ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р. Справа№ 910/11885/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Коротун О.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

та представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 18.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Державної іпотечної установи та Міністерства фінансів України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.12.2020 (повне рішення складено 16.12.2020 року)

у справі № 910/11885/20 (суддя Балац С.В.)

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерство фінансів України

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національний банк України

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про припинення зобов`язань за облігаціями,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державна іпотечна установа (далі - позивач, Установа) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - відповідач, Банк) про припинення зобов`язань за облігаціями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, як емітент, втратив право користування/розпорядження коштами, залученими від продажу цінних паперів у зв`язку з тим, що всі кошти, що перебували у користуванні/розпорядженні відповідача включені до ліквідаційної маси і використовуються останнім на власний розсуд, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про припинення зобов`язань за облігаціями серії "А3, "В3", "С3" щодо виплати відсоткового доходу та погашення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/11885/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у день закриття рахунку за Договором банківського рахунку, фактичне погашення грошовими коштами емітованих позивачем облігацій за Проспектом серії "А3, "В3", "С3" не відбулось. Приймаючи до уваги те, що позивачем не подано до суду будь-яких рішень про дострокове погашення облігацій, відмову від розміщення облігацій, анулювання випуску облігацій, конвертації облігацій, викупу облігацій - зобов`язання позивача згідно Проспекту продовжують існувати, а жодна з підстав припинення зобов`язання, у розумінні приписів глави 50 Цивільного кодексу України, у даному випадку не настала. Також суд врахував недобросовісну поведінку позивача у спірних правовідносинах.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна іпотечна установа та Міністерство фінансів України звернулись до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Державна іпотечна установа в апеляційній скарзі посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини справи, оскільки судом не досліджено реєстри власників іменних цінних паперів з метою встановлення наявності іменних відсоткових облігацій, емітованих Позивачем, у власності відповідача. На думку апелянта судом не була надана оцінка додатковим угодам до Договору банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 року №№ 1-5, 5/1, 6-10, не встановлено на підставі якого положення Інструкції № 492 було закрито поточний рахунок позивача, внаслідок чого грошові кошти вибули із власності позивача.

Апелянт стверджує, що рішення суду мотивовано висновками, що не стосуються предмету спору, а, отже, не мають значення для правильного вирішення спору.

Апелянт вважає, що оскільки він фактично не отримав кошти за продаж цінних паперів, висновок суду про те, що жодна з підстав припинення зобов`язання, у розумінні приписів глави 50 Цивільного кодексу України у даному випадку не настала, зроблено із порушенням положення ч.2 ст.598 та ч.3 ст.1049 ЦК України. Крім того, апелянт посилається на аналогію закону, яка має бути застосована до спірних правовідносин, а саме ст.ст.1046-1053 ЦК України, якими врегульовані відносини позики.

Окрім наведеного, на думку Державної іпотечної установи поза межами судового дослідження залишились Реєстри власників іменних цінних паперів, якими доводиться знаходження у власності відповідача іменних відсоткових облігацій емітованих позивачем (далі - облігації, ЦП) на загальну суму 1 726 500 000, 00 грн. та судом не з`ясовано, де фактично знаходяться кошти, отримані позивачем від банку за продаж облігацій.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не було надано оцінку додатковим угодам до Договору банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 року; № 1 від 28.10.2013; № 2 від 25.11.2013; № 3 від 24.12.2013; № 4 від 27.01.2014; № 5 від 27.02.2014; № 5/1 від 27.02.2014; № 6 від 31.03.2014; № 7 від 02.06.2014; № 8 від 31.08.2014; № 9 від 29.10.2014; № 10 від 30.01.2015.

Скаржник зазначає про те, що судом першої інстанції не було встановлено на підставі якого положення Інструкції № 492 було закрито поточний рахунок позивача та звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції про те, що "кредиторські вимоги позивача за облігаціями акцептовані відповідачем" не спростовує факт позбавлення позивача права власності на грошові кошти, що були залучені від продажу облігацій.

Апелянт просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року у справі № 910/11885/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк": Визнати припиненими з 25.01.2016 року зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" за облігаціями серії "А3", "В3", "С3" щодо виплати відсоткового доходу та погашення.

У своїх доводах скаржник посилається на ч. 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України і ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність", та доходить до висновку, що наведені вище норми права та докази підтверджують факт того, що грошові кошти, що були залучені позивачем від продажу відповідачу облігацій знаходились у володінні і користуванні відповідача, за умови гарантованого права позивача на розпорядження цими коштами.

Також, апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що поза межами судового дослідження судом першої інстанції залишились основні питання, такі як:

- Де гроші які мав фактично отримати емітент за продаж цінних паперів? Де фактично знаходяться кошти клієнта банку, які тільки обліковуються за рахунками?

- Якщо кошти, що були запозичені у банку і були витрачені цим банком, чому у позичальника залишається обов`язок не тільки повернути суму позики а ще й сплатити відсотки за те, що його кошти були фактично витрачені банком?

- Неплатоспроможний банк взагалі не гарантує повернення грошових коштів своїм клієнтам - юридичним особам і при цьому вимагає, щоб обшукані клієнти виконували свої зобов`язання.

- Чому під час банкрутства депозитарної установи не зникають цінні папери, облік яких ведеться цією установою? А під час банкрутства банків, які також зобов`язані вести облік коштів своїх клієнтів, зникають всі кошти клієнтів банків? При тому, як і у депозитарної установи так і у банку не виникає власності на речі клієнтів.

Скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції, про те, що "жодна з підстав припинення зобов`язання, у розумінні приписів глави 50 Цивільного кодексу України, у даному випадку не настала" зроблено із порушенням положення ч.2 ст. 598 та ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України та звертає увагу на те, що за аналогією закону спірні правовідносини регулюються ст.ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України, яким врегульовані відносини позики.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство фінансів України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/11885/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Міністерство фінансів України в апеляційній скарзі фактично посилається на ті ж обставини, що і Державна іпотечна установа, вважаючи, що оскаржуване рішення суд першої інстанції прийняв при неповному дослідженні зібраних у справі доказів, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року у справі № 910/11885/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Національний банк України (далі - НБУ) подав відзив на апеляційні скарги Державної іпотечної установи та Міністерства фінансів України, в якому зазначив, що заперечує щодо змісту і вимог апеляційних скарг, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, не згодний із усіма обставинами, на яких ґрунтуються апеляційні скарги, у т.ч.: щодо тверджень апелянтів про прийняття рішення Господарським судом м.Києва з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Національний банк України стверджує, що поскільки ПАТ "Дельта Банк" перебуває у процесі ліквідації, поточні рахунки Державної іпотечної установи були закриті з метою обліку кредиторської заборгованості, на виконання Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України № 280 від 17.06.2004 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за № 918/9517.

25.01.2016 року ПАТ "Дельта Банк" проведено операцію з обліку кредиторських вимог, а саме перенесення коштів із зазначених рахунків Державної іпотечної установи, на рахунок "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку", який призначений для обліку заборгованості банку перед третіми особами та є пасивним рахунком, тобто обліковує суму, яку ПАТ "Дельта Банк" виплатить Державній іпотечній установі у порядку черговості, визначеній законом.

Національний банк України вважає, що перенесення ПАТ "Дельта Банк" 3 332 921 190,01 грн. з рахунку Державної іпотечної установи на рахунок "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" стало наслідком подання Державною іпотечною установою заяви про визнання кредиторських вимог до ПАТ "Дельта Банк" та не є операцією з погашення позики.

ПАТ "Дельта банк" подало відзив на апеляційну скаргу Державної іпотечної установи, в якому зазначає, що облік заборгованості неплатоспроможного банку перед усіма кредиторами, у тому числі і позивачем, вимоги яких ґрунтувались на договорах банківського рахунку, відкритих у Банку на момент запровадження тимчасової адміністрації та на яких обліковувались грошові кошти, які неплатоспроможний банк має виплатити кредитору у порядку визначеної черговості, здійснювався відповідно до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 05.07.2021 №2 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893, Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених Постановою Правління Національного банку України №280 від 17.06.2004, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за №918/9517.

А, відтак, перенесення банком коштів на вказаний балансовий рахунок 2909 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" не можна вважати операцією з погашення позики, оскільки призначенням цього рахунку є облік суми кредиторської заборгованості банку. Таке перенесення не може свідчити про набуття відповідачем права власності на кошти, що були розміщені на рахунку позивача. А тому, у цій частині рішення місцевого суду обґрунтоване та правомірне.

На думку відповідача правомірним є і висновок суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано суду будь-яких рішень про дострокове погашення облігацій Державної іпотечної установи, відмову від розміщення облігацій, анулювання випуску облігацій, що у свою чергу свідчить про те, що зобов`язання згідно Проспекту емісії облігацій продовжують існувати і мають виконуватись відповідно до його умов.

Відповідач вважає, що обґрунтованим є висновок місцевого суду щодо недобросовісної поведінки позивача у спірних правовідносинах.

З огляду на вищенаведене, вважає, що позивачем не доведено наявність підстав та обставин, що свідчать про порушення його суб`єктивних прав, рівно як не доведено наявність підстав вважати припиненими з 25.01.2016 року його зобов`язання перед відповідачем за облігаціями згідно Проспекту емісії облігацій щодо сплати відсоткового доходу та погашення. Просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року у справі № 910/11885/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - без задоволення.

Державна іпотечна установа подала відповіді на відзив Національного банку України та ПАТ "Дельта Банк", в яких зазначає наступне.

На думку позивача стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на яку посилається Національний банк України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки предметом позову у даній справі є припинення зобов`язань кредитора банку перед неплатоспроможним банком, а не вимога про погашення заборгованості перед позивачем.

Факти, встановлені судом у справі №910/10533/18 підтверджують, що:

на рахунку Державної іпотечної установи ніколи не знаходилась сума коштів у розмірі ,00 грн., що мав сплатити ПАТ "Дельта Банк" за придбані облігації, оскільки судом встановлено, що на рахунках клієнтів банку відбуваються тільки облікові операції. Таким чином, емітент фактично не отримував суму позики, а отримав майнове право володіти, користуватись і розпоряджатись сумою позики за першою вимогою на підставі умов договору банківського рахунку у період існування такого рахунку. Закриття рахунку призвело до переходу до ПАТ "Дельта Банк" права володіння, користування і розпорядження сумою позики. Визнання вимог позивача доводить той факт, що відповідачем буде надана емітенту сума позики у сьому чергу;

з моменту укладання договорів купівлі-продажу облігацій власник облігацій продовжував користуватись і розпоряджатись сумою позики на власний розсуд;

Банк фактично розтратив суму позики, яку надав емітенту, а розтрата коштів вкладників банку і призвела до визнання його неплатоспроможним;

Акцептувавши суму вимог і закривши банківський рахунок позивача, відповідач замінив право власності позивача на суму позики, що обліковувалась на банківському рахунку на негарантоване майнове право отримання суми позики у сьому чергу задоволення кредиторських вимог.

Враховуючи той факт, що сума позики, яка надавалась позивачу, з моменту її надання знаходилась на кореспондентському рахунку банку, а право розпорядження цією сумою було закріплено обліковою операцією на банківському рахунку позивача, то після закриття банківського рахунку і втратою права розпоряджатись вказаною сумою, позивач вважає суму позики повернутою, оскільки станом на 25.01.2016 року позивач втратив право володіння, користування і розпорядження грошовими коштами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 у справі № 910/11885/20 апеляційну скаргу Міністерства фінансів України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Ткаченка Б.О., суддів Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 апеляційну скаргу Державної іпотечної установи у справі № 910/11885/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/11885/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства фінансів України на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/11885/20.

Справа розглядалась колегіями суддів у різних складах.

У судовому засіданні 18.10.2021 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судовому засіданні 18.10.2021 представники позивача, Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України підтримали вимоги апеляційних скарг та просили рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/11885/20 скасувати.

Представники відповідача, Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечили проти задоволення апеляційних скарг.

Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

27.02.2013 між Банком та Установою укладено договір банківського рахунку № 26/995-070, відповідно до п.1.1. якого Установі відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 (у національній валюті). Згідно з п.1.2 договору на вказаний рахунок Банк зобов`язався приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять Установі та виконувати розпорядження Установи щодо перерахування коштів з рахунка, проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

26.02.2013 року правлінням Установи прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3".

Відповідно до положень Проспекту емісії облігацій серій "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" Установи 2013 року:

- п.4.2.1., п. 4.3.1. - характеристика цих облігацій - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням (у формі державної гарантії Кабінету Міністрів України);

- п.4.2.2. - кількість облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" по 10 000 шт.;

- п.4.2.3. - номінальну вартість облігацій 100 000,00 грн.;

- п.4.2.4. - загальна номінальна вартість - 1 000 000 000, 00 грн. на кожну серію.

- п.4.5. - власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема, отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення та отримувати відсотковий дохід у вигляді відсотків, нарахованих на номінальну вартість облігацій, що їм (власникам) належать, після закінчення кожного відсоткового періоду;

- п.4.9. - погашення облігацій здійснюється протягом одного банківського дня: серія "Z2" - 21.11.2018; серія "АЗ" - 12.12.2018; серія "ВЗ" - 18.11.2020; серія "СЗ" - 15.12.2020; серія "DЗ" - 14.12.2023;

- п.4.9.1. - дострокове погашення облігацій відповідної серії може бути здійснене за рішенням емітента у разі дострокового викупу 100% облігацій цієї серії; таке рішення приймається правлінням Установи.

З 24.03.2014 року по 09.09.2014 року між Установою та Банком укладено низку договорів купівлі-продажу цінних паперів: № ДД-205/2014 від 24.03.2014 р., № ДД-230/2014 від 27.03.2014 р., № ДД-750/2014 від 05.09.2014 р., № ДД-751/2014 від 08.09.2014 р., № ДД-758/2014 від 09.09.2014 р., № ДД-759/2014 від 09.09.2014 р.

Відповідно до умов вказаних договорів емітент (Установа) зобов`язався передати у власність покупця (Банк), а покупець - прийняти та оплатити цінні папери - облігації підприємств у кількості, вартістю та з датами погашення, визначеними у відповідних договорах (далі - Договори купівлі-продажу цінних паперів) - у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок установи № НОМЕР_1 в АТ "Дельта Банк".

Грошові кошти за придбані облігації у загальному розмірі 1 726 500 000,00 грн. у передбаченому умовами вказаних вище договорів порядку були перераховані Банком на рахунок Установи № НОМЕР_1, відкритий в АТ "Дельта Банк". Натомість Банк набув у власність облігації серії "А3" з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_3 у загальній кількості 5 698 шт., облігації серії "В3" з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_4 у загальній кількості 10 000 шт., облігації серії "С3" з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_5 у загальній кількості 2 700 шт. Позивачем вказані обставини не оспорюються.

З 23 квітня до 12 вересня 2014 року між АТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено Договір застави облігацій Установи № 132/04-14/ДІУ від 23.04.2014 р. та Договір застави облігацій Установи № 42/ДІУ від 12.09.2014 р., на підставі яких облігації серії "А3" з міжнародним номером (кодом) НОМЕР_3 у загальній кількості 4 565 шт., облігації серії "В3" з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_4 у загальній кількості 10 000 шт., облігації серії "С3" з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_5 у загальній кількості 2 700 шт. були передані у заставу Національному банку України з метою забезпечення виконання зобов`язань АТ "Дельта Банк" за кредитними договорами № 132/04-14/КТ від 23.04.2014 р. та № 42 від 12.09.2014 року.

На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", - строком на 3 місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно, з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації - Кадирова В.В. У подальшому на підставі рішень виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 року № 71 та від 03.08.2015 року № 147 строки проведення тимчасової адміністрації у Банку продовжувались.

На підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 №181 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", розпочато процедуру ліквідації Банку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Банку Кадирову В.В. на два роки; у подальшому цей строк подовжувався до 04.10.2020 включно.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку та з метою обліку кредиторської заборгованості 25.01.2016 Банком проведено операцію з обліку кредиторських вимог, а саме - перенесення коштів з рахунку клієнта - Установи № НОМЕР_1 на спеціальний рахунок "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку", який призначений для обліку заборгованості банку перед третіми особами та є пасивним рахунком, тобто на ньому обліковується сума, яку банк виплатить кредитору у порядку черговості, визначеної законом. 17.02.2016 року рахунки Установи, відкриті в АТ "Дельта Банк" (зокрема № НОМЕР_2 за договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 р.), були закриті, про що Банк повідомив Установу довідкою № 5370 від 21.06.2016 року.

Згідно з витягом із реєстру № 2495 від 18.03.2016, затвердженим протоколом № 005/16 виконавчої дирекції Фонду 11.01.2016 та з урахуванням змін № 1, затверджених рішенням № 291 тієї ж виконавчої дирекції від 03.03.2016, вимоги позивача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190, 01 грн. та включені до сьомої черги як вимоги юридичної особи, про що Банк 03.10.2016 видав Установі довідку № 05-3323787.

На підставі ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року про затвердження мирової угоди у справі № 910/6514/17 у рахунок погашення заборгованості Банку перед НБУ за кредитним договором №42 у власність НБУ перейшли облігації Установи серії "В3" з міжнародним ідентифікаційним номером НОМЕР_4 (дата погашення 18.11.2020) у кількості 9464 штук). Постановою Верховного Суду України у справі № 910/6514/17 від 15.01.2020 касаційну скаргу Установи залишено без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду про затвердження мирової угоди від 11.11.2019 року - без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються у апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Одночасно колегія суддів приймає до уваги доводи, викладені у відзивах АТ "Дельта Банк" та Національного банку України на апеляційні скарги, у тій мірі, у якій вони узгоджуються з викладеними у даній постанові обставинами та висновками.

Предметом розгляду у даній справі є визнання припиненими зобов`язань Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" за облігаціями серії "А3", "В3", "С3" щодо виплати відсоткового доходу та погашення.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, базуються на правовідносинах, які склалися між сторонами та третіми особами на підставі:

договорів купівлі-продажу цінних паперів, відповідно яких позивач (емітент) продав, а відповідач (покупець) придбав у власність облігації серії "А3", "В3", "С3";

договору банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 з додатковими угодами до нього, відповідно до якого відповідач (банк) відкрив позивачу (клієнт) поточний рахунок у національній валюті № НОМЕР_1 та зобов`язався приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту;

заяви позивача до банку про визнання кредиторських вимог, на підставі якої кредиторські вимоги акцептовані та включені до реєстру вимог кредиторів відповідача;

Проспекту емісії облігацій серій "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3", відповідно до якого позивач є "Емітентом" облігацій на загальну суму 5 000 000 000,00 грн. кількістю по 10 000 шт. Відповідно до вказаного Проспекту власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема, отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення та отримувати відсотковий дохід у вигляді відсотків, нарахованих на номінальну вартість облігацій, що їм (власникам) належать, після закінчення кожного відсоткового періоду та нормами, які регулюють взаємовідносини позики.

Взаємовідносини сторін за договорами купівлі-продажу цінних паперів регулюються Цивільним кодексом (далі - ЦК) України, Законом України "Про депозитарну систему України", Законом України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" ("Про цінні папери та фондовий ринок" - у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) тощо.

Відповідно до ст.194 Цивільного кодексу України (аналогічну норму містить ч.1 ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок") цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

В Україні у цивільному обороті можуть існувати такі групи цінних паперів, як боргові цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання (п.2 ч.1 ст.195 ЦК України).

Згідно з п.2 ч.5 ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" до боргових цінних паперів відносяться, зокрема, облігації підприємств; державні облігації України; облігації місцевих позик; облігації міжнародних фінансових організацій; облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Першим власником цінних паперів Закон України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначає особу, яка набула права власності на цінні папери безпосередньо від емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, чи андерайтера.

Обіг цінних паперів - це вчинення правочинів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами, крім договорів, що укладаються у процесі емісії, при викупі цінних паперів їх емітентом та купівлі-продажу емітентом викуплених цінних паперів.

Статтею 1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії.

Цією ж статтею визначено, що емісія - це сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників, проспект емісії цінних паперів - документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів; розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів у визначений проспектом емісії цінних паперів спосіб.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів щодо припинення обігу боргових емісійних цінних паперів, виплати їх власникам номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом емісії цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг) у строки, передбачені проспектом емісії цінних паперів, та анулювання цінних паперів.

Сукупність учасників фондового ринку та правовідносин між ними щодо розміщення, обігу та обліку цінних паперів і похідних (деривативів) відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" складає фондовий ринок (ринок цінних паперів). Нормами чинного законодавства визначено учасників фондового ринку, серед яких емітенти або особи, що видали неемісійні цінні папери, інвестори у цінні папери, інституційні інвестори, професійні учасники фондового ринку, об`єднання професійних учасників фондового ринку, у тому числі саморегулівні організації професійних учасників фондового ринку.

Емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за ними перед їх власниками.

Інвестори у цінні папери - фізичні та юридичні особи, резиденти і нерезиденти, які набули права власності на цінні папери з метою отримання доходу від вкладених коштів та/або набуття відповідних прав, що надаються власнику цінних паперів відповідно до законодавства.

Колегією суддів встановлено, що з 24.03.2014 року по 09.09.2014 року між Установою та Банком укладено договори купівлі-продажу цінних паперів № ДД-205/2014 від 24.03.2014 р., № ДД-230/2014 від 27.03.2014 р., № ДД-750/2014 від 05.09.2014 р., № ДД-751/2014 від 08.09.2014 р., № ДД-758/2014 від 09.09.2014 р., № ДД-759/2014 від 09.09.2014 р. Відповідно до п.2.4 укладених договорів покупець зобов`язується оплатити загальну вартість цінних паперів, що передаються за цим договором у власність покупцю у сумі, зазначені у п.1.1 договору у безготівковій формі не пізніше визначеної дати шляхом перерахування грошових коштів на рахунок емітента до кінця операційного дня.

Відповідно до п.2.5 укладених Договорів купівлі-продажу цінних паперів право власності на продані за цими Договорами цінних паперів переходить до покупця з моменту зарахування цінних паперів на рахунок у цінних паперах покупця, зазначений у договорі.

Сторони підтвердили факт виконання ними своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що з моменту виконання умов п.2.4 та п.2.5 укладених Договорів цінних паперів зобов`язання сторін договору є припиненими виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до п.16 ч.1 ст. 1 Закону України "Про депозитарну систему України" (в редакції, яка діяла на момент укладення Договорів цінних паперів) - реєстр власників іменних цінних паперів - перелік власників іменних цінних паперів, складений відповідно до вимог законодавства Центральним депозитарієм або, у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України на певну дату із зазначенням кількості іменних цінних паперів, належних зазначеним власникам на праві власності, номінальної вартості і виду таких цінних паперів та іншої інформації, визначеної Комісією.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про депозитарну систему України" депозитарна установа на власному рахунку у цінних паперах в установленому Комісією порядку (Національний банк України - у порядку, встановленому ним за погодженням з Комісією) веде облік цінних паперів, що належать їй на праві власності, а також прав на ці цінні папери та обмеження таких прав.

З огляду на вказані вище норми твердження апелянта про те, що перехід прав на іменні цінні папери і реалізація прав за ними потребує обов`язкової ідентифікації власника депозитарною установою, що веде рахунок у цінних паперах такого власника, є хибним та суперечить умовам укладеного договору.

Ні Установою, ні Міністерством фінансів України не спростовано той факт, що на виконання договорів купівлі-продажу цінних паперів, укладених між Установою та Банком, Банк перерахував грошові кошти на рахунок Установи протягом березня - вересня 2014 року.

А, відтак, твердження Установи про необхідність встановлення фактичного знаходження грошових коштів у розмірі вартості облігацій у розрізі укладених договорів купівлі-продажу цінних паперів на момент розгляду справи спростовується підтвердженням апелянта факту перерахування грошових коштів на рахунок позивача за вищезазначеними договорами купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до договору банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 року Установа вільно володіла та розпоряджалась отриманими коштами. Претензій щодо відсутності коштів на власному рахунку чи перешкоджанні Банку у користуванні коштами від Установи не надходило.

З матеріалів справи вбачається, що з 02.03.2015 в АТ "Дельта Банк" запроваджено процедуру тимчасової адміністрації, а з 05.10.2015 - процедуру ліквідації Банку.

Проведення процедур виведення неплатоспроможного банку з ринку врегульовано положеннями спеціального закону, яким є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, яким у даному випадку є позивач, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у правовідносинах за участю банків в яких введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, рівно як і у правовідносинах щодо здійснення своїх повноважень Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

З матеріалів справи слідує, що з 02.03.2015 р. в АТ "Дельта Банк" було запроваджено процедуру тимчасової адміністрації, а з 05.10.2015 р. - процедуру ліквідації Банку.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку у доступному для відвідувачів місці.

Матеріали справи містять докази повідомлення Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про акцептування кредиторських вимог Державної іпотечної установи, які виникли на підставі зазначеного вище Договору банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 на суму 3 332 921 190,01 грн. та включення цих вимог до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що після звернення позивача з завою про визнання кредиторських вимог до відповідача, акцептування цих вимог відповідачем та включення позивача до реєстру вимог кредиторів відповідача, відносини між сторонами щодо грошових коштів, які знаходились на розрахунковому рахунку позивача регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Згідно з ч.2 ст.50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл.

За змістом ч.1 ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані у результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, зазначеній у ст.52 цього Закону.

Пунктом 2.3 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 №2 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893 передбачено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію не має права здійснювати будь-які операції з активами та зобов`язаннями неплатоспроможного банку (зокрема здійснювати зарахування зустрічних вимог (у тому числі однорідних), договірне списання, перерахування коштів на інші рахунки, у тому числі у межах одного банку (крім перерахування коштів клієнтів, вимоги яких акцептовані Фондом, для їх обліку на балансовому рахунку вимог кредиторів), крім визначених Законом.

Згідно з Інструкцією "Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України", затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 р. № 280 (далі - Інструкція), балансовий рахунок 2909 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" призначений для обліку сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Відповідно до п. 4 Інструкції, кредиторська заборгованість - це сума зобов`язань банку юридичним і фізичним особам на певну дату щодо надання активів, послуг тощо.

На виконання Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України №280 від 17.06.2004, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за №918/9517, 25.01.2016 Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" з метою обліку кредиторської заборгованості, проведено операцію з обліку кредиторських вимог, а саме перенесення коштів з рахунку клієнта - Державної іпотечної установи № НОМЕР_1 на спеціальний рахунок № НОМЕР_6 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку". Вказаний рахунок є пасивним та призначений для обліку заборгованості банку перед третіми особами для подальшої виплати у порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, наведене свідчить, що перенесення банком коштів на вказаний балансовий рахунок 2909 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" є операцією з обліку суми кредиторської заборгованості банку.

Таким чином, таке перенесення коштів не може свідчити про набуття відповідачем - банком, що ліквідується, права власності на кошти, що були розміщені на рахунку позивача.

Крім того, п.2 ч.5 ст.3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання. Відповідно до п.2 ч.1 ст.195 Цивільного кодексу України та норми Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігація, як цінний папір, є документом, який посвідчує (підтверджує) відносини позики між власником облігації та емітентом.

Відповідно до ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою у момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Тобто, вказана норма передбачає, що з метою погашення позики, мало б відбутися перерахування коштів Установою на рахунок Банку.

Однак, обставини справи свідчать про те, що перерахування коштів відбулося не за ініціативою Установи (хоча і внаслідок подання позивачем заяви про визнання кредиторських вимог до відповідача), а на підставі спеціальної норми законодавства внаслідок введення у відношенні Банку процедури, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який регулює взаємовідносини між неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, та його кредиторами. І саме за процедурою, передбаченою нормами вказаного Закону, Установа направила заяву про кредиторські вимоги до Банку, яка була акцептована Банком та включена до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що таке перенесення було зумовлено перебуванням банку у стадії ліквідації та відповідно необхідністю формування ліквідаційної маси задля задоволення вимог кредиторів банку у порядку, черговості, визначеної спеціальним законом.

Аналогічного висновку дійшов Північний апеляційний господарський суд за результатами розгляду справи № 910/10553/18 з аналогічних спірних правовідносин, обставин справи та підстав позову у своїй постанові від 18 лютого 2020 року, залишеній без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.04.2020.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.11.2019 у справі № 910/10553/18, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.04.2020, було встановлено наступне:

"проведена 25.01.2016 Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" операція з перенесення коштів з рахунку клієнта - Державної іпотечної установи № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_6 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" з призначенням платежу "перенесення коштів відповідно до затвердженого реєстру кредиторів" не є поверненням позики у розумінні ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, а є наслідком подання позивачем заяви про визнання кредиторських вимог до банку та перенесення коштів для їх обліку на рахунок, який для цього призначений.

Тобто перенесення банком 3 332 921 190,01 грн. з рахунку Державної іпотечної установи № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_6 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" не є операцією є погашення позики.".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що перенесення банком коштів на балансовий рахунок 2909 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку" не можна вважати операцією з повернення позики, оскільки призначенням цього рахунку є облік суми кредиторської заборгованості банку, а таке перенесення коштів не може свідчити про набуття банком, що ліквідується, права власності на кошти, що були розміщені на рахунку позивача.

А, відтак, колегією суддів відхиляються заперечення апелянта у цій частині.

Щодо твердження позивача про те, що він має право достроково припинити свої зобов`язання за борговими цінними паперами, не зважаючи на визнання Банком грошових вимог Установи та обов`язок Банку задовольнити ці вимоги у сьому чергу, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до абз.5 ст.2 Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2013 року № 2998, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 171/24948 (далі - Положення) дострокове погашення облігацій - сукупність дій емітента та власників облігацій щодо припинення обігу облігацій на підставі прийнятого емітентом рішення про дострокове погашення, виплати їх власникам ціни дострокового погашення облігацій, що встановлюється у порядку, передбаченому проспектом емісії облігацій, та не може бути меншою, ніж номінальна вартість таких облігацій, або постачання (надання) товарів (послуг) до настання строків погашення облігацій, передбачених проспектом емісії облігацій, та анулювання облігацій у порядку, передбаченому проспектом емісії облігацій.

Відповідно до п.4.9.1. Проспекту дострокове погашення облігацій відповідної серії може бути здійснене за рішенням емітента у разі дострокового викупу 100% облігацій цієї серії; таке рішення приймається правлінням Установи.

Позивачем не надано суду будь-яких рішень про дострокове погашення облігацій Установи, відмову від розміщення облігацій, анулювання випуску облігацій, конвертації облігацій, викупу облігацій, передбачені розділом IV Положення (підстави для дострокового розміщення та обігу облігацій), що у свою чергу свідчить про те, що зобов`язання згідно Проспекту емісії облігації продовжують існувати і мають виконуватись відповідно до його умов.

Аналогічний висновок викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 910/10553/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.04.2020.

Крім того, колегією суддів встановлено, що між АТ "Дельта Банк", як власником облігацій, емітованих позивачем, та Національним банком України було укладено Договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 132/04-14/ДІУ від 23.04.2014 р. та Договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ від 12.09.2014 р., на підставі яких облігації серії "А3" (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_3 у загальній кількості 4 565 шт.), облігації серії "В3" (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_4 у загальній кількості 10 000 шт.) та облігації серії "С3" (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) НОМЕР_4 у загальній кількості 2 700 шт.) відповідно, були передані у заставу Національному банку України з метою забезпечення виконання зобов`язань AT "Дельта Банк" за Кредитними договорами № 132/04-14/КТ від 23.04.2014 р. та № 42 від 12.09.2014 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі № 910/6514/17 (за позовом Національного банку України до АТ "Дельта Банк" про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 42 від 12.09.2014 р. у розмірі 924 197 092,38 грн на предмет застави (цінні папери) за Договором застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ від 12.09.2014) затверджено мирову угоду між Національним банком України, АТ "Дельта Банк" та ПАТ "Укргазбанк" у відповідності з умовами якої між сторонами (Національним банком України, АТ "Дельта Банк" та ПАТ "Укргазбанк") було досягнуто згоди щодо звернення стягнення на 9 464 штук облігацій Державної іпотечної установи серії ВЗ (з датою погашення 18.11.2020), а саме: облігацій Державної іпотечної установи, серії СЗ у кількості 2 700 штук, з датою погашення - 15.12.2020 та облігацій Державної іпотечної установи, серії "В3" у кількості 6 155 штук, з датою погашення - 18.11.2020, шляхом передачі у власність позивача предмета застави з 21.11.2019. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.01.2020 р. зазначену ухвалу апеляційного господарського суду залишено без змін, а касаційну скаргу Установи без задоволення.

А, відтак, колегією суддів встановлено, що 21 листопада 2019 року облігації Державної іпотечної установи серії "В3" у кількості 9 464 штук вибули із власності АТ "Дельта Банк" та були перераховані з рахунків, відкритих для АТ "Дельта Банк" на рахунки Національного банку, як нового власника облігацій.

Відповідно до п.17 Положення про порядок емісії облігацій внутрішніх місцевих позик та їх обігу, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 391 від 14.06.2018, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2018 р. за № 808/32260 (далі - Положення про емісію) перехід права власності на облігації емітента до іншої особи не є підставою для звільнення емітента від виконання зобов`язань, що підтверджуються облігацією.

26.12.2013 року Правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії "Z2", "АЗ", "ВЗ", "СЗ", "D3" за наступними характеристиками облігацій: облігації серії "АЗ", "ВЗ", "СЗ" є іменними відсотковими облігаціями, з додатковим забезпеченням (у формі Державної гарантії Кабінету Міністрів України), які випускаються у кількості 10 000 шт. під номінальну вартість 1 000 000 000,00 грн. на кожну серію (далі - Проспект емісії облігацій).

Умовами пунктів 4.8., 4.9. Проспекту емісії облігацій врегульовано порядок виплати відсоткового доходу за облігаціями та встановлено кінцеву дату погашення їх номінальної вартості.

Так, у відповідності з вказаними положеннями Проспекту емісії облігацій виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів Емітента у національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах.

Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій.

Для облігацій серії "А3" передбачено 10 відсоткових періодів, виплати за якими (з урахуванням встановленого інтервалу) встановлено з 30.06.2014 по 12.12.2018 р. відповідно. Кінцевою датою погашення облігацій серії "А3" є 12 грудня 2018.

Для облігацій серії "В3" передбачено 14 відсоткових періодів, виплати за якими (з урахуванням встановленого інтервалу) встановлено з 30.06.2014 по 18.11.2020 відповідно. Кінцевою датою погашення облігацій серії "В3" є 18 листопада 2020.

Для облігацій серії "С3" передбачено 14 відсоткових періодів, виплати за якими (з урахуванням встановленого інтервалу) встановлено з 30.06.2014 р. по 15.12.2020 р., відповідно. Кінцевою датою погашення облігацій серії "ВЗ" є 15 грудня 2020 р.

Крім того, умовами п. 4.9.1. вказаного Проспекту емісії облігацій передбачено, що дострокове погашення облігацій відповідної серії може бути здійснене за рішенням емітента у разі дострокового викупу 100% облігацій цієї серії; таке рішення приймається правлінням Установи.

Відповідно до ст.ст. 2, 5, 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" емітенти беруть на себе зобов`язання за облігаціями перед їх власниками, у тому числі щодо зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів строк та виплатити дохід за облігацією. Перехід права власності на облігації емітента до іншої особи не є підставою для звільнення емітента від виконання зобов`язань, що підтверджуються облігацією.

Відмова від виконання зобов`язання, посвідченого цінним папером, з посиланням на відсутність підстави зобов`язання або на його недійсність не допускається.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про припинення зобов`язань за облігаціями, зазначає, що строки виконання зобов`язань Банку щодо повернення суми, яка була залучена емітентом від продажу боргових цінних паперів не співпадає із чіткими строками виплат відсоткового доходу і погашення облігацій; зобов`язання Банку з повернення емітенту вартості цінних паперів не гарантовані; розрахувавшись з кредиторами попередніх черг коштами, які були запозичені ДІУ у Банку, Банк реалізує боргові цінні папери ДІУ на користь третіх осіб, що обумовить обов`язок повертати кошти, які фактично не були отримані.

Колегія суддів вважає надуманими підстави, зазначені позивачем в обгрунтування позову, оскільки, як було зазначено вище:

зобов`язання, яке виникло між сторонами на підставі договорів продажу цінних паперів є припиненим у зв`язку з виконанням, з наведених вище міркувань. Позивач не заперечує, що грошові кошти за облігації надійшли на розрахунковий рахунок позивача у порядку та розмірі, передбаченому договорами продажу цінних паперів;

станом на час розгляду справи взаємовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Позивач підтвердив, що звернувся з заявою про визнання кредиторських вимог до відповідача, відповідачем акцептовані кредиторські вимоги та включені до реєстру вимог кредиторів;

зобов`язання позивача як емітента перед власниками цінних паперів врегульовані законодавством, яке регулює обіг цінних паперів в Україні та взаємовідносини з позики. Позивачем не надано суду будь-яких рішень про дострокове погашення облігацій Державної іпотечної установи, відмову від розміщення облігацій, анулювання випуску облігацій, конвертації облігацій, викупу облігацій, тобто відсутні обставини, які відповідно до вимог Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.12.2013 №2998, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №171/24948 визначені як підстави для дострокового розміщення та обігу облігацій, що у свою чергу свідчить про те, що зобов`язання згідно Проспекту емісії облігацій продовжують існувати, і мають виконуватися відповідно до його умов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не подано до суду будь-яких рішень про дострокове погашення облігацій, відмову від розміщення облігацій, анулювання випуску облігацій, конвертації облігацій, викупу облігацій - зобов`язання позивача згідно Проспекту продовжують існувати, а жодна з підстав припинення зобов`язання, у розумінні приписів глави 50 Цивільного кодексу України, у даному випадку не настала.

Крім того, колегією суддів встановлено, що станом на момент звернення Установи з даним позовом були такими, що припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання Установи перед АТ "Дельта Банк" за наступними облігаціями на підставі судових рішень:

щодо сплати відсоткового доходу за п`ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій "А3", "В3", "С3" у розмірі 161 291 973,10 грн на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 12.09.2017 у справі № 910/4413/17, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2018 та постановою Верховного суду Касаційного господарського суду від 31.05.2018;

щодо сплати відсоткового доходу за сьомий відсотковий період за облігаціями серій "А3", "В3", "С3" на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2017 у справі № 910/12608/17, залишеного без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 та Постановою Верховного суду Касаційного господарського суду від 29.05.2018;

щодо сплати відсоткового доходу за восьмий відсотковий період за облігаціями серій "А3", "В3", "С3" на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 24.09.2018 у справі № 910/1340/18, залишеного без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 та Постановою Верховного суду Касаційного господарського суду від 10.04.2019;

щодо сплати відсоткового доходу за дев`ятий відсотковий період за облігаціями серій "А3", "В3", "С3" на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 22.10.2018 р. у справі № 910/10418/18, залишеного без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2019 та Постановою Верховного суду Касаційного господарського суду від 09.04.2019;

щодо сплати відсоткового доходу за десятий відсотковий період за облігаціями серій "В3", "С3" на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2019 у справі № 910/1234/19, залишеного без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019;

щодо сплати відсоткового доходу за одинадцятий відсотковий період за облігаціями серій "В3", "С3" на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 20.11.2019 у справі № 910/10245/19, залишеного без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020.

При зверненні до суду з позовом про визнання припиненими з 25.01.2016 зобов`язання Установи перед відповідачем за облігаціями серії "А3", "В3", "С3" щодо виплати відсоткового доходу та погашення, позивачем ці обставини не враховано.

Однак, при цьому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеному у абзацах 3 та 5 на сторінці 7 рішення, наступного змісту:

"При цьому, звернення позивача до суду з даним позовом свідчить про недобросовісну поведінку позивача у спірних правовідносинах, оскільки:

- позивач намагається визнати припиненими зобов`язання за всіма облігаціями Проспекту серії "А3, "В3", "С3" не вказуючи кількості таких облігацій;

- частина облігацій Проспекту серії "В3" в кількості 9464 шт. належить національному банку України, за якими позивач має зобов`язання з виплати відсоткового доходу у вигляді нарахованих відсотків;

- позивач звертається до суду з вимогами про припинення зобов`язання за облігаціями Проспекту серії "А3, "В3", "С3" частина зобов`язань за якими є припиненими зарахуванням зустрічних вимог відповідно до рішень господарського суду, які набрали законної сили;

- кредиторські вимоги позивача за облігаціями акцептовані відповідачем."

"Також суд враховує недобросовісну поведінку позивача у спірних правовідносинах, про що вказано вище."

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Судом першої інстанції не встановлено наміру Установи щодо завдання шкоди іншим особам чи зловживання правом в інших формах.

Згідно з принципом диспозитивності особа, якій належить право вимоги, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. А, відтак, визначення предмета та підстави позову є виключним вольовим правом позивача - носія порушеного, невизнаного, оспореного суб`єктивного права.

Одночасно колегія суддів зазначає, що вказане вище не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції з формальних підстав.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними у залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити у суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційних скарг по суті, понесений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на скаржників у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 4, 76, 79, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державної іпотечної установи та Міністерства фінансів України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі № 910/11885/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на Державну іпотечну установу та Міністерство фінансів України.

4. Матеріали справи № 910/11885/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

В зв`язку з перебуванням суддів Коротун О.М., Ткаченка Б.О. у відпустках та тимчасовою непрацездатністю судді Ходаківської І.П., повна постанова підписана 01.12.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Коротун

І.П. Ходаківська