна", ні діючу редакцію частини 5 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з метою притягнення відповідачів до відповідальності немає правових підстав застосовувати, так як положення даної правової норми, на яку посилається позивач діють лише з 19.11.2016 року згідно з Законом України від 15.11.2-16 року № 1736-VIII.

Крім того, відповідальність пов`язаних із банком осіб (зокрема керівників та членів комітетів банку) була встановлена лише Законом від 02.03.2015 року № 218-VIII. До того, відповідальність пов`язаних із банком осіб обмежувалась лише власниками істотної участі. В подальшому статтю 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність" було доповнено частиною шостою, якою на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

А отже, нові редакції статті 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність", та ст. 52 Закону України "про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не можуть застосовуватись до даних правовідносин, оскільки закон не має зворотної дії в часі.

Також, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 звертають увагу, що законодавство України не містить та ніколи не містило норм, згідно яких розмір шкоди визначався б як різниця між зобов`язаннями певної особи і вартістю її активів.

Вказують, що кредитні договори, на які посилається апелянт, укладалися Банком починаючи з 2009 року та до вказаних договорів вносились зміни та доповнення, укладались договори застави. Як правильно було встановлено та досліджено судом першої інстанції, Національним банком України протягом цього періоду проводились інспекційні перевірки Банку з питань банківського нагляду станом на 01.04.2011, 12.10.2012, 01.10.2013, 12.06.2014 року (про що повідомлено самим НБУ), проте доказів встановлення фактів вчинення в цей період протиправних дій зі сторони управомочених осіб Банку та порушення банківської дисципліни до матеріалів справи не надано.

Натомість до матеріалів справи надано висновки незалежних аудиторів за резулттатами проведеного аудиту фінансової звітності АТ "Банк Золоті Ворота" (отримані НБУ) за 2011, 2012, 2013 роки, відповідно до яких висловлена умовно-позитивна думка, зокрема, що фінансова звітність АБ "Банк Золоті Ворота" достовірно в усіх суттєвих аспектах представляє фінансовий стан Банку станом на кінець дня 31 грудня 2013 року, його фінансові результати та рух грошових коштів на рік, що закінчився на зазначену дату, відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності. Окремо наголошено, що Банком розроблено та затверджено письмові положення про усі структурні підрозділи та посадові інструкції на співробітників, у яких визначено коло їх обов`язків. Інформації щодо порушення тих чи інших обов`язків структурними підрозділами або співробітниками Банку, дані висновки аудиторів не містять.

Представник відповідачів 1,4,6 вважає, що визначення конкретної суми збитків кредиторів банку можливо лише після продажу активів та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку. Розмір збитків, який вказує Фонд, є лише його умовним припущенням про можливий розмір збитків кредиторів Банку.

Фондом пропущений строк для звернення до суду з даним позовом, що також є підставою для відмови в позові.

Відповідач 7 ОСОБА_1 також подав відзив (вх.№12088 від 23.12.2019) на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що на час укладення спірних кредитних договорів, не існувало ніяких обмежень, передбачених законодавством для їх укладення. З повідомлення розташованого на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вбачається, що біржовий курс "сумнівних", як на думку позивача, цінних паперів - акцій простих іменних ПАТ "Бюро Кредитних Історій "Кредит Сервіс" вартістю 1 000 грн. за 1 шт. та заставною вартістю 15 000 грн. за 1 шт., що нібито в 15 разів перевищувало номінальну вартість та за рішенням НКЦПФР було зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента, вбачається недостовірність вказаної позивачем інформації. Оскільки рішення по цим цінним паперам НКЦПФР прийняла 12.06.2015 року, тобто в той час, коли Банком управляв позивач. Тому, на час укладення кредитних договорів цінні папери сумніву не викликали, адже кредитні договори укладалися відповідно до чинного законодавства. Аналогічне рішення було прийнято НКЦПФР по акціям ПАТ "Газові мережі" 06.08.2015 (№1224) на які (акції) позивач також посилається в скарзі. До того ж, Фонд не надав і доказів того, що ним або його уповноваженою особою вживалися заходи щодо реалізації цінних паперів до пред`явлення позову.

Також відповідач ОСОБА_1 вважає, що вимоги Фонду є передчасними, адже ліквідаційна процедура ще триває, при цьому, позивачем не надано доказів щодо вжиття ним заходів по стягненню простроченої заборгованості.

ОСОБА_1 вказує, що працював у Банку починаючи з 21.02.2011 року, однак вимоги щодо солідарного стягнення пред`явлені позивачем за кредитними договорами укладеними з ТОВ "Союз ЛТД" (14.11.2007 на суму 48,7 млн грн), ТОВ "Лєметра ЛТД" (07.12.2009 на суму 57 млн грн), ТОВ "КСН "Тріанон" (24.11.2010 на суму 10,6 млн грн), тобто за період 2007-2010 роки, що є безпідставним.

Фондом безпідставно об`єднані вимоги по 17 - ти кредитних правовідносинах, що не пов`язані між собою доказами, при цьому, це фактично окремі позовні вимоги до різних відповідачів, які по мірі відповідальності та ступеня вини кожного, за відсутності доказів, що підтверджували б їх пов`язаність, безпідставно визначені позивачем як солідарні боржники.

Норми статті 58 ЗУ "Про банки та банківську діяльність" на які посилається Фонд як підставу про відшкодування шкоди банку набрали чинності 02 березня 2015 року, тобто після укладення спірних договорів, які було укладено в період 14.11.2007 по 03.04.2014, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин.

Національний банк України також подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№12114 від 24.12.2019), в якому зазначає, що підтримує доводи апеляційної скарги позивача та просить її задовольнити.

Представник НБУ звертає увагу, що судом першої інстанції проігноровано обставини, які викладені у Звіті про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», який складений НБУ 10.07.2014 року №В/05-214/8358/БТ та які покладені позивачем в обґрунтування недобросовісності дій відповідачів та завдання ними збитків.

Також представник НБУ вважає, що жоден з учасників справи не долучив до матеріалів звіти про інспекційні перевірки АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», що були здійснені Національним банком України станом на 01.04.2011, 12.10.2012 та 01.10.2013. Інформація про відповідні інспекційні перевірки міститься лише в листі НБУ від 27.08.2019 № 20-0007/44110. Тобто, при оцінці вказаного листа НБУ, суд не міг встановити предмет проведених перевірок та їх результати, а тому посилання на невстановлення недобросовісності дій відповідачів і не завдання ними збитків, є безпідставним.

Представник НБУ вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції жоден із відповідачів не заперечив викладених позивачем фактичних обставин справи щодо укладення АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» наведених у позові кредитних договорів на умовах, про які зазначав позивач, та факту прийняття ними, як керівним складом АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», рішень про видачу зазначених позивачем кредитів, збільшення кредитних лімітів, заміну забезпечення на неліквідну заставу цінних паперів, а також про відтермінування строків повернення кредитів. Незважаючи на це, судом першої інстанції за неправильного застосування статті 1166 ЦК перекладено обов`язок доказування вини завдання шкоди із відповідачів на позивача, наслідком чого стало прийняття незаконного рішення.

14.01.2020 від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2018 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 у справі №910/11027/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 зупинено провадження у справі №922/2860/18 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/11027/18 та оприлюднення повного тексту постанови.

Ухвалено учасникам справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №910/11027/18.

04.10.2021 судовою колегією встановлено, що 13.07.2021 на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень було оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021, у зв`язку з відпусткою суддів Ільїна О.В. та Хачатрян В.С., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Терещенко О.І., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 поновлено провадження по справі №922/2860/18 та призначено її до розгляду на 08.11.2021 на 12:00 год.

01.11.2021 від ФГВФО надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№10239).

05.11.2021 від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії Звіту про інспектування АТ "Банк Золоті Ворота", складеного управлінням НБУ в Харківській області від 25.05.2011, просить визнати поважною причину неподання доказу у встановлений процесуальним законом строк та прийняти його до розгляду. (вх.№12797)

08.11.2021 від адвоката Галини Горшкової надійшла заява (вх.№12843), в якій вона повідомляє, що згідно рішення Київського районного суду міста Харкова від 27.09.2021 по справі №953/15436/21, яке набуло чинності 28.10.2021 ОСОБА_4 оголошено померлим з 08 серпня 2014 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 у справі №922/2860/18 в судовому засіданні оголошено перерву до 29.11.2021 о 14:30 год. Доручено Шостому апеляційному адміністративному суду (01010, м. Київ, вул. Московська,8 ,корпус 30, зал №7) забезпечити проведення відеоконференції у справі №922/2860/18, розгляд якої відбудеться 29.11.2021 о 14:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №115.

Від представника ФГВФО Жегуліна Ю.М. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. (вх.№13622 від 24.11.2021)

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 у справі №922/2860/18 задоволено клопотання представника ФГВФО Жегуліна Ю.М. (вх.№13622 від 24.11.2021) про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2860/18.

В судове засідання 29.11.2021 з`явились уповноважені представники учасників справи, які висловили свої позиції по справі.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представників учасників справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що Постановою Правління Національного банку України № 456 від 31.07.2017 р. Публічне акціонерне товариство «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» віднесено до категорії неплатоспроможних.

01.08.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 67 про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» згідно з яким з 04.08.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА».

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 781 від 04.12.2014р. «Про відкликання банківської ліцензії» та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 05.12.2014р. № 142 «Про початок процедури ліквідації АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та призначено уповноважену особу на ліквідацію АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА».

15.03.2018 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 752 про затвердження змін до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» (протокол № 039/18 від 15.03.2018).

Строк здійснення процедури ліквідації АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та повноваження уповноваженої особи неодноразово продовжувались, зокрема рішеннями виконавчої дирекцією Фонду гарантування № 215 від 03.12.2015 р., № 2642 від 10.12.2016 р., № 5152 від 23.11.2017 р. і № 3204 від 29.11.2018 р. продовжено строк з 05 грудня 2018 р. до 04 грудня 2019 р. включно.

