ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 року м.Дніпро Справа № 912/892/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2021року у справі №912/892/21

за позовом ОСОБА_1 , м.Олександрія, Кіровоградська область

до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, м. Олександрія,

про стягнення 50 000,00 грн шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2021 у справі №912/892/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Суд зазначив, що позивач суду не надав належних, допустимих та вірогідних доказів нанесення протиправною поведінкою відповідача шкоди саме йому та не обґрунтував розмір такої шкоди.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати, постановити нове рішення та задовольнити позовні вимоги про зобов`язання відповідача відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції в подвійному розмірі в сумі 50 000,00грн.

В апеляційній скарзі зазначає на помилковість висновків суду та вказує, що:

- до суду надано як доказ заявлених позовних вимог копію рішення адміністративної колегії Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 61/4-р/к від 14.05.2020 року, згідно якого дії комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, які полягають у нарахуванні в 2017/2018 та в 2018/2019 опалювальних періодах плати за місця загального користування у багатоквартирних житлових будинках, де проживає "змішана" категорія споживачів (з централізованим та індивідуальним (автономним) опаленням) тільки мешканцям квартир, які отримують послуги централізованого опалення, визнані порушенням вимог пункту 28 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку та зобов`язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції протягом 4 місяців;

- суд, зазначаючи на недоведеність позивачем розміру спричинених збитків, не надав у рішенні відповіді щодо правомірності відмови відповідача у наданні розрахунку на оплату послуги теплопостачання за період з 2017 по 2020/2021 опалювальні періоди по особовому рахунку N° 040434 за кожен опалювальний період окремо помісячно, в якому була б відображена нарахована сума до сплати за опалення місць загального користування без урахування споживачів які встановили автономне опалення, а також розрахунку на оплату послуги теплопостачання за період з 2017 по 2020/2021 опалювальні періоди по особовому рахунку № НОМЕР_1 за кожен опалювальний період окремо помісячно, у якому була б відображена нарахована сума до сплати за опалення місць загального користування з урахуванням споживачів, які встановили автономне опалення;

- договір про постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 був укладений до 01.05.2019 року; відповідач листом вих. № 816 від 20.07.2020 року, №1600 від 06.11.2019 року у підписанні договору з протоколом розбіжностей відмовив, а вимоги законодавства зокрема ч,5 ст.181 Господарського кодексу України не виконав, у зв`язку з чим на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року відповідач повинен надавати свої послуги відповідно до договору з протоколом розбіжностей; проект договору та підписаний протокол розбіжностей знаходиться у відповідача;

- предметом спору є відшкодування шкоди, яка завдана майновим інтересам сім`ї позивача, оскільки позивач проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ., з ОСОБА_2 та неповнолітньою донькою однією сім`єю, веде спільне господарство, а чинне законодавство України не встановлює обов`язку виключно особі, яка уклала договір про надання житлово-комунальної послуги, сплачувати такі послуги та бути позивачем у судових справах.

Скаржник просить суд апеляційної інстанції рішення господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2021 року у справі № 912/892/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради про зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції в подвійному розмірі та стягнення 50 000,00 грн шкоди заподіяної внаслідок порушення законодавства, скасувати.

Постановити у даній справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує її доводи. Просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскаржуване рішення господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2021 року у справі № 912/892/21 залишити без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначає що:

- матеріальна шкода - це є різниця між фактично понесеними витратами та обгрунтованими витратами. Для визначення цієї різниці судом першої інстанції було задоволено клопотання про витребування вихідних даних для обрахунку такої різниці, проте відповідач таких даних не надав та посилається на об`єктивні причини неможливості виконання ухвали суду про витребування доказів;

- у рішенні суд не надав оцінки тому факту, що відповідач продовжує зловживати монопольним становищем, і не надає вихідних даних для об`єктивного встановлення всіх обставин справи;

- у рішенні господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2021 року у даній справі відсутні будь-які мотиви задоволення відповіді відповідача про неможливість надання доказів, а саме: висновку будівельно-архітектурної експертизи про те, що у проекті будинку по АДРЕСА_3 наявні порушення. Суд лише зазначив, що це може визначити самостійно представник теплової інспекції, як структурного підрозділу відповідача, на підставі акту обстеження, не надавши при цьому документів які б підтверджували б його кваліфікацію.

Також позивач зазначає, що суд не встановив, яким чином відключення від системи централізованого опалення впливає на неможливість застосувати Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджених Наказом Мінбуду України 31.10.2006 N 359.

Вказує, що судом не надано належної оцінки того, що наказом Мінжитлокомунгоспу 22.02.2008 року №47 затверджені Рекомендації щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, а також видане програмне забезпечення з цього питання.

Апелянт звертає увагу на те, що в квартирі він проживає разом з дружиною ОСОБА_2 . Стороною в даній справі виступає він, як учасник бойових дій, якому неналежно надаються житлово-комунальні послуги, на які я згідно закону позивач має знижки. Порядком надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" затвердженого Постановою КМУ від 16 лютого 1994 p. N 94 встановлено, що передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12 ) пільги щодо оплати житла та комунальних послуг надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, і особам, на яких поширюється чинність зазначеного Закону, незалежно від того, хто є наймачем і яка форма власності житлового фонду.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.08.2021 року відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч.2 ст.20 Господарського кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач, звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовом, в якому просив зобов`язати Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради відшкодувати йому 50 000,00 грн. шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, та 10 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", про що зазначено у рішенні адміністративної колегії Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2020 року № 61/4-р/к.

Позивач зазначав, що 19.06.2018 року між відповідачем та дружиною позивача ОСОБА_2 укладено договір №040434 про постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Позивач, як учасник бойових дій, має знижки з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 75% в межах соціальних нормативів споживання. Борги за користування тепловою енергією відсутні.

Позивач стверджував, що на час його звернення з позовом відповідач умови договору не виконує, послугу надає неякісну, у зв`язку з чий він і його сім*я зазнає збитків, а саме: позивач висловив претензію відповідачу щодо непідготовки багатоквартирного будинку до опалювального періоду з 2013 по 2018 роки та не нарахування плати за опалення місць загального користування для споживачів, які встановили індивідуальні системи опалення. Висловлені претензії не були усунуті, у зв`язку з чим позивач звернувся до Антимонопольного комітету.

Відповідач не виконав і рішення адміністративної колегії Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 61/4-р/к від 14.05.2020 року, згідно якого дії комунального підприємства " Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (вул. Перспективна, 32-А, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000, ідентифікаційний код юридичної особи 00185330), які полягають у нарахуванні в 2017/2018 та в 2018/2019 опалювальних періодах в порушення вимог пункту 28 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плати за місця загального користування у багатоквартирних житлових будинках, де проживає "змішана" категорія споживачів (з централізованим та індивідуальним (автономним) опаленням) тільки мешканцям квартир, які отримують послуги централізованого опалення, визнані порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку та зобов`язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції протягом 4 місяців.

Відповідач не надав відповіді на запит позивача щодо того, чи будуть і коли здійснюватись КП "Теплокомуненерго" дії з перерахунку по особовому рахунку, не надав відповіді на запит позивача щодо інформації про нараховану кількість теплової енергії за кожним житловим та нежитловим приміщенням для того, щоб здійснити розрахунок вартості тепла та його спожитої кількості.

Позивач зазначав, що такі дії відповідача спричинюють йому матеріальну та моральну шкоду, яку він просив стягнути відповідно до ст.55 Закону України України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до ст. 55 згаданого Закону особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими пунктами 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 статті 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.

Позивач за змістом позову зазначав на порушення відповідачем ч.1 ст.13 Закону України України "Про захист економічної конкуренції", яким передбачено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Дійсно, в матеріалах справи міститься згадане позивачем рішення адміністративної колегії Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 61/4-р/к від 14.05.2020 року (а.с.3-8).

Між тим, позивач не є суб`єктом, до якого можуть бути застосовані положення вказаної ним правової норми ст.55 Закону України України "Про захист економічної конкуренції".

Так, відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5); індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6).

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є споживачем послуг відповідача в розумінні згаданого Закону.

Всі надані до матеріалів справи докази позивача листи, переписки щодо питання укладання договору на теплопостачання, правильності проведення нарахувань (а.с.9-20), як і сам договір про постачання теплової енергії №040434 від 19.06.2018 року стосуються його дружини ОСОБА_2 (а.с.28-30).

У зв`язку з цим доводи апелянта про те, що предметом спору є відшкодування шкоди, яка завдана майновим інтересам сім`ї позивача, оскільки позивач проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ., з ОСОБА_2 та неповнолітньою донькою однією сім`єю, веде спільне господарство, а чинне законодавство України не встановлює обов`язку виключно особі, яка уклала договір про надання житлово-комунальної послуги, сплачувати такі послуги та бути позивачем у судових справах, є необгрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Слід звернути увагу, що позивач до матеріалів справи надав копію паспорта громадянина України, де міститься відмітка про реєстрацію його місця проживання з 25.05.2017 року за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.24).

У зв`язку з цим колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення, що судовому захисту підлягає право особи, яка звернулася до суду, а позивач таких порушень саме його прав з боку відповідача не довів.

Відповідно до ст.7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами,як письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків ( ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Господарсько-процесуальним кодексом України визначено що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, а предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Тобто, доказування не може грунтуватися на припущеннях (ст. ст.77, 81 Господарського процесуального кодексу України).

Наводячи приклади щодо висновків Верховного Суду скаржник ототожнює поняття "порушення законодавства про захист економічної конкуренції" та "завдання шкоди в наслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції". Фактично, апелянт погоджується, що у нього немає доказів завдання йому шкоди внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Колегія суддів вважає також необхідним зауважити наступне:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

До матеріалів апеляційної скарги апелянт надав докази, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, скаржник не спростував доводи суду щодо недоведеності заявлених позовних вимог. За викладеного відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2021 у справі №912/892/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков