ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2021 р. Справа№ 910/4641/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Григоренко А.О.,

від відповідача: Марків Н.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Арес Транс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 (повний текст складено 16.07.2021)

у справі № 910/4641/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Нуржинського Павла Олександровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арес Транс»

про стягнення 158 150,00 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У березні 2021 Фізична особа - підприємець Нуржинський Павло Олександрович (далі - ФОП Нуржинський П.О.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арес Транс" (далі - ТОВ «Арес Транс») про стягнення 158 150,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ФОП Нуржинський П.О. посилається на невиконання ТОВ «Арес Транс» зобов`язання щодо поставки оплаченого ФОП Нуржинським П.О. товару на виконання досягнутих сторонами усних домовленостей (поставка у спрощений спосіб).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Арес Транс" на користь ФОП Нуржинського П.О. заборгованість у розмірі 158 150,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 372,25 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що доказів повернення ТОВ «Арес Транс» на користь ФОП Нуржинського П.О. грошових коштів у суммі 158 150,00 грн оплати за товар, що залишився не поставленим, у т.ч. у добровільному порядку на письмову вимогу від 24.02.2021 та станом на час розгляду справи по суті спору, суду не надано. Заявлені ФОП Нуржинським П.О. вимоги про повернення 158 150,00 грн заборгованості шляхом стягнення вказаної суми з ТОВ «Арес Транс» є обґрунтованими, доведені належними засобами доказування та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

04.08.2021, не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021, ТОВ «Арес Транс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Арес Транс» посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд першої інстанції визнав встановленими, порушення місцевим господарським судом принципу змагальності та використання концепції негативного доказу. Скаржник вважає, що надані ним докази поставки товару та його отримання ФОП Нуржинським П.О. (листування, листи від розплідників, заяви свідків) не були враховані місцевим господарським судом першої інстанції та були взяті до уваги усні твердження позивача як більш вірогідні докази.

ТОВ «Арес Транс» також не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що за своєю правовою природою правочин, який відбувся між сторонами, є договором поставки, укладеним у спрощений спосіб. На думку ТОВ «Арес Транс», вказаний правочин є змішаним договором та має в собі ознаки договору поставки і агентського. Фактично ТОВ «Арес Транс» є посередником між розплідниками і покупцями та організовує на замовлення покупців перевезення через митний кордон рослин; за вказані послуги ТОВ «Арес Транс» отримує певну плату, яка нараховується у разі замовлення на вартість рослин. ТОВ «Арес Транс» вважає, що місцевий господарський суд не звернув увагу на природу договірних відносин між сторонами.

У апеляційній скарзі ТОВ «Арес Транс» повідомило, що у процесі розгляду апеляційної скарги надасть докази, які, як вказує скаржник, не могли бути подані до господарського суду першої інстанції, а саме заяви свідків.

20.08.2021 ТОВ «Арес Транс» звернулось з клопотанням про долучення доказів у справі, у якому просило долучити до матеріалів справи та надати оцінку заявам свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 10.08.2021. У поданому клопотанні ТОВ «Арес Транс» вказує, що ці заяви свідків не могли бути подані до господарського суду першої інстанції, оскільки спірна поставка рослин відбувалась у 2020 році та, враховуючи, що з моменту здійснення поставки пройшов рік, ТОВ «Арес Транс» був потрібен додатковий час для залучення осіб, що були задіяні в поставці та могли підтвердити заперечення ТОВ «Арес Транс». Оскільки вказані свідки надають ТОВ «Арес Транс» послуги, що мають періодичний характер, та не співпрацюють з ним на постійній основі, відповідач не міг подати заяви до місцевого господарського суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Арес Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/4641/21. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.10.2021.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В. (у зв`язку з відпусткою судді Зубець Л.П.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Арес Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/4641/21 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

У судовому засіданні 27.10.2021 колегією суддів оголошено перерву до 22.11.2021 на підставі ст. 216 ГПК України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Арес Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/4641/21 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Позиції учасників справи.

ФОП Нуржинський П.О. надав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів заперечує, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване. Щодо поданого ТОВ «Арес Транс» клопотання про доручення доказів зазначає, що ТОВ «Арес Транс» порушило порядок подання доказів, а тому ці докази не повинні братись судом до уваги.

Також ФОП Нуржинський П.О. надав пояснення на питання, які виникли у суду в судовому засіданні 27.10.2021.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

У 2020 році ФОП Нуржинський П.О. (покупець) та ТОВ «Арес Транс» за усною домовленістю дійшли згоди про купівлю-продаж товару - рослин згідно з визначеним переліком (37 найменувань).

27.02.2020, 04.05.2020 та 21.05.2020 ФОП Нуржинський П.О. перерахував на рахунок ТОВ "Арес Транс" (продавця) грошові кошти на загальну суму 158 150,00 грн (дублікат квитанції №0.0..1 від 27.02.2020 на суму 92 150,00 грн; призначення платежу: оплата за рослини згідно рах. б/н від 28.02.2020 (в т.ч. ПДВ 15 358,33)», платіжне доручення № 13 від 04.05.2020 на суму 30 000,00 грн, призначення платежу: оплата за рослини згідно рахунку №040520 від 04.05.2020 (в т.ч. ПДВ 5 000,00 грн), платіжне доручення № 15 від 21.05.2020 на суму 36 000,00 грн, призначення платежу: договір 1 від 03.02.2020 за рослини).

24.02.2021 ФОП Нуржинський П.О. направив на адресу ТОВ «Арес Транс» вимогу-претензію про здійснення поставки оплаченого товару або повернення сплачених грошових коштів на загальну суму 158 150,00 грн, у якій вимагав невідкладно (не пізніше 10-ти календарних днів з дати отримання вимоги-претензії) здійснити поставку продукції згідно з переліком замовленого товару, а у випадку неможливості здійснення поставки - повернути сплачені грошові кошти у розмірі 158 150,00 грн шляхом перерахування їх на банківські реквізити покупця.

У вимозі-претензії ФОП Нуржинський П.О. вказав, що, враховуючи попередні ділові відносини, що склались між ним (покупцем) та ТОВ «Арес Транс» (продавцем), покупець в рамках форми усного договору купівлі рослин на розрахунковий рахунок продавця у 2020 році здійснив ряд платежів, зокрема: 27.02.2020 на суму 92 150,00 грн, 04.05.2020 на суму 30 000,00 грн та 21.05.2020 на суму 36 000,00 грн, а всього на суму 158 150,00 грн. Сторони усно погодили перелік рослин, який підлягає поставці покупцю. Незважаючи на виконання покупцем своїх зобов`язань та оплату цього переліку товару, станом на 23.02.2021 ТОВ «Арес Транс» не здійснило його поставку.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 048 вказана вимога отримана ТОВ "Арес Транс" 01.03.2021.

Оскільки ТОВ «Арес Транс» не здійснило поставку товару, у т.ч. на письмову вимогу у встановлений строк, та не повернуло ФОП Нуржинському П.О. сплачені ним грошові кошти, ФОП Нуржинський П.О. звернувся до господарського суду з позовом у справі, що розглядається, та просить стягнути з ТОВ «Арес Транс» заборгованість за непоставлений товар в розмірі 158 150,00 грн.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Арес Транс» у відзиві на позовну заяву вказує про належне виконання своїх зобов`язань, поставку замовленого ФОП Нуржинським П.О. товару загальною вартістю 271 926,88 грн у повному обсязі. Зокрема, ТОВ «Арес Транс» для виконання домовленостей з ФОП Нуржинським П.О. про поставку рослин уклало договори з іншими контрагентами про купівлю-продаж, перевезення, за якими здійснило оплату послуг та усіх обов`язкових платежів. При цьому ТОВ «Арес Транс» зазначає, що пропонувало та надало ФОП Нуржинському П.О. письмовий договір для підписання, проте останній не повернув підписаний приірник договору. ТОВ «Арес Транс» стверджує, що фактично поставка товару відбулась двома партіями у березні та травні 2020 року, факт поставки підтверджується також реєстрацією податкових накладних. ФОП Нуржинський П.О., прийнявши товар, необґрунтовано відмовився від підписання первинних документів після отримання товару з посилання на необхідність перевірки його кількості та не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, а тому заявлені ФОП Нуржинським П.О. вимоги про повернення вартості отриманого товару є безпідставними. Враховуючи недобросовісну поведінку ФОП Нуржинського П.О., яка виявлялась у необґрунтованій відмові від підписання документів після отримання товару та несплаті останнім повної вартості замовлення, сторони припинили подальшу співпрацю. Також за текстом відзиву на позовну заяву ТОВ «Арес Транс» викладає власну позицію перебігу обставин щодо замовлення, поставки та оплати товару.

