ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 911/1843/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Мельникової Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 (головуючий суддя Корсак В. А., судді Гаврилюк О. М., Євсіков О. О.) та рішення Господарського суду Київської області від 15.01.2021 (суддя Мальована Л. Я.) у справі

за позовом заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах територіальної громади села Літки Броварського району Київської області

до 1) Літківської сільської ради Броварського району Київської області, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тарот»

про визнання недійсним рішення і договору та про витребування майна,

за участю представників:

прокурора - Біньковська А. В.,

відповідача-1 - не з`явився,

відповідача-2 - Волошина І. В. (адвокат), Степанової Є. О. (у порядку самопредставництва),

СУТЬ СПОРУ:

1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Тарот» (далі - ТОВ «ТД «Тарот») та Літківською сільською радою Броварського району Київської області (далі - Літківська сільрада) укладено договір купівлі-продажу об`єкта комунальної власності, що підлягає продажу шляхом викупу, від 11.10.2019 № 3065 (далі - договір купівлі-продажу).

2. Відповідно до договору купівлі-продажу ТОВ «ТД «Тарот» придбало базу відпочинку «Деснянські зорі», що розташована за адресою вул. Чоповська, 47, с. Літки, Броварського району Київської області та частинами якої є об`єкти згідно з переліком, наведеним в даному договорі купівлі-продажу (далі - база відпочинку).

3. Прокурор, вважаючи, що Літківською сільрадою не було дотримано вимог Закону України від 18.01.2018 № 2269-VIII «Про приватизацію державного і комунального майна» (далі - Закон про приватизацію), звернувся з позовом до суду в інтересах територіальної громади Літківської сільради (далі - територіальна громада).

4. Рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, в задоволенні позову відмовлено. Прокурор не погодився із вказаними судовим рішенням та звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

5. Верховний Суд відмовив в задоволенні касаційної скарги, виходячи з такого.

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

6. 23.06.2020 заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах територіальної громади про:

- визнання недійсним рішення Літківської сільради від 22.08.2019 № 1584-ХХХVI-VII (далі - спірне рішення);

- визнання недійсним договору купівлі-продажу;

- визнання недійсним договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу (далі - договір про внесення змін);

- витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «ТД «Тарот» на користь територіальної громади бази відпочинку.

7. На обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що Літківська сільрада не дотрималася визначеного Законом про приватизацію порядку здійснення приватизації майна, у зв`язку з чим спірне рішення та договір купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

8. 09.10.2014 між Літківською сільрадою та ТОВ «ТД «Тарот» укладено договір оренди майна (далі - договір оренди), що належить до комунальної власності територіальної громади, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н. С. за реєстровим № 3303.

9. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування комунальне майно: базу відпочинку.

10. Відповідно до пункту 2.3 договору оренди передача майна в оренду здійснюється за вартістю 594 400,00 грн, визначеною у звіті про оцінку майна, виданого фізичною особою-підприємцем Аджиєвим Т. М. 30.06.2014, копія висновку з якого є додатком до цього договору. Згідно з довідкою, виданою орендодавцем 03.10.2014 за № 961, балансова вартість орендованого майна становить 427 093,00 грн.

11. Cуб`єктом оціночної діяльності у вищевказаному звіті зазначено, що технічний стан будівель та споруд визнаний як незадовільний, тобто їх подальше використання за своїм функціональним призначенням неможливе без проведення ремонту.

12. Абзацом 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції від 10.09.2014, чинній на дату укладення договору оренди та надання дозволу на проведення капітального ремонту) (далі - Закон про оренду майна) передбачалося, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

13. Згідно з підпунктом 2.6 договору оренди у разі, якщо вартість здійснених орендарем невід`ємних поліпшень (реконструкції) орендованого майна за згодою орендодавця, становить 25% (двадцять п`ять відсотків) і більше його балансової вартості, орендар має право на викуп цього майна, виключно за відповідним рішенням орендодавця.

14. ТОВ «ТД «Тарот» звернулося із заявою про надання дозволу на проведення капітального ремонту будівель і споруд бази відпочинку.

15. 28.01.2015 рішенням Виконавчого комітету Літківської сільради № 5 ТОВ «ТД «Тарот» надано дозвіл на проведення капітального ремонту будівель і споруд бази відпочинку.

16. 03.02.2015 між ТОВ «ТД «Тарот» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» укладено договір № 03-2015/1 про виконання робіт з капітального ремонту будівель і споруд бази відпочинку.

17. 27.07.2015 ТОВ «ТД «Тарот» подало до Літківської сільради заяву про виконання робіт з ремонту та поліпшення об`єктів майнового комплексу бази відпочинку з проханням прийняти виконані роботи згідно з дефектним актом, зведеним кошторисом, локальним кошторисом.

18. Проведення ремонту, поліпшення будівель, споруд та території бази відпочинку підтверджується актом № 1 приймання виконаних робіт від 14.09.2015 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 14.09.2015.

19. 29.07.2015 на засіданні Виконавчого комітету Літківської сільради № 89 в результаті розгляду вищевказаної заяви та доданих до неї матеріалів, вирішено для прийняття остаточного рішення щодо виконаних робіт з ремонту та поліпшення будівель та споруд на території бази відпочинку звернутися до Державної експертної установи для проведення експертизи кошторисної документації.

20. На виконання вищевказаного рішення 06.08.2015 між ТОВ «ТД «Тарот» та Державним підприємством «Спеціалізована державна експерта організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи» укладено договір № 00-1178-15/КД, предметом якого було проведення експертизи кошторисної документації проекту будівництва «Ремонт, поліпшення будівель, споруд на території бази відпочинку «Деснянські зорі» по вул. Чоповського, 47, с. Літки, Броварського району» (далі - кошторисна документація).

21. За результатом проведення експертизи складено експертний звіт щодо розгляду кошторисної документації, яким встановлено, що загальна кошторисна вартість, передбачена наданою документацією, в поточних цінах станом на 03.06.2015 складає - 546 301,00 грн, у тому числі: будівельні роботи - 444 926,00 грн, інші витрати - 101 375,00 грн.

22. 30.09.2015 рішенням Виконавчого комітету Літківської сільради № 123 затверджено експертний звіт щодо розгляду кошторисної документації та прийнято в експлуатацію виконані роботи щодо поліпшення майнового комплексу - бази відпочинку на загальну суму 546 301,00 грн.

23. За результатами розгляду заяви ТОВ «ТД «Тарот» та доданих до неї документів, рішенням Літківської сільради від 01.06.2018 № 1121-XXIV-VII «Про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу на 2018 рік» базу відпочинку включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади, що підлягають приватизації шляхом викупу, на 2018 рік.

24. Відповідачі стверджують, що проект згаданого рішення було опубліковано на офіційному сайті Літківської сільради.

25. Проте у зв`язку з тривалою процедурою вибору суб`єкта оціночної діяльності для проведення незалежної оцінки бази відпочинку, процедура викупу не була завершена у 2018 році.

26. У подальшому 24.04.2019 рішенням Літківської сільради № 1435-ХХХІІІ-VІІ затверджено звіт № 18971/18 про проведення оцінки бази відпочинку, відповідно до якого станом на 28.02.2019 ринкова вартість майна становить 1 574 990,00 грн, питома вага комунальної частки - 1 053 290,00 грн, питома вага частки орендаря - 521 700,00 грн (33,12 %).

27. За результатом розгляду повторної заяви ТОВ «ТД «Тарот» щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, на 2019 рік бази відпочинку, Літківською сільрадою прийнято спірне рішення.

28. Відповідно до цього рішення Літківська сільрада вирішила затвердити перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади, що підлягають приватизації шляхом викупу, на 2019 рік, приватизацію яких розпочато у 2018 році, до якого увійшла база відпочинку (пункт 1 спірного рішення).

