ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" грудня 2021 р. Справа № 924/986/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬХІМ" м. Вишневе, Київська область

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин, Хмельницька область

про стягнення 45 465,95 грн.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 04.10.2021р. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" заборгованості за договором поставки №17241/53-124-08-21-13586 від 29.01.2021р. у розмірі 45465,95грн., з яких: 44400грн. сума основної заборгованості, 1656,18грн. інфляційні втрати та 753,77грн. три проценти річних. В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору поставки щодо оплати товару. Як на правове обґрунтування позову посилається на положення ст.11, 16, 525, 526, 530, 610-612, 625, 626, 629 ЦК України, ст.193, 216, 218, 220 ГК України.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що порушення умов оплати товару пов`язане із вкрай важким фінансовим станом підприємства, законодавчими змінами на енергоринку. Крім того, зазначає, що наведений позивачем у позовній заяві розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за договором проведений без належного врахування висновків Верховного суду щодо цього питання, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020р. у справі №918/631/20, а також у постановах Об`єднаної плати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19 та від 20.11.2020р. у справі № 910/13071/19. Звертає увагу суду, що поставка товару здійснена 04.02.2021р., згідно з положенням п.5.1 Договору оплата має бути здійснена протягом 20кал. днів з дати поставки товару, тобто по 24.02.2021р. включно. Відповідно, вважає відповідач, нарахування інфляційних, 3 % річних може бути здійснено за період, починаючи з 25.02.2021р., натомість позивач здійснив нарахування з 24.02.2021р.

Також відповідач заперечує проти заявлених до стягнення позивачем витрат на надання правової допомоги у розмірі 10 000грн. з огляду на відсутність доказів їх надання. Вважає, що розмір витрат не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

Із врахуванням викладеного у позові просить відмовити.

Позивач у відповіді на відзив щодо важкого фінансового становища відповідача вказує на відсутність в умовах договору будь-яких застережень про відкладальні умови, які стосуються оплати за надані Позивачем послуги, а Відповідачем не надано доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Позивач звертає увагу суду на положення розділу 7 Договору, а саме на "Форс-мажорні обставини". Так, відповідно до п.7.1 Договору сторони звільняються відвідповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у різі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених у п. 2 ст.14-1 ЗУ "Про Торгово-промислові палати в Україні" які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін.

Поряд із цим, позивач погоджується із аргументами відповідача про допущену при розрахунку інфляційних та 3% річних помилку, зокрема щодо початкової дати розрахунку з 25.02.2021р., а не з 24.02.2021р. Відповідно до проведеного перерахунку просить стягнути з відповідача 2261,15грн. інфляційних нарахувань та 773,65грн. 3% річних. Дана заява оцінюється судом як заява про збільшення розміру позовних вимог, яка не суперечить ст.46 ГПК України, а тому судом приймається.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

29.01.2021р. між ДП "НАЕК" "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електростанція") (Покупець) та ТОВ "Альхім" укладено договір поставки № 17241/53124-08-21-13586 відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язує`гься прийняти і оплатити Бішофіт (магній хлористий) (надалі "Товар"). Кількість, виробник, ціна та код Товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації № 1 (додаток №1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Предметом поставки по даному договору є Товар: код 14430000-4 згідно ДК 021-2015 Випарена сіль, і чистий хлорид натрію. Обсяги закупівлі Товару та загальну ціну за договором може бути зменшено залежно від реального фінансування видатків. У такому разі Сторони вносять відповідні зміни до договору, шляхом укладення додаткової угоди до договору. Місцем виконання даного договору є місто Нетішин Хмельницької області.

Строк поставки Товару протягом 20 календарних днів з дати укладення договору. (п.3.1 Договору).

Ціна по договору становить 37 000,00 грн. ПДВ: 7 400,00 грн. Всього: 44 400,00 грн. Ціна за одиницю Товару, кількість та загальна ціна Товару по договору визначається специфікацією №1 (додаток №1 до договору). До ціни товару включена вартість упакування, маркування, тари, доставки (п.4).

Оплату за поставлений Товар Покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на

розрахунковий рахунок Постачальника протягом 20 календарних днів з дати поставки Товару на склад Вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого Товару вимогам договору, щодо його кількості та якості. Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Покупця.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Додатком №1 до Договору сторони погодили специфікацію № 1 у якій передбачено поставку Бішофіту (магнію хлористого) у кількості 2500кг на суму 44 400грн.

Позивачем згідно видаткової накладної № РН - 0000042 від 03.02.2021р. поставлено відповідачу товар Бішофіт (магній хлористий) (КОД УКТ ЗЕД ) на суму 44 400грн., яка відповідачем не сплачена.

06.05.2021р. відповідачу направлено претензію із вимогою сплатити борг у сумі 46745,13грн. в т.ч. 44400грн. заборгованість, 1754,13грн. інфляційні нарахування, 591грн. 3% річних.

Оскільки відповідач в добровільному порядку борг не сплатив, позивачем нараховані 2261,18грн. інфляційних втрат за березень - вересень 2021 року, 773,65грн. 3% річних за період з 25.02.2021р. по 24.09.2021р.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки № 17241/53124-08-21-13586 від 29.01.2021р., згідно умов якого сторони взяли на себе зобов`язання з поставки та оплати товару.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу на підставі видаткової накладної № РН-0000042 від 03.02.2021р. товару на загальну суму 44 400грн.

Доказів сплати заборгованості відповідачем не надано, факту наявності боргу не спростовано. Відповідно суд вважає суму боргу обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, а тому остання підлягає стягненню із відповідача.

Оскільки відповідач оплату товару не здійснив, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 2261,18грн. інфляційних втрат за березень - вересень 2021 року, 773,65грн. 3% річних за період з 25.02.2021р. по 24.09.2021р.

Стосовно нарахованих позивачем втрат від інфляції, судом враховується положення п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань". Так, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання. Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Така позиція викладена у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Із врахуванням викладеного судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 2261,18грн. інфляційних нарахувань та встановлено, що останні є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню у повному розмірі.

Судом також здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та встановлено правильність та правомірність їх нарахування, а тому останні підлягають стягненню із відповідача у заявленому розмірі.

Судом береться до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на наявність незалежних від нього причин які потягли за собою невчасне виконання обов`язків щодо сплати вартості товару. Однак, дані доводи судом до уваги не приймаються, оскільки суб`єкт господарювання здійснює господарську діяльність на свій страх та ризик, при цьому особливості здійснення господарської діяльності того чи іншого суб`єкта господарювання не є підставою невиконання зобов`язання у визначений договором строк. Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному розмірі.

Відповідач у відзиві також просить у разі ухвалення рішення про повне або часткове задоволення позову відстрочити його виконання терміном 3 три місяці з дати набрання ним чинності. Дане клопотання судом відхиляється за необґрунтованістю, оскільки відповідачем не надано доказів наявності обставин, які утруднять або зроблять неможливим його виконання.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000грн.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. по справі №922/445/19).

Як вбачається з матеріалів справи 05.08.2021р. між ТОВ "Альхім" (надалі Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Олстен Партнерс" (надалі - Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги №45/05-08-21, відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання бере на себе обов`язок надати правову допомогу на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Правова допомога за цим Договором пов`язана із захистом інтересів Клієнта у справі по стягненню заборгованості за поставлений товар загальною вартістю 43 000грн.

Об`єм правової допомоги Адвокатське об`єднання визначає самостійно виходячи з необхідного для вирішення справи на користь Клієнта та погоджує його з Клієнтом. Позитивним результатом ведення справи в суді є задоволення позову. Адвокатське об`єднання не гарантує позитивний результат, але стверджує, що докладе максимум зусиль, застосує всі свої знання, досвід задля досягнення позитивного результату за цим договором.

Розмір гонорару (винагороди) Адвокатського об`єднання за цим Договором становить 10 000грн. за ведення справи у першій інстанції. Клієнт протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення цього Договору вносить попередню плату в розмірі 5 000грн. шляхом перерахування відповідної грошової суми на поточний банківській рахунок Виконавця. Залишок гонорару в розмірі 5000грн. Клієнт оплачує протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту винесення рішення судом першої інстанції.

До Договору додано платіжне доручення №294 від 05.10.2021р. про сплату авансового внеску у розмірі 5000грн.

Відповідно до положень ч.4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Відповідач заперечуючи щодо стягнення судових витрат на правову допомогу позивача вказує на відсутність доказів оплати наданих послуг, їх невідповідність принципам співрозмірності та розумності зважаючи на складність справи.

Водночас, судом враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Згідно із ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням змісту прийнятого рішення, принципу співрозмірності, критеріїв розумності та складності справи, судом вважаються обґрунтованими витрати ТОВ "Альхім" на правову допомогу у розмірі 5000грн.

Керуючись ст. ст. 232, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬХІМ" м. Вишневе, Київська область до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин, Хмельницька область про стягнення 47434,83 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електростанція" (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд.20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альхім" (вул. Київська, 8, м. Вишневе, Києво - Святошинський район, Київська область, ) - 44400грн (сорок чотири тисячі чотириста гривень) боргу, 2261,18грн. (дві тисячі двісті шістдесят одна гривня 18 коп.) інфляційних втрат, 773,65грн. (сімсот сімдесят три гривні 65коп.) 3% річних, 2270грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору, 5000грн. (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 3 примірники: 1 - до справи, 2 - позивачу (), 3 - відповідачу ().