Відповідно до змісту частин 1-3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас зі змісту частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Як убачається зі змісту позовних вимог, позивач просить у цій справі стягнути з відповідачів солідарно шкоду, заподіяну ними банку як членами органів управління цього банку, тобто йдеться про підстави та умови застосування відповідальності членів органів юридичної особи перед юридичною особою.

Згідно з частинами 3, 4 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Також статтею 89 Господарського кодексу України передбачено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Стаття 63 Закону України "Про акціонерні товариства" визначає, що посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом. У разі якщо відповідальність згідно із цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед товариством є солідарною.

Цими положеннями законодавства закріплено обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) (фідуціарні обов`язки) діяти в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно, діяти розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2018 у справі №910/21493/17 вказав таке - згідно з вимогами статті 92 Цивільного кодексу України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. Аналогічні висновки зроблені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17.

Наведене відповідає міжнародним Принципам корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку, які відносяться до норм "м`якого права" та закріплюють такі основні фідуціарні обов`язки директорів підприємства, як обов`язок дбайливого ставлення (діяти добросовісно на користь розвитку підприємства, приділяючи достатньо часу, зусиль і професійних навичок управлінню ним) та обов`язок лояльності (уникати конфлікту інтересів і діяти під час ухвалення рішень щодо діяльності підприємства лише в інтересах останнього).

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до збитків підприємству й зобов`язання їх відшкодувати.

Таким чином, при застосуванні статті 92 Цивільного кодексу України слід оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників/акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Водночас, вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.

Однак, спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства. (Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18).

Про правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків йдеться в Законі України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених підрозділів банку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" для цілей цього Закону пов`язаними особами є керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку.

Факт включення або не включення особи в перелік пов`язаних з банком осіб, який затверджується банком або комісією Національного банку України не має значення для визнання її пов`язаною з банком особою. Тому, члени кредитного комітету вважаються пов`язаними з банком особами в силу положень Закону.

У період 2009-2014 років члени кредитного комітету за відсутності у них статусу члена правління не належали до категорії керівників банку.

Однак, відповідно до пункту 15 частини 1 статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" посадові особи органів акціонерного товариства - є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Такі посадові особи можуть притягатися до відповідальності перед товариством на підставі статті 63 вказаного Закону.

Таким чином, члени кредитного комітету, які не входили до складу правління, є посадовими особами акціонерного товариства, якщо утворення кредитного комітету передбачено статутом відповідного банку.

Відсутність у відповідачів статусу керівника банку чи посадової особи акціонерного товариства протягом періоду коли вони приймали управлінські рішення, не виключає застосування статей 92, 1166 Цивільного кодексу України як правової підстави для відшкодування шкоди. (Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18).

Крім того, стаття 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції, коли відповідачі приймали управлінські рішення) містить вимоги щодо управління ризиками банку. Банк зобов`язаний з урахуванням специфіки його роботи створити адекватну систему управління ризиками, яка має забезпечувати на постійній основі виявлення, вимірювання, контроль і моніторинг усіх видів ризиків за всіма напрямами діяльності банку на всіх організаційних рівнях та бути адекватною ризикам, що приймаються банком. Банк зобов`язаний утворити постійно діючий підрозділ з управління ризиками, в якому зосереджені функції з управління ризиками та який відповідає за розроблення, впровадження внутрішніх положень і процедур управління ризиками, інформує керівництво про ризики, прийнятність їх рівня та надає пропозиції щодо необхідності прийняття керівництвом відповідних рішень.

Для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема:

- кредитний комітет, який щомісячно оцінює якість активів банку та готує пропозиції щодо формування резервів на покриття можливих збитків від їх знецінення;

- комітет з питань управління активами та пасивами, який щомісячно розглядає собівартість пасивів та прибутковість активів і приймає рішення щодо політики відсоткової маржі, розглядає питання відповідності строковості активів та пасивів та надає відповідним структурним підрозділам банку рекомендації щодо усунення розбіжностей у часі, що виникають;

- тарифний комітет, який щомісячно аналізує співвідношення собівартості послуг та ринкової конкурентоспроможності діючих тарифів, відповідає за політику банку з питань операційних доходів.

За змістом Закону України "Про банки і банківську діяльність" банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

У частинах 5, 7 статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції, коли відповідачі приймали управлінські рішення) закріплено, що банк зобов`язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Банк має право видавати бланкові кредити за умов додержання економічних нормативів.

Вимоги до діяльності банків встановлює Інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368 (надалі - Інструкція № 368).

Метою регулювання діяльності банків в Інструкції № 368 зазначено забезпечення стабільної діяльності банків та своєчасне виконання ними зобов`язань перед вкладниками, а також запобігання неправильному розподілу ресурсів і втрат капіталу через ризики, що притаманні банківській діяльності. Інструкція встановлює нормативи ліквідності, кредитного ризику та інвестування, яких мають дотримуватися банки протягом всього періоду своєї діяльності.

Ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов`язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов`язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Банківська діяльність піддається ризику ліквідності - ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов`язаннями у зв`язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.

У зв`язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов`язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів зі збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх інших клієнтів.

З метою контролю за станом ліквідності банків НБУ установлює такі нормативи ліквідності: миттєвої ліквідності (Н4), поточної ліквідності (Н5) та короткострокової ліквідності (Н6). Норматив миттєвої ліквідності установлює мінімально необхідний обсяг високоліквідних активів для забезпечення виконання поточних зобов`язань протягом одного операційного дня. Норматив поточної ліквідності установлює мінімально необхідний обсяг активів банку для забезпечення виконання поточного обсягу зобов`язань протягом одного календарного місяця. Норматив короткострокової ліквідності установлює мінімально необхідний обсяг активів для забезпечення виконання своїх зобов`язань протягом одного року.

Розділ VI Інструкції № 368 встановлює нормативи кредитного ризику. До кредитних операцій належать активні операції банку, що пов`язані з наданням клієнтам залучених коштів у тимчасове користування (надання кредитів у готівковій або безготівковій формі, на фінансування будівництва житла та у формі врахування векселів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, операцій репо, фінансового лізингу тощо) або прийняттям зобов`язань про надання коштів у тимчасове користування (надання гарантій, поручительств, авалів тощо), а також операції з купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів і від свого імені (включаючи андеррайтинг), будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми.

Кредитна діяльність банків пов`язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов`язання згідно з угодою, тому банки зобов`язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів (пункт 1.1 розділу VI Інструкції № 368).

Кредитоспроможність - наявність передумов для одержання кредиту і здатність повернути його. Кредитоспроможність позичальника визначається за показниками, що характеризують його здатність своєчасно розраховуватися за раніше одержаними кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі потреби мобілізувати кошти з різних джерел і забезпечити оперативну конверсію активів у ліквідні кошти.

Відповідно до Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 № 23 банк розробляє та затверджує рішенням уповноваженого органу внутрішньобанківські положення щодо оцінки ризиків, формування та використання резервів за кожним видом фінансових активів, групою фінансових активів, дебіторською заборгованістю за господарською діяльністю банку та наданими фінансовими зобов`язаннями. Внутрішньобанківські положення розробляються банком з урахуванням законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, повинні містити методики та процедури, визначені в додатку 1 до цього Положення, які є обов`язковими і мінімально необхідними для оцінки ризиків. Банк за кожним кредитом боржника формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням. Кредитна документація (справа) боржника має містити мінімально необхідні дані, перелік яких наведено в додатку 2 до цього Положення. Залежно від виду кредитної операції банк може розширити перелік даних про боржника, попередньо зазначивши їх у внутрішньобанківських положеннях.

Узагальнена інформація про кредитну операцію формується з часу укладення договору та оновлюється впродовж його дії в частині, що зазнала змін, протягом п`яти робочих днів із дня отримання банком інформації, яка є підставою для внесення таких змін (зміни умов проведення/здійснення кредитної операції, установчих та реєстраційних даних боржника, його фінансового стану тощо) (пункт 1.8 Глави 1 Розділу І).

Відсутність чи неподання внутрішньобанківських положень або кредитної документації (справи) для ознайомлення уповноваженим працівникам НБУ є підставою для негативних висновків щодо ефективності та/або адекватності системи управління ризиками в банку, а також застосування до банку заходів впливу в порядку, установленому нормативно-правовими актами НБУ (пункт 1.9 Глави 1 Розділу І).

Банк здійснює оцінку фінансового стану боржника - юридичної особи, який відповідно до вимог законодавства України складає: квартальну та річну фінансову звітність - не рідше ніж один раз на три місяці; тільки річну фінансову звітність - не рідше ніж один раз на дванадцять місяців, шляхом розрахунку інтегрального показника фінансового стану боржника - юридичної особи (далі - інтегральний показник).

Згідно з пунктом 1.7 Положення про надання Національним банком України стабілізаційних кредитів банкам України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 13.07.2010 № 327 Національний банк України з метою обмеження ризику ліквідності банку під час надання стабілізаційного кредиту чи зміни умов кредитного договору встановлює обмеження та вимоги щодо його діяльності, які мають бути передбачені в кредитному договорі, зокрема щодо заборони придбання цінних паперів (крім державних облігацій України, боргових цінних паперів, емітованих НБУ); зупинення проведення банком активних операцій з пов`язаними особами банку; заборони надання бланкових кредитів (крім кредитів фізичним особам у сумі не більше ніж 50,0 тис. грн, у тому числі кредитів овердрафт). Бланковим є кредит без забезпечення.

Відповідно до Положення про встановлення ознак фіктивності цінних паперів та деривативів, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.12.2010 № 1942, цінні папери та деривативи, що знаходяться в обігу, вважаються такими, що мають ознаки фіктивності, у разі відповідності таким критеріям, як: факт відсутності емітента цінних паперів та/або деривативів за місцезнаходженням, встановлений Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку; нерозкриття емітентом цінних паперів та/або деривативів регулярної інформації відповідно до законодавства; відсутність чистих доходів відповідно до звіту про фінансові результати, поданого до Комісії станом на кінець звітного періоду; переважна частка активів емітента складається з фінансових інвестицій та/або дебіторської заборгованості відповідно до балансу емітента, поданого до Комісії станом на кінець звітного періоду; кількість працівників емітента цінних паперів та/або деривативів станом на кінець звітного періоду становить менше двох осіб та/або середньомісячні витрати емітента на оплату праці менше двократного мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством; відсутність бухгалтера або бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером станом на кінець звітного періоду.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.76 ГПК).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 ст.86 ГПК).