На підтвердження факту поставки товару на спірну суму ТОВ «Арес Транс» додало до відзиву видаткові накладні № 159 від 11.03.2020 на суму 271 926,88 грн, № 172 від 05.05.2020 на суму 17 372,20 грн (які підписані лише ТОВ «Арес Транс»), рахунки на оплату № 21 від 27.02.2020 на суму 271 926,88 грн, № 55 від 28.04.2020 на суму 17 372,40 грн (без доказів їх виставлення ФОП Нуржинському П.О.).

05.05.2021 ФОП Нуржинський П.О. надав відповідь на відзив, у якій вказав про необізнаність щодо наявності будь-яких договірних відносин ТОВ «Арес Транс» з іншими контрагентами з огляду на вид економічної діяльності Товариства (КВЕД) 01.29 «Вирощування рослин» та оплату у зв`язку з цим відповідних платежів; зауважив, що ТОВ «Арес Транс» належними засобами доказування не довело здійснення поставки замовленої та оплаченої ФОП Нуржинським П.О. продукції; вважає, що надані ТОВ «Арес Транс» в обґрунтування заперечень скріншоти електронної поштової скриньки не є належними доказами перемовин сторін та замовлення товару, оскільки вказана поштова скринька позивачу не належить; вказує, що посилання на реєстрацію податкових накладних підтверджують факт отримання грошових коштів, а не передачу товару, додані до відзиву видаткові накладні № 159 від 11.03.2020 на суму 271 926,88 грн, № 172 від 05.05.2020 на суму 17 372,40 грн підписані ТОВ «Арес Транс» в односторонньому порядку і перелік зазначеного у них товару не відповідає замовленню позивача; товар на спірну суму позивачу не передавався.

01.06.2021 ТОВ «Арес Транс» надало заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначило про ненадання ФОП Нуржинським П.О. належних та допустимих доказів на спростування наведених у відзиві аргументів та заперечень, наполягало на тому, що Товариство висловлювало ФОП Нуржинському П.О. пропозицію підписати письмовий договір, який залишився останнім без підписання, у зв`язку з чим у рахунках та платіжному дорученні № 15 від 21.05.2020 вказано дату та номер правочину № 1 від 03.02.2020. ТОВ «Арес Транс» пояснило, що рахунки були надіслані ФОП Нуржинському П.О. засобами поштового зв`язку, а видаткові накладні надані особисто, примірники цих документів після перевірки кількості товару та виявленні його нестачі ФОП Нуржинський П.О. не повернув, а тому вони підписані лише відповідачем.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Норми ст. 181 ГК України передбачають можливість укладення господарських договорів як у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, так і у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зважаючи на доводи апеляційної скарги ТОВ «Арес Транс» про те, що за своєю правовою природою правочин, який відбувся між сторонами, має в собі ознаки договору поставки і агентського договору, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно зі ст. 297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України. Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Таким чином, оскільки ст. 297 ГК України встановлено для агентського договору письмову форму договору, посилання апеляційної скарги ТОВ «Арес-Транс» на змішану форму договору колегія суддів оцінює критично.

Як встановлено вище, сторони вели переговори щодо поставки відповідачем позивачеві товару (рослин).

Зокрема, позивач замовив товар (згідно з визначеним переліком) та оплатив його вартість, а відповідач це замовлення прийняв та отримав попередню оплату від позивача, у зв`язку з чим у відповідача виникло зобов`язання передати позивачу замовлений та оплачений останнім товар.

Отже, за своєю правовою природою правочин, який відбувся між сторонами, є договором поставки, укладеним у спрощений спосіб.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 55 цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу (ст. 265 ГК України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено вище, ФОП Нуржинський П.О. замовив у ТОВ «Арес Транс» товар згідно з переліком та перерахував на рахунок ТОВ «Арес Транс» у 2020 році грошові кошти на загальну суму 158 150,00 грн.

Конкретний строк поставки товару сторони не узгодили; письмові договори на поставку товару, в т. ч. договір №1, не укладались.

24.02.2021, тобто майже через рік, ФОП Нуржинський П.О. звернувся до ТОВ «Арес Транс» з вимогою-претензією, в якій вимагав у ТОВ «Арес Транс» невідкладно (не пізніше 10-ти календарних днів з дати її отримання) здійснити поставку замовленої продукції згідно з переліком, або повернути отримані кошти у випадку неможливості здійснення поставки.

Оскільки ТОВ «Арес Транс» отримало вказану вимогу-претензію 01.03.2021, відповідно 11.03.2021 настав строк поставки товару або повернення отриманих коштів у спірній сумі його вартості.

На підтвердження факту поставки товару на спірну суму ТОВ «Арес Транс» надало видаткові накладні №159 від 11.03.2020 на суму 271 926,88 грн, №172 від 05.05.2020 на суму 17 372,20 грн, які підписані лише відповідачем, рахунки на оплату №21 від 27.02.2020 на сумму 271 926,88 грн, №55 від 28.04.2020 на суму 17 372,40 грн, докази виставлення яких ФОП Нуржинському П.О. відповідач не надав.

У квитанції №0.0..1 від 27.02.2020, платіжних дорученнях №13 від 04.05.2020, №15 від 21.05.2020, на підставі яких ФОП Нуржинський П.О. перерахував ТОВ «Арес Транс» грошові кошти - оплату вартості замовленого товару на спірну суму 158 150,00 грн (про повернення якої заявлено позов у цій справі), зазначено посилання на інші рахунки.

ТОВ «Арес Транс» не надало до матеріалів справи будь-які належні докази, які свідчили би про фактичну доставку ним ФОП Нуржинському П.О. товару згідно з узгодженим переліком, отримання цього товару ФОП Нуржинським П.О. (акт, ТТН, тощо), як і докази передачі, у т. ч. особисто (як стверджує ТОВ «Арес Транс») ФОП Нуржинському П.О. вище вказаних видаткових накладних.

Щодо наданого у матеріали справи листування електронною поштою колегія суддів зазначає, що сторони не погодили тим чи іншим чином можливість здійснення листування електронною поштою та не визначили електронні адреси, які будуть використовуватись для такого листування.

За наведених підстав колегія суддів позбавлена можливості ідентифікувати осіб, які здійснювали електронне листування.

Водночас наявні у справі електронні листи не є належними доказами у справі, оскільки не відповідають ст. 76 ГПК України, згідно з якою належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, заперечуючи проти заявлених вимог ТОВ «Арес Транс» вказує, що здійснило поставку ФОП Нуржинському П.О. товару та надає на підтвердження цієї обставини, серед іншого, листування електронною поштою. Таким чином, для того щоб бути належним доказом поставки товару, електроні листи мають містити інформацію, на підставі якої можна встановити обставини щодо того, що поставка товару ТОВ «Арес Транс» ФОП Нуржинському П.О. відбулась, тобто ТОВ «Арес Транс» передало товар, а ФОП Нуржинський П.О. цей товар прийняв. Однак у наданих у матеріали справи електронних листах така інформація відсутня.

Також ТОВ «Арес Транс» під час розгляду справи в апеляційному господарському суді з клопотанням про долучення доказів у справі, які підтверджують факт поставки товару, надало заяви свідків ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 10.08.2021 та просило надати їм оцінку.

Колегія суддів апеляційної інстанції щодо вказаних доказів зазначає таке.

За приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ГПК України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли суд першої інстанції прийняв рішення, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги матеріали, які виготовлено після вирішення справи судом першої інстанції.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідач не повідомляв суд про неможливість надання заяв свідків.

У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Отже, докази повернення ТОВ «Арес Транс» на вимогу-претензію від 24.02.2021 ФОП Нуржинському П.О. грошових коштів у сумі 158 150,00 грн за непоставлений товар у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 73, 76 ГПКУкраїни).

З викладеного слідує, що положення зазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №902/761/18).

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18).

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявлених ФОП нуржинським П.О. до ТОВ «Арес Транс» позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арес Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/4641/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/4641/21 залишити без змін.

Справу №910/4641/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст складено 30.11.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

В.А. Корсак