Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/921/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводі С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу.

за позовом: Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеро",

про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 34 910 грн 74 к.

за участю:

від позивача: представники не з`явились

від прокуратури: Негрич Назарій Михайлович - прокурор Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури, (службове посвідчення № 062643 від 07.04.2021)

від відповідача: Біян Богдан Романович - адвокат, (довіреність № 51 від 11.10.2021; посвідчення адвоката № 312 від 26.05.1999)

Присутній в судовому засіданні представник ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод": Тернівський Микола Юліанович - юрисконсульт, (довіреність № 02/21ю від 25.02.2021; паспорт серія НОМЕР_1 від 19.01.2006)

установив: Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеро" (далі відповідач) про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 34 910,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю захисту інтересів держави у суді саме прокурором, оскільки відповідач не здійснює сплату 30% від орендної плати до Державного бюджету за орендоване ним державне майно по Договору оренди нерухомого майна №5-0 від 18.05.2015 .

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано клопотання за вх. № 16174/21 від 13.10.2021 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.10.2021 з урахуванням зазначеного вище клопотання вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 01.11.2021.

25 жовтня 2021 року через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області відповідачем по справі подано відзив на позов (вх.№16785/21 від 25.10.2021) відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує не долученням до позовної заяви розрахунку заборгованості та пропуском строку позовної давності подачі позову до суду.

Судове засідання щодо розгляду справи по суті 01.11.2021 об 11:00 год. не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Фанди О.М. на лікарняному.

Ухвалою суду від 08.11.2021 Господарський суд Івано-Франківської області призначив справу до судового розгляду по суті на 15.11.2021 об 11:30 год.

В судовому засіданні 15.11.2021 року судом оголошено перерву до 26.11.2021 на 10:00 год.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Щодо клопотання про застосування строку позовної давності, то зазначив, що про порушене право прокурор дізнався з Листа Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях №10-021-01131 від 18.06.2021, а тому строки позовної давності у спірному випадку рахуються саме з моменту, коли довідався прокурор.

Позивач повноваженого представника в судове засідання не направив, будь яких клопотань до суду не подав. Разом з тим, суд звертає увагу, що в жодні судові засідання представник позивача не з`являвся, постійно подаючи клопотання про відкладення розгляд справи.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України). Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що по-перше: розгляд справи в суді обмежено часовими рамками ; - по-друге: сторони зобов`язані добросовісно користуватися наданими їм правами та обов`язками, у відповідності до норм ГПК України.

Рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" містить висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, а також вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

При цьому суд звертає увагу, що представник позивача в жодні судові засідання не з`являвся, подаючи при цьому клопотання про відкладення розгляд справи.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі в судовому засіданні представника позивача, запобігаючи безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, прокурора, оцінивши докази у справі та надавши їм належної правової характеристики, суд виходить з наступного.

18 серпня 2015 року між ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" (по договру - орендодавець) та ТОВ "Зеро" (по договору - орендар/по справі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна №5-0 . Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печатками. В судовому порядку недійним не визнавався.

Пунктом 1.1 вказаного Договору сторони погодили, що орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуальне визначене майно: виробниче приміщення ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" площею 138, 3 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про оцінку від 28.02.2015 і становить за незалежною оцінкою 235145 грн 00к. без ПДВ.

Відповідно до п..1.2 договору майно передається в оренду з метою використання у виробничій діяльності , а саме ремонт і технічне обслуговування електронного та оптичного устаткування.

Відповідно до п.2.5 Договору про факт передачі орендованого майна свідчить акт приймання-передавання майна в оренду, обов`язок складення якого покладається на орендодавця.

18 серпня 2015 року між сторонами по справі складено та підписано Акт прийому-передачі приміщень, що є предметом спірного договору оренди.

Пунктом 3.1. Договору сторонами погоджено, що орендна плата перераховується щомісячно у строк не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним і спрямовується, в і 30% від суми орендної плати до державного бюджету і 70% від суми орендної плати на рахунок орендодавця.

На підставі п. 3.2 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий червень місяць оренди 2015 року - 3809 грн 56 к.

Згідно п.3.4. Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку визначеному законодавством України.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органами статистики індекс інфляції на наступний місяць (п.3.5. Договору).

Однак в порушення умов договору відповідач орендну оплату в розмірі 30%-ої оплати до Державного бюджету не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 34 910 грн 74 к.

При цьому судом також встановлено, що Державне підприємство "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" створене з метою виробництва технічних засобів транспортування, зберігання та видачі пального для Збройних Сил України, а також виготовлення іншої продукції, товарів народного споживання, надання послуг для задоволення потреб народного господарювання і населення України, виконання держзамовлення в повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №374 Державне підприємство "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" включено до складу Державного концерну "Укроборонмпрон" до сфери управління Фонду державного майна України.