29. Вирішено приватизувати шляхом викупу нерухоме майно комунальної власності: базу відпочинку ТОВ «ТД «Тарот» як орендарем, яким за згодою орендодавця здійснено невід`ємні поліпшення, вартістю більше 25% балансової вартості орендованого майна (пункт 2 спірного рішення).

30. На підставі спірного рішення 11.10.2019 між Літківською сільрадою та ТОВ «ТД «Тарот» укладено договір купівлі-продажу об`єкта комунальної власності, що підлягає продажу шляхом викупу, за № 3065. До вказаного договору 18.11.2019 внесено зміни та доповнення, які викладені в додатковому договорі № 3409.

31. Відповідно до акта прийому-передачі від 18.11.2019 ТОВ «ТД «Тарот» передано наступне майно: 41 дачний будиночок, клуб, будинок охорони, сарай, газосклад, вбиральня та літній душ.

32. Прокурор, звертаючись із позовом до суду, зазначає, що спірне рішення та укладений на підставі цього рішення договір купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними.

33. Зокрема, прокурор посилається на те, що перелік об`єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу, зокрема, база відпочинку, попередньо, до прийняття спірного рішення, не затверджувався та не оприлюднювався, що є порушенням вимог статті 11 Закону про приватизацію, а також суперечить принципам відкритості та прозорості.

34. Літківською сільрадою не дотримано вимог частини другої статті 18 Закону про приватизацію під час прийняття спірного рішення, а тому останнє підлягає визнанню недійсним як таке, що прийняте всупереч вимогам закону та інтересам територіальної громади. Крім того, договір купівлі-продажу, як і договір про внесення змін, укладені на виконання незаконного рішення, підлягають визнанню недійсними, а майно - витребуванню на користь територіальної громади.

35. Щодо звернення прокурора з позовом до суду в цій справі № 911/1843/20, прокурор зазначив, що територіальна громада як власник спірного майна делегує сільській раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

36. Таким чином, розпорядження Літківською сільрадою спірними комунальним майном всупереч законодавства з підстав, наведених у позовній заяві, не може вважатись вираженням волі територіальної громади.

37. Територіальна громада не зареєстрована як юридична особа, у зв`язку з чим позбавлена права на самостійне звернення до суду за захистом порушених прав внаслідок прийняття Літківською сільрадою спірного рішення, прокурор вправі звернутися до суду з даним позовом саме в інтересах держави в особі територіальної громади, яка є дійсним власником комунального майна.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

38. Господарський суд Київської області рішенням від 15.01.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021, відмовив у задоволенні позову.

39. Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що відсутні правові підстави для визнання недійсним спірного рішення та договору купівлі-продажу, оскільки відсутні порушення органом місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, а також протиправна поведінка самого покупця, який дотримався законодавчо встановлених підстав для приватизації майна шляхом викупу у зв`язку із здійсненням ним невід`ємних поліпшень майна, уклав із органом місцевого самоврядування договір про викуп. Твердження прокурора про невідповідність оспорюваного рішення вимогам чинного законодавства, що регулює порядок здійснення приватизації, є необґрунтованими та недоведеними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

40. У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 і рішення Господарського суду Київської області від 15.01.2021 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги та заперечень на неї

41. Підставою касаційного оскарження є пункти 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

42. На обґрунтування підстав касаційного оскарження прокурор посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми статей 21, 345 Цивільного кодексу України, статей 2, 3, 10, 12, 13, 18, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону про приватизацію, статті 25 Закону про оренду майна, статей 2, 16, 24, 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та порушено норми процесуального права, зокрема, статті 53, 55, 73- 80, 86, 236- 238, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, від 09.09.2020 у справі № 826/10971/16, від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16.

43. Додатково скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норми права, зокрема абзацу 5 частини другої статті 18 Закону про приватизацію щодо підтвердження виконання умов, які дають право на викуп орендованого майна без проведення аукціону.

44. У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

45. 20.10.2021 ТОВ «ТД «Тарот»» з порушенням встановленого ухвалою Верховного Суду від 28.09.2021 строку до 13.10.2021 направило відзив до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові рішення - залишити без змін.