При цьому, суд керується стандартом доказування "вірогідності доказів", фактично закріпленим у статті 79 ГПК України, відповідно до якого, з урахуванням наданих сторонами доказів на підтвердження тієї чи іншої обставини, докази надані однією зі сторін переважають доводи іншої сторони, що дозволяє суду дійти висновку про те, що факт скоріше мав місце, ніж навпаки.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач стверджує, що шкода Банку та його кредиторам була завдана внаслідок таких дій:

За результатами аналізу кредитного портфелю АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" виявлено, що значна частина кредитів видана низці позичальників за кредитними договорами, які пов`язані між собою, як за особою майнового поручителя, так і за предметом застави (цінних паперів ліквідність яких сумнівна), а аналіз використання кредитних коштів свідчить про зв`язаність таких позичальників та функціонування в одному сегменті ринку. При цьому станом на 01.04.2018 року сума заборгованості за цими договорами дорівнює 652398999,35 грн. 3 матеріалів справи судом встановлено, що у період з 2009 року по 2014 рік між ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" та контрагентами були укладені кредитні договори:

07.12.2009 р. з ТОВ "ЛЄМЄТРА ЛТД" укладено Кредитний договір № 272 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 4700000,00 грн. строком по 07.06.2010 р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 11% річних для здійснення оплати по Договору цесії з Банком. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись Договори застави майнових прав ОСОБА_10 (акціонер Банку), ОСОБА_4 (голова Спостережної ради) за депозитними договорами, які в наступному розривалися.

27.04.2011 р. з ТОВ "САЙФ-ЛО" укладено Кредитний договір № 80 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 20250000,00грн. строком по 26.05.2011 р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних для здійснення оплати по Договору цесії. Кредитні кошти було надано без забезпечення. У подальшому, в забезпечення виконання зобов`язань оформлялись Договори застави майнових прав за депозитними договорами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_11 (акціонер Банку), ОСОБА_4 (голова Спостережної ради), які в наступному розривалися. 07.05.2014р. в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ "КРЕДИТ СЕРВІС" що належать ТОВ "ІННОВАЦІИНО-ІНЖИРІНГОВА КОМПАНІЯ "БУДФІН КОНСАЛТИНГ", в кількості 1667шт номінальною вартістю 1000,00грн. за 1шт. та заставною вартістю 25005000,00грн., що в 15 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеною емітента.

19.02.2014р. з ТОВ "Фінансова компанія "ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР» укладено Договір № 29 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у формі овердрафта в сумі 2000000,00грн. строком по 18.03.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних. Кредитні кошти було надано без забезпечення. В наступному до кредитного договору неодноразово вносились зміни з урахуванням яких, Банк надає кредит у формі овердрафта в сумі 37000000,00грн. строком по 02.03.2015р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. 30.04.2014р. в заставу було оформлено майнові права ТОВ "Фінансова компанія "ПЛАТІЖНИИ" ЦЕНТР" щодо повернення Банком 6090000,00 грн. по депозитному договору, а з 16.05.2014р. розмір забезпечення збільшено до 14640000,00грн.

03.04.2014р. з ТОВ "СКІФ-2011" укладено Договір № 50 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 42050000,00грн. строком по 02.04.2015 р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних. В наступному встановлено процентну ставку на рівні 6,5% річних. 23.04.2014р. в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ "КРЕДИТ СЕРВІС", що належали ТОВ "ІННОВАЦІЙНО-ІНЖИРІНГОВА КОМПАНІЯ "БУДФІНКОНСАЛТИНГ", в кількості 3334 шт. номінальною вартістю 1000,00грн. за 1шт. та заставною вартістю 50100000,00грн., що в 15 разів перевищувало номінальну вартість акцій.

21.10.2010р. з ТОВ "АВТОЕНЕРГІЯ 7" було укладено Кредитний договір №198 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 17000000,00грн. строком по 19.10.2011р. зі сплатою за ставкою 24% річних. В наступному до кредитного договору вносились зміни з урахуванням яких, Банк знижував розмір процентів за користування кредитом до 17% річних з 14.02.2011р., до 8% річних з 01.04.2011р. та 1% річних з 01.07.2011р. В забезпечення виконання зобов`язань оформлявся Договір застави майнових прав Вишневського Вадима (акціонер Банку) за депозитним договором, який в наступному було розірвано.

14.11.2007р. з ТОВ "СОЮЗ ЛТД" було укладено Договір № 56/07U у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 7070000,00 грн. строком по 13.11.2010 р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 21% річних у гривнях, та 15,5 % у доларах США. Кредит надавався на погашення кредиторської заборгованості, рефінансування боргу, та з оформленням в наступну іпотеку нерухомого майна, що вже перебувало в іпотеці АКБ "ТАС-Комерцбанк". В забезпечення виконання зобов`язань по кредиту оформлявся договір застави майнових прав на депозит ОСОБА_12 , який в наступному було розірвано.

03.10.2013р. з ТОВ "Фірма "ЗКСПРЕСС" укладено Договір № 174 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 23540000,00грн. строком по 02.10.2014 р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. В наступному до кредитного договору внесено зміни з урахуванням яких Банк надає кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 28500000,00 грн. строком по 02.10.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5 % річних. Кредит було надано без забезпечення і лише 31.10.2013 р. в забезпечення кредиту було оформлено заставу майнових прав на кошти ОСОБА_13 розміщені на депозиті в сумі 1800000,00 грн. 07.05.2014р. договір застави майнових прав було розірвано та в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ "КРЕДИТ СЕРВІС", що належали ТОВ "ІННОВАЦІЙНО-ІНЖИРІНГОВА КОМПАНІЯ "БУДФІНКОНСАЛТИНГ", в кількості 2000шт. номінальною вартістю 1000,00грн. за 1шт. та заставною вартістю 30000000,00грн., що в 15 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

01.04.2011р. з ТОВ "БИЗНЕСЦЕНТР ТЕХНОЛОДЖИ 2" укладено Договір № 61 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у формі овердрафту в сумі 2320000,00грн. строком по 28.04.2011р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. В наступному були внесені зміни, з урахуванням яких встановлено кредитний ліміт з максимальною сумою заборгованості 30000000,00грн. строком по 23.09.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних на поповнення оборотних коштів та сплату за договором про відступлення права вимоги. Пізніше в забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права за депозитними договорами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 (Заступника Голови Правління), але згодом договори застави було розірвано. 30.04.2014р. в заставу було оформлено майнові права ТОВ «КИЛИМИ УКРАЇНИ» щодо повернення Банком 2247228,57 грн. по депозитному договору.

22.06.2012р. з ТОВ "АВАЛОР" укладено Договір №118 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 21120000,00грн. строком по 20.07.2012р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. В наступному були внесені зміни, з урахуванням яких банк надав кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 23500000,00 грн. строком по 10.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних. 27.06.2012р. в забезпечення виконання зобов`язань оформлено заставу товарів в обороті (курчата бройлерів), що належали ПАТ "ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКА ПТАХОФАБРИКА"

26.04.2011р. з ТОВ "Василиск" укладено Договір №81 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 11292500,00грн. строком по 05.10.2012р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. В наступному було внесено зміни: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 11292500,00грн. строком по 17.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 6.5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 47100000,00грн. строком по 13.05.2013р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 25000000,00грн. строком по 18.06.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 20,2% річних. Лише 25.09.2013р. в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "ГАЗОВІ МЕРЕЖІ", що належали ТОВ "Фондова компанія "ФІНЕКС-УКРАЇНА", в кількості 681500шт. номінальною вартістю 1,00 грн. за 1шт. та заставною вартістю 16090215,00 грн. що в 23,61 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При ньому рішеннями Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

28.04.2011р. з ТОВ "АКЦЕПТОР" укладено Договір №82 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 14000000,00грн. строком по 27.04.2012р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних для оплати заборгованості перед ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ" за договором купівлі-продажу цінних паперів. При цьому 29.04.2011р. між Банком та ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ" було укладено договори цесії за якими Банк відступив ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ" права вимоги за проблемними кредитами.

10.10.2011 р. з ТОВ "КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР" укладено Договір № 184 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 26000000,00грн. строком по 05.10.2012р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись застава цінних паперів ПАТ "ГАЗОВІ МЕРЕЖІ", майнові права за договорами поставки (боржником за яким є: ТОВ "ПРОДТРЕЙД- БСП"), які в наступному було розірвано. Також, 16.04.2013 р. та 10.04.2014р. в забезпечення оформлялись майнові права за депозитними договорами юридичних осіб, та 28.05.2014р. майнові права за депозитними договорами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_14 (Голова наглядової ради акціонера Банку -ПАТ "ВОЛОДИМИР- ВОЛИНСЬКА ПТАХОФАБРИКА"), ОСОБА_15 (член наглядової ради акціонера Банку - ПАТ "ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКА ПТАХОФАБРИКА"), на які було звернено стягнення (на майнові права юридичних осіб - 18.06.2014р., на майнові права фізичних осіб - 29.05.2014р.). 27.05.2014р. в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "ГАЗОВІ МЕРЕЖІ", що належали ТОВ "АКЦЕПТОР", в кількості 1471500 шт. номінальною вартістю 1,00грн. за 1шт. та заставною вартістю 34742115,00грн., що в 23,61 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

01.04.2011р. з ТОВ «НТЦ "ЛІЗИНГСТАНДАРТ" укладено Кредитний договір №62 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у формі овердрафта в сумі 4100000,00грн. строком по 28.04.2011р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. Керівником "ЛІЗИНГСТАНДАРТ" на час здійснення операцій з кредитування був ОСОБА_6 (Відповідач 4).

14.10.2011р. з ТОВ "КСН "ТРІАНОН" укладено Договір № 188 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 9567000,00грн. строком по 27.04.2012 р. В наступному до кредитного договору внесені зміни: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 13730000,00грн. строком по 17.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 5567500,00грн. строком по 17.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 6.5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 13440000,00грн. строком по 22.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних. Кредитні кошти було видано без забезпечення та за наявності висновку про неможливість кредитування. Пізніше в забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права за договором поставки (боржником за яким є: ТОВ "ТЕХНОСИНТЕЗ ПЛЮС"), інвестиційні сертифікати ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ", акції ПАТ "ГАЗОВІ МЕРЕЖІ", але відповідні договори застави було розірвано. 27.05.2014р. в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "ГАЗОВІ МЕРЕЖІ", що належали ТОВ "КСН "ТРІАНОН", в кількості 77172шт номінальною вартістю 1,00грн. за 1шт. та заставною вартістю 1991809,32 грн. та акції прості іменні ПАТ "ГАЗОВІ МЕРЕЖІ", що належали ТОВ "АКЦЕПТОР", в кількості 479045шт номінальною вартістю 1,00грн. за шт. та заставною вартістю 12364151,45грн., що в 2З,61 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому рику зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

24.11.2010 р. з ТОВ "КСН "ТРІАНОН" укладено Договір № 253 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 9012500,00 грн. строком по 23.11.2011 р. зі сплатою процентів за ставкою 8% річних. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права договорами купівлі-продажу цінних паперів, але відповідні договори застави було розірвано. Торгівлю цінними паперами, переданими в заставу в забезпечення вказаного кредитного договору, було зупинено рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку.

30.03.2011р. з ТОВ "БЮРО "СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ" укладено Договір № 55 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 400000,00грн. строком по 29.04.2011р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. В наступному до кредитного договору неодноразово вносились зміни, з урахуванням яких Банк зобов`язався надати: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 420000,00грн. строком по 19.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 25590000,00грн. строком по 17.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 6.5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 16970000,00грн. строком по 17.12.2014р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права за договорами купівлі-продажу цінних паперів (боржниками за яким є: ТОВ "ВАСИЛИСК", ТОВ "Фондова компанія "ФІНЕКС-УКРАЇНА", ТОВ "ТРАВЕРС.ІНК", ТОВ "КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР", ТОВ КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ", ТОВ "АКЦЕПТОР", ЗАТ "ЗНКІФ "БІЗАНЬ"), майнові права за договорами поставки (боржником за яким є: ТОВ "ПРОДТРЕЙД-БСП"). 25.09.2013р. в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "ГАЗОВІ МЕРЕЖІ", що належали ТОВ "Фондова компанія "ФІНЕКС-УКРАЇНА", в кількості 2003900 шт. номінальною вартістю 100 грн. за 1шт. та заставною вартістю 47312079,00 грн., що в 2361 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

01.02.2012р. з ТОВ "ХАРКІВ ЕСТЕЙТ МЕНЕДЖМЕНТ" укладено договір №18 на кредитну лінію (невідновлювальну), у відповідності до якого (з урахуванням змін до нього) Банк надав: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 41939500,00 грн. строком повернення по 26.12.2014 р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5 % річних; кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 560500,00 грн. строком повернення по 26.12.2014 р. зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5 % річних. Кредит надано без забезпечення.

Позивач зазначає, що згідно ч. ч. 5, 6 ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» пов`язаними особами АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», якими зокрема (але не виключно) були прийняті рішення / вчинені дії, які спричинили збитки банку та його кредиторам, були відповідачі, які займали наступні посади та мали статус пов`язаної особи банку, а саме:

ОСОБА_4 - Голова Спостережної ради, Голова кредитного комітету; ОСОБА_1 - В.о. Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_7 - В.о. Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; Дубровін Віталій Валентинович - Заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_9 - Головний бухгалтер, Член Правління; ОСОБА_5 - Член Правління; ОСОБА_8 - Член Правління; ОСОБА_6 - Член Кредитного комітету.

Таким чином, позивач стверджує, що внаслідок прийняття кредитним комітетом банку, членами якого були відповідачі, рішення щодо видачі кредитних коштів за вказаними правочинами, прийняття неналежного забезпечення, відтермінування повернення боргу, збільшення кредитного ліміту при наявності непогашеної заборгованості, за договорами залишилась непогашеною заборгованість, яка станом на 01.04.2018 р. складає 652 398 999,35 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, чинній на момент вчинення відповідачами дій з укладення кредитних договорів та договорів забезпечення по їх виконанню, Фонд мав право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів.

Ця ж норма у редакції, чинній на момент подання позову, передбачала, що Фонд або уповноважена особа Фонду у разі, якщо оціночна вартість ліквідаційної маси банку, затвердженої Фондом, є меншою за вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку з її вини шкоди, та пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, завданої банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом, Фонд звертається з такими вимогами до суду.

При цьому відповідно до пункту 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Відповідно до пунктів 1, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Оскільки в банку, що ліквідується, єдиною особою, яка має повноваження і обов`язок діяти від імені та в інтересах банку, є уповноважена особа Фонду, то Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 25 травня 2021 року по справі № 910/11027/18 вважає, що положення частини п`ятої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають мінімальні стандарти поведінки Фонду та уповноваженої особи Фонду і не обмежують повноважень щодо звернення до суду з позовами до власників істотної участі, контролерів, керівників банку, пов`язаних з банком осіб, а також до будь-яких інших осіб про відшкодування ними шкоди в повному обсязі.

Отже, оцінюючи управлінські рішення відповідачів на предмет їх обґрунтованості, розумності та відповідності інтересам АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" при здійсненні зазначених операцій з кредитування за 17-ма кредитними договорами, неплатоспроможних (як на думку позивача) позичальників, до яких вносились зміни щодо відтермінування строків погашення заборгованості, заміни предмету забезпечення тощо, судова колегія звертає увагу на наступне.

Позовні вимоги до пов`язаних з банком осіб, які є посадовими особами органів управління банку, заявлені позивачем відповідно до статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та мають розглядатися разом у межах однієї справи. Адже у випадку завдання шкоди банку діями його посадових осіб, внаслідок чого настала неплатоспроможність банку, які несуть солідарну відповідальність перед банком як члени органу (органів) управління, повний склад правопорушення можна встановити лише шляхом системного аналізу всієї сукупності дій чи бездіяльності посадових осіб, у тому числі дослідження проведених банківських операцій та їх впливу на фінансове становище банку в цілому. Операції банку та їх наслідки для його платоспроможності не можна розглядати окремо.

Тому, аргументи відповідачів про те, що кожний із відповідачів займав особливе становище та мав власні функціональні обов`язки та працював в банківській установі у різні періоди часу, тому фактично неможливо застосовувати солідарну відповідальність до відповідачів зважаючи на міру та ступень відповідальності кожного з них, за відсутності доказів того, що підтверджували б їх пов`язаність, колегією суддів відхиляються.

Щодо розміру шкоди, заподіяної неправомірними (як на думку позивача) діями відповідачів, яка, за твердженням позивача, підлягає солідарному стягненню з керівних осіб банку, Фонд посилається на суму 563 237952,96 грн., як різницю між загальною сумою акцептованих вимог кредиторів 696 817 295, 73 грн. та 133 579 342, 77 грн. оціночної (ринкової) вартості ліквідаційної маси ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА".

Пред`явлення вимог до відповідачів насамперед обґрунтовано тим, що за наслідком позапланової перевірки Національним банком України АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" за період з 01.10.2013р. по 12.06.2014р. здійсненої з 12.06.2014р. по 27.06.2014р. було складено Звіт про інспектування від 10.07.2014р.

У Звіті про інспектування від 10.07.2014р. зазначено, що у зв`язку із наявністю фактів, які можуть свідчити про проведення банком ризикових операцій, що загрожують інтересам вкладників або інших кредиторів Національним банком України було проведено позапланову перевірку АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" та зроблено висновки, що якість кредитного портфеля незадовільна; кількість кредитного ризику значна; вплив кредитного ризику на ліквідність, надходження та капітал є негативним.

Банк використовує практику неодноразових пролонгацій кредитної заборгованості, що впливає на покращення якості кредитного портфеля та підтримки нормативів ліквідності у встановлених межах. Пролонгована заборгованість на дату інспектування складає 562млн.грн. або 54,4% кредитного портфеля. За результатами інспектування негативні кредити дорівнюють 158,1млн.грн. Банк неодноразово порушував норматив максимального розміру кредитного ризику. Забезпечення, отримане банком за кредитними операціями є недостатнім для покриття кредитного ризику - 4'8.8% прийнятої застави (товари в обороті, недержавні цінні папери, майнові права на інше майно) належать до найнижчої Х/ рівнем ліквідності забезпечення. Пролонгована заборгованість станом на 12.06.2014р. складає 562970,7 тис.грн. Серед позичальників, що мають найбільшу пролонговану заборгованість ТОВ "КИЛИМИ УКРАІНИ", ТОВ "САЙФ-ЛО", ТОВ "КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР", ТОВ "АВАЛОР", ТОВ "БЮРО "СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ", ТОВ "БІЗНЕС ТЕХНОЛОДЖИ 2", ТОВ "ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ 2006".

Серед факторів кредитного ризику, що несуть найбільшу загрозу для надходжень та капітал банку Національний банк України зазначив: високий рівень негативно класифікованих активів; недоформування резервів під кредитні ризики; незадовільна диверсифікація кредитного ризику, існування концентрацій, які перевищують 25,0% основного капіталу щодо заборгованості одного контрагента або групи пов`язаних осіб - ТОВ "КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР", ТОВ "КИЛИМИ УКРАЇНИ`Н', ТОВ "БЮРО "СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ", ТОВ "СКІФ 2011", ТОВ "ФК "ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР", ТОВ "КСН "ТРІАНОН", ТОВ "ВАСИЛИСК", ТОВ "ЛЄМЄТРА ЛТД", ТОВ фірма "ЕНЕРГІЯ", ТОВ "БІЗНЕСЦЕНТР ТЕХНОЛОДЖИ 2"; значні обсяги прострочених нарахованих доходів.

Крім того, наявність у банка досить низьких відсоткових ставок за кредитами в національній валюті, а також їх зниження за окремими позичальниками до 6,5 % протягом періоду інспектування (ТОВ "СКІФ-201 1", ТОВ "КОМУНІКАЦІИНИИ ЦЕНТР", ТОВ "ВАСИЛИСК", ТОВ "БЮРО "СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ" та ін.) має негативний вплив на надходження/капітал банку.

Позивач вказує, що пов`язаними особами АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" (як власниками істотної участі так і керівниками) не було забезпечено здійснення АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, натомість останніми (відповідачами), без врахування оцінки фінансового стану позичальників, здійснювались активні операції по кредитуванню цілої низки юридичних осіб, які фактично є однією групою (пов`язана через спільну господарську діяльність, через спільне забезпечення), які несуть у собі спільний економічний ризик для Банку, а відтак зазначене свідчить про те, що наміри відповідальних пов`язаних осіб АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" носили характер свідомих, умисних дій, а результатом такого кредитування стало виникнення проблемної заборгованості та неповернення коштів АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», а отже призвели до завдання шкоди, до втрати банком ліквідності, неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками і, у подальшому, визнання банку неплатоспроможним.

На підтвердження висновків щодо недобросовісності дій керівників банку (відповідачів) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав протоколи засідань Правління та кредитного комітету АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», матеріали кредитних справ неплатоспроможних позичальників, фінансову звітність емітентів цінних паперів та рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо цих емітентів, висновки Національного банку України, висловлені у Звіті про інспектування АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року № В/05-214/8358/БТ.

Оцінюючи надані позивачем в обгрунтування своєї позиції по справі докази, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1.2. нової редакції Статуту ПАТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", затвердженого Загальними Зборами 26 квітня 2013 року, протокол № 1 банк був створений на підставі рішення Установчих зборів, що відбулися 3 червня 1993 року та зареєстрований в НБУ 18 серпня 1993 року за реєстраційним номером 193.

Відповідно по п.2.2. статуту банк у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про акціонерні товариства», «Про цінні папери та фондовий ринок», «Про державне регулювання ринку цінних паперів України», іншими чинними законодавчими та підзаконними актами України, цим Статутом.

Законодавство про акціонерні товариства поширюються на Банк у частині, що не суперечить Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно пункту 4.4. статуту кредитними операціями, які здійснює Банк при наданні банківських послуг, визначені: 1) операції, зазначені у підпункті 3 пункту 4.3. цього розділу (розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик); 2) здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені; 3) надання гарантій і поручительств та інших зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг); 4) лізинг (в тому числі, оперативний лізинг). Банк при наданні кредитів дотримується основних принципів кредитування, у тому числі перевіряє кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержується встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Банк має право видавати бланкові кредити за умов додержання економічних нормативів. Надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених чинним законодавством України випадків. Для проведення спільного фінансування банк може укласти угоди про консорціумне кредитування. Банку забороняється прямо чи опосередковано надавати кредити для придбання власних цінних паперів. Використання цінних паперів власної емісії для забезпечення кредитів можливо з дозволу національного банку України. Банк має структурний підрозділ, функціями якого є надання кредитів та управління операціями, пов`язаними з кредитуванням.

Пунктом 5.1. статуту передбачено, що банк має постійно діючий структурний підрозділ із питань аналізу та управління ризиками, що відповідає за встановлення лімітів щодо окремих операцій, лімітів ризиків контрпартнерів, країн контрпартнерів, структури балансу відповідно до рішень Правління з питань політики щодо ризикованості та прибутковості діяльності Банку.

Згідно пункту 5.2. статуту для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками банк створює органи управління фінансовими ризиками з метою забезпечення сприятливих фінансових умов захисту інтересів вкладників та інших кредиторів. Банк має постійно діючі комітети, зокрема: 1) Кредитний комітет, який щомісячно оцінює якість активів Банку та готує пропозиції щодо формування резервів на покриття можливих збитків від їх знецінення; 2) Комітет з питань управління активами та пасивами, який щомісячно розглядає собівартість пасивів та прибутковість активів і приймає рішення щодо політики відсоткової маржі, розглядає питання відповідності строковості активів та пасивів та надає відповідним структурним підрозділом Банку рекомендації щодо усунення розбіжностей у часі, що виникають; 3) Тарифний комітет, який щомісячно аналізує співвідношення собівартості послуг та ринкової конкурентоспроможності діючих тарифів, відповідає за політику Банку з питань операційних доходів.

В пунктах 12.2., 12.3. статуту зазначено, що органами управління є Загальні збори, Спостережна рада, Правління. Органами контролю Банку є Ревізійна комісія та внутрішній аудит Банку.

Відповідно до пунктами 14.1., 14.2. статуту спостережна рада обирається з числа акціонерів Банку або їх представників у кількості не менше 5 осіб строком на 3 роки. У разі, якщо після закінчення строку, на який обрана Спостережна рада, Загальними зборами з будь-яких причин не прийнято рішення про обрання або переобрання Спостережної ради, повноваження Спостережної ради продовжується до закінчення строку, на який обрана Спостережна рада, Загальними зборами з будь-яких причин не прийнято рішення про обрання або переобрання Спостережної ради, повноваження Спостережної ради продовжуються до дати набуття повноважень новим складом Спостережної ради. До складу Спостережної ради входять: Голова Спостережної ради (Президент Банку) та члени Спостережної ради. Усі вони мають бути дієздатні, відповідати вимогам, встановленим чинним законодавством України. Посадовою особою, яка стоїть на чолі Спостережної ради та організовує її діяльність, є Президент Банку.

Відповідно до пунктів 15.1., 15.4. статуту правління є колегіальним виконавчим органом банку, який здійснює управління поточною діяльністю Банку, формування фондів, необхідних для статутної діяльності Банку, та несе відповідальність за ефективність його роботи згідно з принципами та порядком, встановленими Статутом, рішенням Загальних зборів та Спостережної ради. Правління діє на підставі Положення про Правління, що затверджується Загальними зборами. До складу правління входять: Голова Правління та члени Правління. Усі вони повинні мати цивільну дієздатність і не можуть бути членом Спостережної ради чи Ревізійної комісії Банку.

Пунктами 18.1., 18.2. статуту передбачено, що Банк створює службу внутрішнього аудиту Банку, яка є органом оперативного контролю Спостережної ради Банку. Головними функціями служби внутрішнього аудиту Банку є: 1) Нагляд за поточною діяльністю Банку; 2) Контроль за дотриманням законів, нормативно-правових актів Національного банку України та рішень органів управління Банку; 3) Перевірка результатів поточної фінансової діяльності Банку; 4) Аналіз інформації та відомостей про діяльність Банку, професійну діяльність її працівників, випадки перевищення повноважень посадовими особами Банку; 5) Зменшення ризиків у проведення операцій, пов`язаних із раціональним та ефективним використанням ресурсів Банку; 6) Надання рекомендацій структурним підрозділам Банку у процесі планування, на стадії розроблення і впровадження нових продуктів, процесів, систем; 7) Проведення аудиту діяльності структурних підрозділів Банку з метою забезпечення аналізу і оцінки внутрішнього контролю, політики, процедур банку, що стосуються адекватності, відповідності, ефективності та точності бухгалтерських даних і збереження активів Банку; 8) Координація своєї діяльності з діями незалежних аудиторських фірм при проведенні зовнішнього аудиту Банку з метою забезпечення оптимальних умов, за яких аудиторські фірми можуть з довірою покластися на висновки служби внутрішнього аудиту для уникнення дублювання зусиль; 9) Складання та надання висновків і звітів при проведенні перевірки; 10) Надання Спостережній раді висновків та пропозицій за результатами перевірок; 11) Інші функції, пов`язані з наглядом та контролем за діяльністю Банку.

Статтею 70 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено проведення зовнішнього аудиту банківської діяльності.

Банк та аудиторська фірма зобов`язані надавати Національному банку України на його вимогу пояснення, у тому числі письмові, з питань зовнішнього аудиту банку. Національний банк України має право вимагати від банку розширення предмета аудиторської перевірки в порядку та обсягах, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Банк зобов`язаний у порядку та за вимогами, визначеними нормативно-правовими актами Національного банку України, надати Національному банку України аудиторський висновок та інші документи за результатами аудиту.

Аудиторська фірма зобов`язана повідомити Національний банк України про виявлені під час проведення аудиторської перевірки та надання інших аудиторських послуг викривлення показників фінансової звітності, порушення та недоліки в роботі банку, що можуть призвести до його неплатоспроможності, у тому числі значних втрат регулятивного капіталу банку.

Також, відповідно до статті 71 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» кожний банк є об`єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами. Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Отже, до моменту запровадження 01.08.2014 року Тимчасової адміністрації в Банку нагляд та контроль для вжиття заходів профілактичного та превентивного характеру, направлених на покращення фінансової спроможності Банку здійснював Національний банк, а тому був відповідальним за фінансову стабільність Банку та забезпечення інтересів вкладників і кредиторів Банку.

У зв`язку з цим, у розпорядженні НБУ мали знаходитись результати аудиторських висновків та інспекційних перевірок, відомості щодо встановлення тих чи інших порушень та вжитих заходів Національним банком для забезпечення фінансової стабільності та захисту інтересів вкладників та кредиторів Банку, про що наголошували відповідачі.

При цьому, з`ясування вказаних обставин мало важливе значення для повного та об`єктивного розгляду даної справи, проте у відповідачів були відсутні законні підстави в отриманні наведеної інформації, яка відноситься до інформації з обмеженим доступом, розкриття якої можливо виключно в порядку передбаченому законом, а саме на підставі рішення суду, виходячи з системного тлумачення статей 20, 21 ЗУ "Про інформацію" та статей 60, 63 ЗУ "Про банки і банківську діяльність".

Разом з тим, в матеріалах справи наявний лист Національного банку України від 27.08.2019 року за № 20-0007/44110, наданий на адвокатський запит представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - адвоката Котляра А.О., в якому НБУ повідомив, що за останні 3 роки до моменту запровадження тимчасової адміністрації в Банку, Національним банком України було проведено 4 інспекційні перевірки Банку з питань банківського нагляду за станом на: 01.04.2011; 12.10.2012; 01.10.2013; 12.06.2014, які здійснювались Управлінням Національного банку України в Харківській області.

Із посиланням на встановлені ст.ст. 60, 62 ЗУ "По банки і банківську діяльність" обмеження щодо порядку розкриття та використання банківської таємниці, результати таких інспекційних перевірок Національним банком України у відповіді на адвокатський запит не зазначені, а самі акти та висновки щодо проведених інспекційних перевірок, до відповіді НБУ - не долучені.

Водночас до вказаного листа НБУ додані висновки незалежних аудиторів за результатами проведеного аудиту фінансової звітності АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" за 2011, 2012 та 2013 роки, відповідно до яких висловлена умовно-позитивна думка, зокрема, що фінансова звітність АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" достовірно в усіх суттєвих аспектах представляє фінансовий стан банку станом на кінець дня 31 грудня 2013 року, його фінансові результати та рух грошових коштів за рік, що закінчився на зазначену дату, відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності.

У висновках незалежних аудиторів звернуто увагу, що неможливо з будь-якою мірою впевненості передбачити обсяг негативного впливу на якість активів та діяльність АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" в цілому у зв`язку з нестабільністю економічної та політичної ситуації в Україні. При цьому, якість управління активами і пасивами Банку, з огляду на поточні фінансові результати діяльності, стан ліквідності та рівень кредитних ризиків, задовільні. Рівень регулятивного капіталу на звітну дату достатній для покриття ризиків, які притаманні Банку, норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу дотримано. Резерви під активні операції, достатність яких визначалась на підставі аналізу якості активів Банку, сформовані відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та внутрішніх положень Банку щодо формування та використання резервів для можливих втрат за активними банківськими операціями. Виявлені недоліки під час аудиту кредитних операцій не мають суттєвого впливу на фінансову звітність у цілому. Ризик за операціями з інсайдерами/пов`язаними особами оцінено як помірний. На думку аудиторів, систему управління ризиками Банку, яка пов`язана з банківськими операціями, можна оцінити як адекватну і таку, що відповідає потребам Банку. Бухгалтерський облік Банку в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів НБУ та забезпечує належний рівень відображення операцій, здійснюваних Банком. Заходи внутрішнього контролю та процедури внутрішнього аудиту забезпечують контроль за ризиками відповідно до обсягу операцій Банку.

Окремо в аудиторських висновках наголошено, що Банком розроблено та затверджено письмові положення про усі структурні підрозділи та посадові інструкції на співробітників, у яких визначено коло їх обов`язків.

Інформації щодо порушення тих чи інших обов`язків структурними підрозділами або співробітниками Банку, дані висновки аудиторів не містять.

Крім того, судом апеляційної інстанції розглянуто та задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 адвоката Котляра А.О. щодо визнання поважною причини неподання у встановлений процесуальним законом строк доказу у вигляді копії Звіту про інспектування АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", складеного Управлінням Національного банку України в Харківській області від 25 травня 2011 року за перевіряємий період 2008-2011 роки, та встановлено додатковий строк для подання доказу, який долучено до матеріалів справи.

У вказаному Звіті про інспектування АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", Управління Національного банку України в Харківській області від 25 травня 2011 року, датою інспектування зазначено 01.04.2011 року; період інспектування: з 01.04.2008 по 01.04.2011.

Згідно висновків і коментарів, зазначених у Звіті про інспектування від 25.11.2011 року, вбачається, що:

"За результатами перевірки банк має показник капіталу достатній для виконання нормативних та ліцензійних вимог, має задовільний стан активів та управління ними, достатній рівень ліквідності, дотримується обов`язкових нормативів та має помірний рівень концентрацій. Якість управління, досвідченість, компетентність та обізнаність керівництва банку знаходиться на належному рівні. Негативний вплив ризику на надходження та капітал збільшився, але є підконтрольний банку.

Одночасно проблемою банку є високий рівень негативно класифікованих активів, який має тенденції до збільшення. Значний обсяг простроченої заборгованості позичальників за кредитами та нарахованими несплаченими доходами (відсотками), генерує високий рівень кредитного ризику, який зростає. Ця проблема виникла внаслідок нездатності (або небажання) клієнтів банку (позичальників) своєчасно виконувати свої зобов`язання за кредитними договорами. Як наслідок - необхідність формування резерву у значних обсягах, що призвело до від`ємного фінансового результату діяльності банку в період перевірки.

Керівництво банку усвідомлює існуючу проблему та упроваджує заходи щодо поліпшення ситуації. За проблемними активами банком сформовано відповідні суми резервів, активно ведеться перетензійно-позовна робота, частину проблемної заборгованості погашено. Станом на 01.04.2011 банк вийшов на запланований Бюджетом прибутковий показник фінансової діяльності (271,1 тис.грн.), та має стратегічні плани підтримувати це у майбутньому. Резерв за станом на 01.05.2011 банком сформовано у повному обсязі.".

Судова колегія звертає увагу, що висновки даного Звіту про інспектування від 25.11. 2011 у поєднанні з висновками незалежних аудиторів за 2011, 2012, 2013 роки фактично спростовують доводи скаржника щодо недобросовісності дій керівників банку (відповідачів) та завдання збитків за матеріалами кредитних справ, адже частина зазначених апелянтом кредитних договорів із групою позичальників та договорів укладених у забезпечення їх виконання, вже були укладені за станом на дату проведення перевірки НБУ в 2011 році, за результатами якої однак не було виявлено жодних порушень чинного законодавства та/або внутрішніх положень банку його керівниками, структурними підрозділами.

Зокрема, це стосується таких позичальників, як: ТОВ "ЛЄМЄТРА ЛТД" (кредитний договір № 272 від 07.12.2009 року); ТОВ "САЙФ ЛО" (кредитний договір № 80 від 27.04.2011); ТОВ "АВТОЕНЕРГІЯ 7" (кредитний договір № 198 від 21.10.2010); ТОВ "СОЮЗ ЛТД" (кредитний договір № 56/07U від 14.11.2007); ТОВ "БІЗНЕСЦЕНТР ТЕХНОЛОДЖИ 2" (кредитний договір № 61 від 01,04.2011); ТОВ "ВАСИЛИСК" (кредитний договір № 81 від 26.04.2011); ТОВ "КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР" (кредитний договір № 82 від 28.04.2011); ТОВ "НТЦ ЛІЗИНГСТАНДАРТ" (кредитний договір № 62 від 01.04.2011); ТОВ "КСН "ТРІАНОН" (кредитний договір № 81 від 28.04.2011); ТОВ "БЮРО "СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ" (кредитний договір № 55 від 30.03.2011).

Отже, Звітом про інспектування АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" за період 2008 - 2011 роки Управління Національного банку України в Харківській області не було встановлено фактів здійснення керівниками банку ризикової діяльності, зокрема кредитування в значних обсягах пов`язаних між собою позичальників без належного забезпечення на невигідних для банку умовах тощо, як на тому наголошує апелянт.

Навпаки, на стор. 5 Звіту про інспектування від 25.11.2011 року уповноваженими особами НБУ зазначено, що АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" протягом періоду інспектування дотримано вимоги банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку в частині дотримання нормативів кредитного ризику та інвестування, а на стор. 18 вказано, що система внутрішнього контролю банку є задовільною.

У статті 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України.

При здійсненні банківського нагляду Національний банк України має право вимагати від банків та їх керівників, банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності. У разі якщо Національний банк України при здійсненні банківського нагляду дійшов висновку, що система управління ризиками банку є неефективною та/або неадекватною, банк зобов`язаний на вимогу Національного банку України невідкладно розробити та подати на погодження Національному банку України відповідний план заходів, спрямованих на усунення недоліків.

Отже, саме Національний банк України в межах виконання своїх безпосередніх функцій з банківського нагляду міг вчасно виявити та попередити проведення банком ризикових операцій, операцій з пов`язаними особами на умовах, що не є поточними ринковими, а також операцій з надання незабезпечених кредитів або кредитів, у яких вартість забезпечення не відповідає дійсності, тощо.

Однак, таких порушень згідно Звіту про інспектування від 2011 року виявлено не було, хоча частина кредитних договорів та договорів забезпечення, на які посилається позивач у своїй позовній заяві та апелянт в апеляційній скарзі, були укладені на дату інспекційної перевірки банку.

При цьому, судова колегія критично сприймає зауваження скаржника та третьої особи - представника НБУ, що жодний учасник справи не долучив до матеріалів справи Звіти про інспекційні перевірки АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" здійснені Національним банком України станом на 12.10.2012 та 01.10.2013, що позбавляє суд змоги встановити предмет проведених перевірок.

Як свідчать матеріали справи, представником відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_9, адвокатом Котляр А.О., під час розгляду даної справи в суді першої інстанції у судовому засіданні, що відбулось 06 серпня 2019 року, було заявлено клопотання про витребування у Національного банку України за останні три роки до моменту запровадження 01.08.2014 року Тимчасової адміністрації в банку, результатів аудиторських висновків та інспекційних перевірок, а також відомостей щодо встановлення тих чи інших порушень та вжитих Національним банком України заходів для забезпечення захисту інтересів вкладників та кредиторів АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА", а також інформації про притягнутих Національним банком України до відповідальності посадових осіб АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" за наслідками вказаних перевірок, якщо такі мали місце. До клопотання були надані докази звернення представника відповідачів адвоката Котляра А.О. із письмовим запитом про надання вказаних документів, адресованого до Національного Банку України. Протокольною ухвалою суду у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Отже, при вирішенні питання відповідальності посадових осіб (відповідачів) перед юридичною особою (банком), Суд виходить із закріпленої презумпції, що посадові особи діяли в найкращих інтересах товариства та їх рішення були незалежними та обґрунтованими, їх фідуціарні обов`язки були виконані належним чином, оскільки ні позивач, ні регулятор - НБУ не надали Звіти про інспектування станом на 12.10.2012 та 01.10.2013, які б спростовували висновки НБУ, зазначені у Звіті про інспектування за 2011 рік та спростували висновки аудиторів за станом на 31.12.2013 року, які були надані відповідачами на підтвердження добросовісності та розумності їх дій.

Суд враховує й ту обставину, що відповідачі об`єктивно були позбавлені можливості надати до суду Звіти НБУ за 2012 та 2013 роки, на які поширювався обмежений режим доступу до інформації, яка становить банківську таємницю, що не оспорювалося учасниками справи та підтверджено листом НБУ від 27.08.2019 року за № 20-0007/44110.

За таких обставин, доводи відповідачів щодо відсутності фактів здійснення керівниками банку ризикової діяльності, зокрема кредитування в значних обсягах пов`язаних між собою позичальників без належного забезпечення на невигідних для банку умовах тощо, в зазначений період часу, а саме на кінець дня 31 грудня 2013 року, з урахуванням наданих аудиторських висновків та Звіту НБУ про інспектування АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" за 2011 рік, за відсутності протилежного з боку позивача та регулятора в цей період часу, є обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 року за № 679 - XIV, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Частина перша статті 3 Закону наголошує на тому, що статутний капітал Національного банку є державною власністю.

В частинах 1, 2, 3 статті 6 Закону зазначено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом №4452-VI. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За частиною другою статті 3 зазначеного Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Спеціальним законом передбачено, що Фонд є юридичною особою публічного права.

Відповідно до частини другої статті 81 ЦК України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Водночас основні ознаки поняття юридичної особи універсальні і не залежать від складу та статусу його засновників (учасників і членів).

Зазначене правило знайшло відображення у частині першій статті 82 ЦК України, згідно з якою на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення ЦК України про участь юридичних осіб у цивільному обороті, якщо інше не встановлено законом.

Залежно від здійснюваних повноважень юридичні особи публічного права фактично мають публічно- і приватноправовий статуси.

Юридичні особи публічного права при здійсненні цивільної правосуб`єктності виступають суб`єктами приватного права.

Це підтверджується аналізом функцій Фонду, передбачених у статті 4 Закону №4452-VI, за частиною першою якої основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і здійснення функцій направлено на виконання основного завдання Фонду. Ці функції мають як владний характер, оскільки направлені на урегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а направлені на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організації відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продажу неплатоспроможного банку або створення та продажу перехідного банку, що передбачено у пункті восьмому частини другої зазначеної статті.

Тобто можна зробити висновок про дуалістичність правомочностей Фонду.

Хоча, з аналізу правової природи юридичної особи публічного права, з урахуванням особливостей, передбачених Законом № 4452-VI, під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд виступає як юридична особа публічного права, останній будучі створений органом влади та не зважаючи на свою суб`єктну господарську самостійність, підконтрольний органам державної влади та виконує функції покладені на нього державою.

Оскільки відповідачі в межах наданим їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків спростували доводи та докази позивача та навели обставини та доводи, які вказують про відповідність їх діянь інтересам банку та про відсутність підстав для їх відповідальності, то позивач, який наділений владними повноваженнями мав пояснити бездіяльність іншого суб`єкта - державного регулятора НБУ на протязі 2011-2013 років та довести неправомірність рішень та дій відповідачів або вчинення ними неправомірної діяльності в указаний період, пояснити негативний результат їх діяльності в контексті зменшення обсягу майна банку чи його знецінення, розміру майнових втрат, а також пов`язаність протиправної поведінки відповідачів та існуючого негативного результату.

Натомість, і позивач, і державний регулятор маючи законні на те повноваження на виконання функцій покладених на них державою, фактично самоусунулися від надання Звітів про інспектування Національним банком АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" за 2012 та 2013 рік та не змогли пояснити суду свої непослідовні та суперечливі дії в частині того, як виник негативний результат та зменшилося майно банку, що завдало шкоди банку та його кредиторам, що за переконанням позивача підтверджено результатами здійсненої інспекційної перевірки банку в 2014 році, тоді як висновки перевірки за 2011 рік по вже укладеним правочинам та висновки незалежних аудиторів за 2011-2013 роки є умовно позитивними та вказують на відповідність діянь керівників банку та їх структурних підрозділів інтересам АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА".

Однак, це питання було принципово важливим, оскільки позов до фізичних осіб - колишніх керівників ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» про стягнення завданих збитків, пред`явлений юридичною особою публічного права, яка наділена функціями, які також мають владний характер, а отже, правовідносини, які виникли між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та фізичними особами (відповідачами) знаходяться під захистом гарантій статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини, що вимагає від суду аналізу не лише а аспекті дотримання правомірного втручання у право на мирне володіння майном, але й допустимого (пропорційного), тобто з дотриманням балансу інтересів, як позивача, який прагне задовольнити вимоги кредиторів за рахунок стягнення збитків з колишніх керівників банку (відповідачів), так і інтересів останніх, які вправі розраховувати на оцінку того, як співвідноситься мета та наслідки втручання у право власності.

Однак, наведені вище дії свідчать про несвоєчасність реагування на ситуацію в АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА" державним регулятором, яким є Національний банк, з покладенням позивачем усіх ризиків та економічних тягарів на відповідачів.

Судова колегія погоджується, що за звичайним правилом, кредитний ризик притаманний усім видам банківської діяльності, де результат залежить від діяльності контрагента, емітента або позичальника. Він виникає щоразу, коли банківська установа надає кошти, бере зобов`язання щодо їх надання, інвестує кошти або іншим чином ризикує ними відповідно до укладених угод. При цьому кредитний ризик поєднує в собі такі ризики, як стратегічний ризик, валютний ризик, процентний ризик, ринковий ризик, ризик держави тощо.

Відповідачі зазначали про ці обставини та підтвердили економічний сенс укладених кредитних договорів та договорів, які забезпечували їх виконання, результатами проведених НБУ інспекційних перевірок та аудиторськими висновками, які вказували на те, що Банк мав показник капіталу достатній для виконання нормативних та ліцензійних вимог, задовільний стан активів та управління ними, достатній рівень ліквідності, дотримувався обов`язкових нормативів та мав помірний рівень концентрації. Якість управління, досвідченість, компетентність та обізнаність керівництва банку знаходилась на належному рівні. Негативний вплив ризику на надходження та капітал був підконтрольний банку. Резерв був сформований у повному обсязі.

При розгляді справи судом встановлено, що при здійсненні операцій з кредитування та їх забезпечення до 10.07.2014 року не було встановлено факту здійснення керівниками банку ризикової діяльності, зокрема кредитування в значних обсягах пов`язаних між собою позичальників без належного забезпечення на невигідних для банку умовах тощо, як на тому наголошував позивач.

З матеріалів справи також вбачається, що окремі відповідачі, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , як члени правління Банку, утримались від голосування при прийнятті рішень кредитним комітетом, тому не можуть вважатися такими, що приймали участь у кредитуванні описаних в позовній заяві позичальників Банку, зокрема, у таких кредитних правовідносинах: з ТОВ «КСН ТРІАНОН», протоколи правління: № 115 від 24.11.2010 р.; №36 від 30.03.2011 р.; №43 від 08.04.2011 р.; № 121 від 22.09.2011 р.; № 128 від 10.10.2011 р.; № 167 від 15.12.2011 р.; № 38 від 01.04.2011 р.; № 46 від 16.05.2014 р.; № 58 від 26.12.2012 р.; № 122 від 28.09.2011 р.; № 110 від 31.07.2012 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «Лємєтра ЛТД», протоколи правління: № 173/1 від 10.12.2012 р.; № 170 від 30.11.2012 р.; № 72 від 25.05.2012 р.; № 58 від 26.04.2012 р.; № 48 від 09.04.2012 р.; № 51 від 27.04.2011 р.; № 107 від 29.10.2010 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «Комунікаційний центр», протоколи правління: № 52 від 28.05.2014 р.; № 40 від 05.05.2014 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «ФК «Платіжний центр», протокол правління № 46 від 16.05.2014 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ « АВТОЕНЕРГІЯ 7», протоколи правління: №38 від 01.04.2011 р., №16 від 14.02.2011 р.; у кредитних правовідносинах з ТОВ «Фірма Экспресс», протокол правління № 42 від 08.05.2014р.

Із повідомлення розташованого на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вбачається, що біржовий курс "сумнівних", як на думку позивача, цінних паперів - акцій простих іменних ПАТ "Бюро Кредитних Історій "Кредит Сервіс" вартістю 1 000 грн. за 1 шт. та заставною вартістю 15 000 грн. за 1 шт., що нібито в 15 разів перевищувало номінальну вартість та за рішенням НКЦПФР було зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента, вбачається недостовірність вказаної позивачем інформації. Оскільки рішення по цим цінним паперам НКЦПФР прийняла 12.06.2015 року, тобто в той час, коли Банком управляв позивач. Тому, на час укладення кредитних договорів цінні папери сумніву не викликали, адже кредитні договори укладалися відповідно до чинного законодавства. Аналогічнне рішення було прийнято НКЦПФР по акціям ПАТ "Газові мережі" 06.08.2015 (№1224) на які (акції) позивач також посилається в скарзі. Позивач не надав і доказів того, що ним або його уповноваженою особою вживалися заходи щодо реалізації цінних паперів до пред`явлення позову.

У порушення ч. 5 ст. 44 Закону України "Про банки і банківську діяльність" позивачем не були надані до суду положення про створення кредитного комітету, визначення його складу та обов`язків осіб, які входили до кредитного комітету. Позивачем не були надані й посадові інструкції відповідачів щодо визначення їх обов`язків під час перебування у трудових відносинах із банком, на чому неодноразово наголошували останні, які після звільнення з банку об`єктивно не мали доступу до вказаних документів.

Окремо судова колегія звертає увагу, що на суму позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до пов`язаних із банком осіб впливають такі фактори: правочини, які списані за рахунок сформованих резервів банку; правочини, визнані Фондом нікчемними. Однак, позивачем не було визначено структуру збитків для визначення обсягу персональної відповідальності кожної пов`язаної особи (відповідача) банку.

Значний обсяг простроченої заборгованості позичальників за кредитами та нарахованими несплаченими доходами (відсотками), якому генерує високий рівень кредитного ризику, міг виникнути внаслідок нездатності (або небажання) клієнтів банку (позичальників) своєчасно виконувати свої зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим, банком здійснювалась претензійно - позовна робота, про що зазначено в Звіті НБУ за 2011 рік та аудиторських висновках за 2011, 2012, 2013 роки.

За наявними матеріалами справи, суд позбавлений можливості за відсутності належних доказів, зокрема висновків експертів тощо, вважати, що фінансові операції за вказаними позивачем кредитними операціями призвели до виникнення збитків банку. Натомість, ні позивач, ні інші учасники справи не клопотали перед судом про призначення судової економічної експертизи.

В світлі викладеного, за наявними в матеріалах справи доказами та з урахуванням наведених учасниками справи аргументів, у суду відсутні підстави вважати прийняті відповідачами управлінські рішення необґрунтованими, нерозумними та такими, що не відповідали інтересам АТ "БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА".

Судова колегія також погоджується з доводами представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що обрання такого засобу втручання у право відповідачів на мирне володіння майном, як стягнення збитків у солідарному порядку в розмірі 652 398 999, 35 грн., покладе на останніх індивідуальний та надмірний тягар за обставин цієї справи.

Матеріали справи свідчать, що відповідач ОСОБА_5 працює на посаді Генерального директора ПАТ «Стома» та має середній заробіток - 17 582, 14 грн. на місяць, що підтверджується довідкою № 51 від 03.12.2018 року. з місця її роботи. Відповідач ОСОБА_5 має на своєму утриманні мати ОСОБА_16 , 1940 р.н., яка страждає на захворювання та потребує постійного догляду та підтримки як моральної так і матеріальної.

Відповідач ОСОБА_9 працює в регіональній філії «Південна Залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» та обіймає посаду заступника начальника філії з фінансово - економічних питань з посадовим окладом згідно штатного розпису 20 000 грн., що підтверджується довідкою від 03.12.2018 року за №НОК-09/150. На утриманні ОСОБА_9 знаходиться онкохворий батько ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом дитинства, не працюючий та син ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є студентом 3 курсу факультету математики та інформатики Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна.

Отже, стягнення суми збитків у зазначеному розмірі та за встановлених обставин справи покладе на відповідачів індивідуальний та надмірний тягар, у зв`язку з чим, члени їх родин вірогідно залишаться без необхідної для існування допомоги, а тому життя відповідачів і членів їх родин також зазнає негативних змін, зважаючи на похилий вік їх батьків та існуючу необхідність в матеріальній та моральній підтримці.

Фактично, втручання призведе до послаблення сімейних зв`язків і неможливості відновити право на повагу до приватного та сімейного життя через непропорційне втручання у право відповідачів на мирне володіння майном. За таких підстав, втручання у право на повагу до приватного та сімейного життя також не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві, що становитиме порушення статті 8 Європейської конвенції з прав людини.

Разом з тим, відповідачі наголошували на застосуванні строків давності в даній справі, про що подали відповідні заяви.

З цього приводу, Суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.05.2021 року у справі № 910/11027/18 було надано висновок щодо перебігу позовної давності у спорах за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення шкоди в порядку частини п`ятої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як виключної правової проблеми.

Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що перебіг позовної давності в цій категорії справ розпочинається з моменту визначення розміру недостатності майна банку для задоволення вимог всіх кредиторів має бути виявлений Фондом на підставі затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків, тобто з дня затвердження останнього з двох зазначених вище документів.

Як свідчать матеріали справи, в межах ліквідаційної процедури АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» реєстр акцептований вимог кредиторів банку було затверджено рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів №078/15 від 30.03.2015р., акт про формування ліквідаційної маси рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування №101/15 від 30.04.2015р., таким чином недостатність майна АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та розмір цієї недостатності було встановлено 30.04.2015р. Отже, з цієї дати розпочався відлік строку позовної давності, оскільки саме з цього дня, позивач довідався про порушення його цивільного права та інтересу.

Однак, позивач звернувся до суду з цим позовом 19.10.2018.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До позовних вимог про стягнення шкоди застосовується загальна позовна давність.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов в матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Частиною 5 статті 267 ГПК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як на поважність причини пропуску строку позовної давності апелянт посилається на наступні обставини: і) 23.04.2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до відповідачів у цій справі в позасудовому порядку з вимогами про відшкодування заподіяної шкоди, які були залишені без відповідей та без задоволення;) 02.05.2018 року (перший робочий день після святкових) позивач звернувся з аналогічним позовом до відповідачів в порядку цивільного судочинства до Київського районного суду м. Харкова з тих самих підстав, які вказані в цьому позові, щодо стягнення заподіяної шкоди у розмірі 563 237 952, 96 грн., однак у зв`язку з процесуальною невизначеністю підвідомчості розгляду справ даної категорії, у подальшому був вимушений звернутися з позовом в порядку господарського судочинства, що вплинуло на строки звернення до суду з цим позовом.

Судова колегія розгляне окрему кожну обставину, яку апелянт вважає поважною причиною пропуску строку позовної давності.

Насамперед, судова колегія звертає увагу, що дійсно, порушення доступу до суду, як однієї зі складових права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, матиме місце тоді, коли внаслідок неясності процесуального законодавства щодо визначення підвідомчості справи суду тієї чи іншої юрисдикції, особі було відмовлено в розгляді справи судами обох юрисдикцій з посиланням на непідвідомчість їм справи (див., наприклад, «Буланов та Купчик проти України» (Bulanov and Kupchik v. Ukraine, рішення від 9 грудня 2010 року, заяви № 7714/06 та № 23654/08), «Андрієвська проти України» (Andriyevska v. Ukraine, рішення від 1 грудня 2011 року, заява № 34036/06).

Апелянт обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку позовної давності скаржиться на неясність процесуального законодавства щодо визначення підвідомчості справи судів загальної або господарської юрисдикції. При цьому, апелянт вказує, що на дату звернення ним до Київського районного суду міста Харкова з аналогічним позовом до відповідачів існуюча судова практика визначала юрисдикцію цих спорів загальними судами. У подальшому, 19.06.2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла рішення у справі № 757/75149/17-ц, в якому була висловлена позиція, що позови Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до пов`язаних із банком осіб у розумінні статті 52 Закону України № 2121-ІІІ за своїм суб`єктним складом, відносяться до юрисдикції господарських судів.

Натомість, посилаючись на вказану обставину, апелянт не надав суду доказів того, що його позов було повернуто Київським районним судом міста Харкова в результаті порушення правил підвідомчості спорів зважаючи на невизначеність юрисдикції судів при розгляді даної категорії справ.

Напроти, під час розгляду справи в апеляційному суді апелянтом надана ухвала Київського районного суду міста Харкова від 04.07.2018 року у справі № 640/8683/18, якою позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору. Цією ж ухвалою позивачу був встановлений строк для усунення недоліків, а саме необхідності надання доказів сплати судового збору на протязі п`яти днів.

Між тим, несплата позивачем судового збору у встановленому Законом України "Про судовий збір" та вимогами ухвали Київського районного суду міста Харкова від 04.07.2018 року у справі № 640/8683/18 розмірі, є окремою та самостійною підставою, для повернення позовної заяви, та жодним чином не пов`язана з питаннями визначення правил підвідомчості спорів.

При цьому, слід враховувати, що право доступу до суду не є абсолютним правом, оскільки за своєю природою вимагає державного регулювання. Обмеження права доступу до суду, як однієї зі складових права на справедливий суд, буде вважатися сумісним із вимогами ч.1 ст.6 Конвенції, якщо воно переслідує легітимну мету і дотримується принципу розумної пропорційності між засобами, які використовуються, і поставленою метою.

Справляння судового збору переслідує законну мету, відповідаючу належному відправленню правосуддя.

Щодо пропорційного накладення обмежень, то як вбачається з ухвали Київського районного суду міста Харкова від 04 липня 2018 року по справі № 640/8683/18, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В позовній заяві позивач зазначив, що судовий збір складає 616 700 грн., однак до позовної заяви не додав документ, що підтверджує сплату судового збору. Згідно ухвали суду від 14.09.2018 року позивач не усунув недоліків, у зв`язку з чим, позовна заява була повернута позивачу.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє посилання представника апелянта на правову невизначеність в питаннях юрисдикції спорів даної категорії справи, як підставу поважності пропущення строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження своєї позиції. Сам факт існування різної судової практики щодо визначення юрисдикції спорів у даній категорії справ жодним чином не вплинув на права позивача, адже Київський районний суд міста Харкова не чинив обмежень позивачу у розгляді його справи з цих підстав, а повернув позовну заяву у зв`язку з невиконанням позивачем свого процесуального обов`язку щодо сплати судового збору.

Щодо іншої підстави, зазначеної апелянтом як поважної до пропущеного строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Натомість посилання позивача, що він 24 квітня 2018 року в позасудовому порядку звертався до відповідачів у цій справі з вимогами про відшкодування заподіяної ними шкоди, які однак були залишені без розгляду та без задоволення, не може розцінюватися, як обставини того, що позивач не міг пред`явити позов або мав об`єктивні складнощі у зверненні в судовому порядку з цим позовом для захисту його порушеного права та інтересу.

Отже, колегія суддів відхиляє цей довід скаржника, як необґрунтований.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу необхідно досліджувати та встановлювати, насамперед, обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності, заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу. Правила про позовну давність відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, у позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Оскільки, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення господарського суду Харківської області, то за відсутністю порушеного права позивача позовна давність застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та залишення рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2019 у справі №922/2860/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.10.2019 у справі №922/2860/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 06.12.2021.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.І. Терещенко

Суддя І.А. Шутенко