Листом №10-021-01131 від 18.06.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях повідомила Івано-Франківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону про наявність заборгованості по орендній платі до Державного бюджету, зокрема щодо спірного Договору оренди нерухомого майна №5-0 на використання державного нерухомого майна від 18.05.2015.

Зазначена обставина зумовила заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернутись з даним позовом до суду.

За наведених обставин, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом приписів статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою Договір оренди нерухомого майна №5-0 на використання державного нерухомого майна від 18.05.2015 є договором оренди.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні визначення містить норма ст.759 Цивільного кодексу України, яка зокрема зазначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як передбачено ст. 526 ЦК України та ст.ст. 179, ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи, зокрема копією Акту приймання-передачі приміщень від 18.08.2015 підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань щодо передачі в оренду предмета договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Так, Договором оренди нерухомого майна №5-0 на використання державного нерухомого майна від 18.05.2015 сторонами погоджено розмір та порядок здійснення орендної платти за користування спірним приміщенням.

Зокрема, пунктом 3.1. Договору сторонами погоджено про частину здійснення орендної плати (30% від суми орендної плати) до Державного бюджету. Така проплата відповідачем по справі повинна здіснюватись (перераховується) щомісячно у строк не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним.

Розмір орендної плати сторонами погоджено в пунктах 3.2, 3.4 та 3.5 Договору, про що зазначалось у рішенні вище.

В силу дії ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач договірні зобов`язання в частині здійснення платежів з орендної плати до Державного бюджету в розмірі 30% від орендної плати не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до заявленого позову складає 34 910 грн. 74к.

Зазначена сума заборгованості на момент ухвалення рішення відповідачем не сплачена, докази про її погашення в матеріалах справи відсутні.

За наведеного, судом встановлено факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем по справі на суму 34 910 грн 74 к. по договору на день ухвалення рішення.

А тому заявлені позовні вимоги щодо стягнення спірної заборгованості вважає обгрунтованими.

Однак, у відзиві на позовну заяву відповідач по справі заявляє суду клопотання про застосування до спірних правовідносин позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалася або могла довідатися саме держава, в особі уповноваженого органу, який наділений здійснювати відповідні функції у цьому спорі - з часу, коли власник довідався або міг довідатися про те, що орендар не сплачує орендну плату.

В спірному випадку прокурор звернувся з цим позовом до суду в інтересах держави уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях.

Згідно із абзацом 2 ч.5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою , поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Однак, в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Однак, прокурор у справі зазначив, що про наявні порушення вимог закону, інтересів держави та необхідність їх захисту в судовому порядку йому стало відомо 18.06.2021 з листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях №10-021-01131 від 18.06.2021, копія якого долучена до матеріалів справи.

Як вбачається із матеріалів справи, датою звернення прокурора у відповідності до вимог чинного законодавства є саме 17.09.2021, про що свідчить відтиск печатки Укрпошти на поштовому конверті. В той час, з наявних доказів у справі, як встановлено судом, позивач апріорі довідався про останнє порушення свого права на отримання орендної плати 11 серпня 2018 року. Таким чином, датою спливу позовної давності за останньою можливою вимогою про стягнення заборгованості по орендній платі є 11.08.2021.

Наведене вище свідчить, що позовна давність за спірною вимогою сплинула до звернення прокурора (дата звернення -17.09.2021) з позовом у справі № 909/921/21 до суду.

Така ж правова позиція щодо початку перебігу позовної давності у схожих правовідносинах міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. У цій справі прокурор не довів про поважність причин пропущення ним позовної давності.

Разом з тим, позивач у справі, взагалі не надав пояснень щодо суті спору та спливу позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про відмову в позові з причин пропуску строку позовної давності.

Щодо порядку звернення прокурора з даним позовом, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так у справі "Менчинська проти Російської Федерації" рішення від 15.01.2009, Європейський Суд висловив позицію стосовного того, що сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Як визначено у ст. 23 ЗУ „Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, зокрема, у разі їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

В постанові ВП ВС від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 викладене правова позиція про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ „Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва.

Обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на наявність спірної заборгованості перед державою та не невжиття відповідним органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, заходів ( звернення до суду) з відповідним позовом в результаті порушення інтересів держави.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку прокурором належним чином обґрунтовано перед судом правові підстави звернення до суду з даним позовом.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві заявлено про відшкодування лиш судовий збір.

В спірному випадку із позовом до суду звернувся прокурор в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях.

За подання позову прокуратурою сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн 00к. (платіжне доручення №1235 від 24.09.2021).

Відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови судом в позові судові витрати залишаються за позивачем.

За наведеного вище та результату розгляду справи судом (в позові відмовлено) суд вважає за правомірне судовий збір по справі залишити за прокуратурою.

Керуючись ст. 86, 123, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

в позові заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Фонд Державного майна України в особі: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеро" про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 34 910 грн 74 к. - відмовити.

Судовий збір по справі залишити за прокуратурою.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.12.2021

Суддя О. М. Фанда