46. При цьому ТОВ «ТД «Тарот» заявило клопотання про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу.

47. На обґрунтування клопотання ТОВ «ТД «Тарот» посилається на те, що ухвалу Верховного Суду про відкриття касаційного провадження воно не отримувало, а 18.10.2021 під час перевірки веб-сайту Судова влада України йому стало відомо про наявність ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження в цій справі № 911/1843/20.

48. Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає клопотання про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі статті 119 Господарського процесуального кодексу України.

49. У відзиві ТОВ «ТД «Тарот» зазначає, що правові висновки, на які посилається скаржник в касаційній скарзі, стосуються правовідносин, що не є подібними з правовідносинами у справі № 911/1843/20. Прокурором під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами порушення інтересів держави та необхідності їх захисту.

50. У судовому засіданні представники ТОВ «ТД «Тарот» заперечували проти задоволення касаційної скарги та просили залишити оскаржувані судові рішення без змін.

51. Літківська сільрада правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченого статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористалася.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

52. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

53. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора та представників відповідача-2, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України

54. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, від 09.09.2020 у справі № 826/10971/16, від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16.

55. Суд касаційної інстанції зазначає, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

56. Так, у справі № 820/5348/17 фізична особа звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправної відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та зобов`язання повторно розглянути заяву про затвердження вказаного проекту землеустрою.

57. Натомість у справі № 911/1843/20 виникли правовідносини стосовно приватизації комунального майна, тобто правовідносини не є тотожними з правовідносинами у справі № 820/5348/17 за предметом і підставами позову, встановленими фактичним обставинами та матеріально-правовим регулюванням.

58. У справі № 826/10971/16 товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної служби геології та надр України про визнання протиправною відмову у видачі спеціального дозволу на користування надрами і зобов`язання розглянути заяву на видачу такого спеціального дозволу та до Державної служби України з питань праці про визнання протиправною відмови в наданні погодження на видачу спеціального дозволу та зобов`язання розглянути пакет документів.

59. Також у справі № 803/1541/16 товариство з обмеженою відповідальністю звернулося з адміністративним позовом про визнання противною бездіяльності щодо нерозгляду заяви про отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення, зобов`язання укласти угоду про користування надрами, зобов`язання видати вказаний спеціальний дозвіл.

60. У свою чергу у справі № 911/1843/20, судові рішення в якій переглядаються, не виникали відносини з користування надрами та щодо отримання спеціальних дозволів на них. Спір у справі виник у зв`язку з протиправною, на думку прокурора, приватизацією комунального майна шляхом викупу.

61. Таким чином, правовідносини у справах № 826/10971/16, № 803/1541/16 та у справі № 911/1843/20 не є подібними за предметом і підставами, за фактично встановленими обставинами та за матеріально-правовим регулюванням.

62. Отже, доводи скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, наведених у вказаних вище постановах, є необґрунтованими.

63. Звідси зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

64. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

65. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

66. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 911/1843/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України за касаційною скаргою прокурора на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 15.01.2021 у частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України

67. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

68. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

69. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

70. У касаційній скарзі прокурор вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу 5 частини другої статті 18 Закону про приватизацію у подібних правовідносинах щодо підтвердження виконання умов, що дають право на викуп орендованого майна без проведення аукціону, а саме підтвердження факту здійснення та складу невід`ємних поліпшень, а також їх вартості.

71. Відповідно до частини другої статті 18 Закону про приватизацію, який набув чинності 07.03.2018, орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації.

72. Таким чином, частина друга статті 18 Закону про приватизацію встановлює умови, за наявності яких виникає право на приватизацію державного або комунального майна шляхом його викупу.

73. Станом на дату подання ТОВ «ТД «Тарот» заяви про включення бази відпочинку до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, процедура приватизації була врегульована Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - Закон про малу приватизацію), який втратив чинність 07.03.2018, у зв`язку з набранням чинності Законом про приватизацію). Статтею 3 вказаного Закону про малу приватизацію встановлено, що приватизація об`єктів малої приватизації здійснювалася шляхом, зокрема, викупу.

74. Згідно із частиною першою статті 2 Закону про малу приватизацію об`єктами приватизації є, зокрема, окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А).

75. Стаття 18-2 вказаного Закону про малу приватизацію передбачала умови, за яких орендар майна набував право його викупу, а саме орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

76. Відповідно до частини третьої статті 7 Закону про малу приватизацію включення об`єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи, зокрема, покупця.

77. Згідно із частиною третьою статті 11 Закону про малу приватизацію порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України (далі - ФДМУ).

78. Відповідно до підпункту 1.9. Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затвердженого наказом ФДМУ 02.04.2012 № 439, заяви про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації та заяви про приватизацію подаються до державних органів приватизації у письмовому вигляді за місцезнаходженням об`єкта, що підлягає приватизації, відповідно до Порядку подання та розгляду заяви про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, та заяви про приватизацію щодо об`єктів державної власності груп А, Д та Ж, затвердженого наказом ФДМУ від 17.04.1998 № 772 (далі - Порядок № 772).

79. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання вимог Порядку № 772 ТОВ «ТД «Тарот» було подано заяву до Літківської сільради про включення бази відпочинку до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу за формою, встановленою Додатком 1 до Порядку № 772 разом з документами, передбаченими цим Порядком.

80. Згідно з підпунктом 2.8. Порядку № 772, якщо заявник подав заяву про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, а орган приватизації включив цей об`єкт до відповідного переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, то заява про приватизацію цим покупцем не подається.

81. Отже, як встановлено судами попередніх інстанцій, частина процедури приватизації спірного майна ТОВ «ТД «Тарот» здійснена відповідно до Закону про малу приватизацію, в тому числі ТОВ «ТД «Тарот» подано заяву про приватизацію, а Літківською сільрадою розроблено проект рішення та опубліковано його на своєму офіційному веб-сайті. Однак за фактичними обставинами справи, встановленими судами попередніх інстанцій, у строки, встановлені цим Законом, така процедура завершена не була.

82. Пунктом 2 Розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про приватизацію передбачено, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону.

83. У той же час Закон про приватизацію не передбачає перевірку виконання орендарями умов, закріплених статтею 18 цього Закону, після початку процедури приватизації комунального майна до набрання ним чинності, та можливість припинення приватизації з цих підстав.

84. Вичерпний перелік випадків, коли органи приватизації мають право припинити приватизацію, наведено у частині шостій статті 12 Закону про приватизацію, наявність яких у справі № 911/1843/20 судами попередніх інстанцій не встановлена.

85. Адже суди попередніх інстанцій зазначили, що прокурором не надано належних доказів того, що на момент прийняття Літківською сільрадою спірного рішення у ТОВ «ТД «Тарот» було відсутнє передбачене законодавчими актами право на викуп бази відпочинку.

86. Ураховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції щодо доводів скаржника про відсутність під час приватизації бази відпочинку умов, передбачених частиною другою статті 18 Закону про приватизацію, які дають право на викуп орендованого майна, зазначає, що право на приватизацію спірного об`єкта набуто позивачем саме з моменту настання усіх умов, що дають право на приватизацію шляхом викупу. Тобто таке право виникло у позивача до набрання чинності Законом про приватизацію.

87. У зв`язку з цим у Верховного Суду відсутні підстави для формування висновку у цій справі щодо застосування положень абзацу 5 частини другої статті 18 Закону про приватизацію.

88. За таких обставин наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася після відкриття касаційного провадження.

89. Звідси касаційна скарга прокурора є необґрунтованою, суд касаційної інстанції не знаходить підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

90. Зважаючи на те, що підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 911/1843/20, відкритого з цієї підстави за касаційною скаргою прокурора.

91. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

92. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

93. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу прокурора з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

94. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги прокурора без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційне провадження у справі № 911/1843/20 за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 і рішення Господарського суду Київської області від 15.01.2021 у справі № 911/1843/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов