ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 910/438/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 06.10.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі № 910/438/21 (суддя Пінчук В.І., повий текст рішення складено 15.04.2021)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 (суддя Пінчук В.І., дата підписання повного тексту додаткового рішення 10.06.2021)

за позовом Приватного підприємства "Транс Логістик"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія"

про стягнення 1 099 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Транс Логістик» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» 1 099 000,00 грн страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконанням відповідачем зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019.

Також, позивач посилається на те, що відповідач не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості, а саме - щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений внаслідок ДПТ автомобіль MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) в розмірі 1 099 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21 позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь Приватного підприємства «Транс Логістик» 1 099 000 грн 00 коп. страхового відшкодування, 16 485 грн. 00 коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що ПрАТ «УПСК» підписавши договір добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 р. № 078999/920/190001043 і додаток № 40 від 24.04.2020 р. до договору, в якому визначається страхова сума для транспортного засобу, здійснила всі необхідні заходи на встановлення (перевірки) страхової суми автомобіля. Страхова сума автомобіля MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) становить 1500000,00 грн., що вказує на той факт, що страховик оглянув вказаний автомобіль і погодився на вказану страхову суму з урахуванням того, що автомобіль 2017 р. випуску. Виходячи з вказаного, суд визнав позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 заяву Приватного підприємства «Транс Логістик» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» витрат на професійну правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь приватного підприємства «Транс Логістик 25 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, дослідивши надані позивачем на підтвердження понесених витрат докази, керуючись приписами статті 126 ГПК України, зазначив, що оскільки вартість послуг правничої допомоги є судовими витратами, а позовні вимоги задоволені повністю, тому сума правничої допомоги, що підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача становить 25000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу Приватному підприємству «Транс Логістик» в задоволенні позову у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що на переконання скаржника підлягали застосуванню, а також вказує, що оскаржуване рішення винесено за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції, встановивши наявність в укладеному сторонами Договорі страхування пункту 16.1.11 та, відповідно, наявність у страховика права відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі наявності Акту огляду ТЗ, безпідставно не застосував такого пункту, чим порушив норми ст.ст. 3, 6, 12, 525, ч. 1 ст. 526, ст. 627, 990, 991 ЦК України, ст. 16 ЗУ «Про страхування»;

- суд першої інстанції не застосував пункти 8.3 та 9.2.18 Правил страхування, які передбачають обов`язок страхувальника при укладені договору страхування надати транспортний засіб для огляду страховику, та положення ч. 1 ст. 6, ч. З ст. 16 Закону України «Про страхування», які підлягали застосуванню;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу; таку відмову було здійснено ПрАТ «УПСК» у повній відповідності із нормами Цивільного кодексу України, ЗУ «Про страхування», Правил страхування та умовами Договору страхування, у тому числі пункту 16.1.11 Договору;

- суд не взяв до уваги, що позивач не заперечував факту невиконання ним обов`язку надати ТЗ для огляду; що позивач сам порушив вимоги Правил страхування, не виконавши обов`язку щодо надання транспортного засобу для огляду страховику;

- суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам того, що позивач чітко усвідомлював правові наслідки ненадання ТЗ для огляду при укладенні Договору страхування, у тому числі змісту Протоколу розбіжностей та запропонованих позивачем змін до нього;

- суд залишив поза увагою посилання відповідача на те, що поведінка позивача, який спочатку не надав ТЗ для огляду страховику, усвідомлюючи прямо передбачені пунктом 16.1.11 Договору наслідки у вигляді відмови у виплаті страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, а потім пред`явив до страховика позов про стягнення такого відшкодування.

16.06.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 поновлено Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно-страхова компанія» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.07.2021.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання.

05.07.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначаючи наступне:

- відповідачем не надано суду доказів ініціювання процедури огляду спірного ТЗ;

- позивач наголошує, що відповідач в період дії договору жодного разу не звертався до позивача з проханням надання ТЗ на огляд, а в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач унеможливив, не надав чи відмовив відповідачу в огляді ТЗ, а тому твердження апелянта на думку позивача про ненадання позивачем автомобіля для огляду не підтверджено жодними доказами;

- позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем розглядаються десятки аналогічних справ, у зв`язку з чим він наводить посилання на судову практику.

21.07.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 25.08.2021.

Крім того, не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно - страхова компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити Приватному підприємству «Транс Логістик» в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апелянт зазначає, що в разі задоволення його апеляційної скарги на рішення суду від 08.04.202 підстави для задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відсутні, а судові витрати мають бути покладені на позивача.

21.07.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 21.07.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3142/21 від 26.07.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А. І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі.

Поновлено Приватному акціонерному товариству «Українська пожежно - страхова компанія» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.08.2021.

Зупинено дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання.

25.08.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» надійшли додаткові пояснення, у яких скаржник наводить посилання на судову практику в аналогічних справах, яку просить врахувати під час розгляду даної справи.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3745/21 від 25.08.2021, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В. та Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 06.10.2021.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 25.08.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В. та Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі: для спільного розгляду з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21. Розгляд справи №910/438/21 призначено на 06.10.2021.

06.10.2021 у судове засідання з`явились представники учасників справи.

Представник відповідача підтримав подані ним апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційних скаргах, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в їх задоволенні, а оскаржуване рішення та додаткове рішення - залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.07.2019 р. між Приватним підприємством «Транс Логістик» (страхувальником ) та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страхова компанія» (страховиком) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов`язався надавати позивачу послуги зі страхування автомобілів марки MAN (у тому числі і на випадок дорожньо - транспортної пригоди), згідно переліку, що визначений в додатку № 40 від 24.04.2020 р. до договору, а позивач зобов`язався оплачувати надані послуги страхування у строки на умовах, передбачених договором.

Відповідно до додатку № 40 до цього договору застрахованим є, в тому числі, транспортний засіб - MAN TGM 12250, н.з. НОМЕР_1 (№11).

12.10.2020 р. о 12:00 год., на 381 км + 70 м. автодороги Київ Одеса, водій ПП «Транс Логістик» ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MAN» (н.з. НОМЕР_1 ) не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримуючись дистанцію здійснив зіткнення з попереду рухомим транспортним засобом КАМАЗ 5320 (д.н. НОМЕР_2 ) причіп СЗАП 8357 (д.н. НОМЕР_3 ) Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Беляївського районного суду Одеської області від 11.12.2020 р. у справі № 496/4524/20, водій ПП «Транс Логістик» ОСОБА_1 був визнаний винним у порушенні п. 12.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП вантажний автомобіль MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) під керуванням водія ПП «Транс Логістик» ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження із значними матеріальними збитками.

Пунктом 14.1 договору № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 р. передбачено, що розмір страхового відшкодування визначається виходячи з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку на підставі даних огляду пошкодженого транспортного засобу та/або додаткового обладнання, документів зазначених в розділі 13 частини ІІ цього договору, що підтверджують розмір спричиненого збитку. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір страхової суми за відповідним транспортним засобом.

13.10.2020 р. позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про настання страхового випадку з приводу пошкодження внаслідок ДТП автомобіля MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ).

В додатку № 40 від 24.04.2020 р. до договору сторони визначили, що страхова сума автомобіля MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) становить 1500000,00 грн.

Листом № 16092/18 від 10.12.2020 р. про визначення вартості пошкодженого автомобіля MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) відповідач повідомив про вартість вказаного автомобіля, яка становить 401000,00 грн.

Листом № 3393/18 від 16.12.2020 р. відповідач повідомив позивача про те, що ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу - автомобіля MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) становить 1500000,00 грн. Прогнозована сума страхового відшкодування становить з урахуванням вартості евакуації 1099000,00 грн.

Пунктом 11.4.9 договору № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 р. передбачено, що страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини ІІ цього договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків.

22.12.2020 відповідач листом за вих. № 1950/18 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 16.1.11 п. 16.1. договору, у зв`язку з відсутністю Акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу, керуючись п.п.11.3.7 п. 11.3 договору.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідач не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості, а саме - щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений внаслідок ДПТ автомобіля MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) в розмірі 1099000,00 грн.

Відповідач у свою чергу наполягає, що відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, який засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу, про що повідомив заявника листом за вих. № 1950/18 від 22.12.2020 р. з посиланням на п.п.16.1.11 п. 16.1 договору страхування (протокол розбіжностей до договору).

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи учасників, з вищевказаним висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 354 Господарського кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019, предметом якого є майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом MAN TGM 12.250, н.з. НОМЕР_1 та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ст. 6 Закону України "Про страхування").

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що, зокрема, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Частиною 1 статті 991 Цивільного кодексу України унормовано, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону (ч. 2 ст. 991 Цивільного кодексу України).

Так, підпункті 16.1.11. пункту 16.1. договору (в редакції протоколу розбіжностей, який є додатком № 2 до договору) сторони погодили, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність Акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника Страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу.

22.12.2020 відповідач листом за вих. № 1950/18 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі пп. 16.1.11 п. 16.1. договору, у зв`язку з відсутністю Акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу, керуючись п.п.11.3.7 п. 11.3 договору.

У даному випадку, колегія суддів вважає неправомірною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу на підставі підпункту 16.1.11 пункту 16.1 Договору з огляду на наступне.

У п. 1.1 частини ІІ договору зазначено, що цей договір укладено відповідно до чинного законодавства України на умовах "Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)", затверджених Головою правління АТ "УПСК" 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за реєстраційним № 0690302 (далі - Правила страхування).

Положеннями п. 11.2.1 частини ІІ договору на страхувальника покладений обов`язок при укладення цього договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну умов експлуатації, зберігання тощо, що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо ТЗ, не пізніше 3 робочих днів після виникнення таких факторів.

За приписами ч. 3 ст. 16 Закону України "Про страхування" договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до п. 8.3 добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Головою Правління АТ "УПСК" від 31.03.2009 (надалі - Правила), перед укладанням, оновленням чи зміною умов Договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.

Згідно з п. 9.2.18 Правил страхування страхувальник зобов`язаний надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або експертного дослідження страховику під час укладання договору страхування, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту, та в інших випадках на вимогу страховика протягом дії договору страхування.

Поряд з наведеним за умовами договору страховику надано право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених в розділі 16 цього договору та Правилах страхування (п. 11.3.7 частини ІІ договору).

Пунктом 16.1.11 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) передбачено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ.

Обґрунтовуючи необхідність складення акту огляду транспортного засобу на момент укладення договору страхування, відповідач свої доводи фактично зводить до того, що обов`язок надання транспортного засобу для огляду прямо передбачений Правилами страхування та мав бути реалізований при страхуванні транспортного засобу, перед укладенням договору, відсутність акту огляду в силу п. 16.1.11 договору є наслідком відмови у виплаті страхового відшкодування, про що був обізнаний позивач при укладенні договору, у т.ч. з протоколом розбіжностей.

Натомість, з такими твердженнями колегія суддів не вбачає за можливе погодитись з огляду на те, що як правильно вказав суд першої інстанції, оскільки ПрАТ «УПСК» підписавши договір добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 р. № 078999/920/190001043 і додаток № 40 від 24.04.2020 р. до договору, в якому визначається страхова сума для транспортного засобу, здійснила всі необхідні заходи на встановлення (перевірки) страхової суми автомобіля, яка становить 1500000,00 грн., що вказує на той факт, що страховик погодився на вказану страхову суму з урахуванням того, що автомобіль 2017 р. випуску.

Тобто, незважаючи на твердження про невиконання страхувальником обов`язку надати автомобіль MAN TGM 12.250 (д.н. НОМЕР_1 ) для огляду та складення відповідного акту під час укладення договору страхування, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" все одно визначило страхову суму для вказаного автомобіля.

Враховуючи викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про невиконання позивачем вказаного обов`язку та приходить до висновку, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування на користь позивача відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів визнає обґрунтованими позовні вимоги Приватного підприємства «Транс Логістик» до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про 1 099 000,00 грн страхового відшкодування та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21.

Позивач 14.04.2021 р. звернувся із заявою ухвалення додаткового рішення у справі № 910/438/21, у якій просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 вказану заяву задоволено та присуджено до стягнення з відповідача на користь відповідача 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

На підтвердження понесених витрат, позивачем до матеріалів справи надано:

- договір про надання правової допомоги від 08.02.2019 р. № 08/02-19/5, який укладений між адвокатським об`єднанням «Альянс» та приватним підприємством «Транс Логістик» та додаткова угода від 30.12.2020 р. до договору про надання правової допомоги від 08.02.2019 р. № 08/02-19/5;

- рахунок на оплату вартості послуг правової допомоги № 09/04/21 від 09.04.2021 р.;

- платіжне доручення від 12.04.2021 р. № 12194;

- акт приймання - передачі наданих юридичних послуг від 09.04.2021 р. № б/н.

Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення, з урахуванням вищевикладеного з посиланням на приписи статті 129 ГПК України, відповідно до змісту якої судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача, дійшов висновку, що оскільки вартість послуг правничої допомоги є судовими витратами, а позовні вимоги задоволені повністю, тому сума правничої допомоги, що підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача становить 25 000,00 грн.

Скаржник у свою чергу в апеляційній скарзі на додаткове рішення зазначає, що в разі задоволення його апеляційної скарги на рішення суду від 08.04.2021 підстави для задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відсутні, а судові витрати мають бути покладені на позивача.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги не вбачається наявності інших доводів чи заперечень щодо висновків суду при ухваленні додаткового рішення, зокрема щодо розміру витрат чи їх доведення, а тому колегія суддів, з огляду на викладені вище висновки суду про наявність підстав для задоволення позову, не вбачає підстав для скасування додаткового рішення, яким у зв`язку із задоволенням позовних вимог було стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу на підставі наданих на їх підтвердження позивачем документів.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для їх скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/438/21 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 26.07.2021 дія оскаржуваного додаткового рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі № 910/438/21 - залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/438/21 - залишити без змін

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи № 910/438/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.11.2021 після виходу суддів з відпустки та лікарняних.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко