ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29.11.2021 Справа № 914/2508/21
За позовом:Приватного підприємства «ХАНН», м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВ-ТРАНС-АВТО», м. Львів
про:стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних за договором підряду від 26.03.2020
Суддя Р.В. Крупник Секретар М.Р. Дзюба
Представники сторін:
від позивача:Ю.В. Іванків представник
від відповідача:не з`явився
ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.11.2021 у справі №914/2508/21 в задоволенні позовних вимог ПП «ХАНН» відмовлено повністю, призначено судове засідання для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на 29.11.2021.

Представниця позивача у судове засідання 29.11.2021 з`явилася, заперечила щодо заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, просила суд у задоволенні заяви відмовити.

Представник відповідача у судове засідання 29.11.2021 не з`явився.

КЛОПОТАННЯ СТОРІН.

На адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №28477/21 від 26.11.2021), обґрунтоване неможливістю представника прибути в судове засідання у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні у Личаківському районному суді м. Львова.

Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у його задоволенні, з огляду на встановлений ч. 3 ст. 244 ГПК України десятиденний строк ухвалення судом додаткового судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи відповідача.

Заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу обґрунтована тим, що 17.09.2021 між адвокатом Гуліним Ю.О. та ТОВ «ЛВ-ТРАНС-АВТО» укладено договір про надання правової допомоги, за яким адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, що передбачені договором. Як стверджує відповідач, на виконання умов договору адвокатом Гуліним Ю.О. надано професійну правничу допомогу на загальну суму 10 000,00 грн., що підтверджується відповідним актом приймання наданих послуг. Зважаючи на це, відповідач просить суд понесені ним судові витрати стягнути з позивача на його користь.

Аргументи (заперечення) позивача.

26.11.2021 позивач подав до суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат (вх. №28489/21 від 29.11.2021), у яких вказав, що відповідач не довів реальності понесених витрат, оскільки не долучив до матеріалів справи жодних доказів фактичного перерахування вартості наданих послуг, а також не подав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні документи, які б складав безпосередньо адвокат, а підписантом у відзиві на позовну заяву, який за твердженням відповідача готував адвокат, зазначений директор відповідача, хоча відзив надійшов до суду без підпису останнього. Враховуючи п. 2.1. Договору про надання правової допомоги, вартість послуг із представництва у суді першої інстанції не може становити всього розміру вартості послуг за Договором. Заявлені відповідачем витрати на правову допомогу становлять близько третини від ціни позову, а таке співвідношення є явно неспівмірним та суперечить п. 4 ч. 4 ст. 126 ГПК України.

ОЦІНКА СУДУ.

Господарським судом Львівської області розглядалася справа №914/2508/21 за позовом ПП «ХАНН» до ТОВ «ЛВ-ТРАНС-АВТО» про стягнення 34 402,15 грн., з яких 27 000,00 грн. боргу, 3 920,55 грн. пені, 2 583,90 грн. інфляційних втрат та 897,70 грн. 3% річних. Рішенням суду від 08.11.2021 в задоволенні позовних вимог ПП «ХАНН» відмовлено повністю.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Пункт 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначає відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Суд зазначає, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Так, ч. 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат доданий відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту надання позивачеві професійної правничої допомоги адвокатом Гуліним Ю.О. на загальну суму 10 000,00 грн. відповідачем додано договір про надання правової допомоги від 17.09.2021 та Акт приймання наданих послуг по вказаному договору від 09.11.2021.

Доказів повної чи часткової оплати вартості наданих послуг відповідачем до суду подано не було.

При цьому, суд зазначає, що неподання таких доказів, жодним чином не свідчить про відсутність підстав для покладення на позивача понесених відповідачем витрат у зв`язку із наданням йому правничої допомоги у даній справі.

У своїй поставові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19 Верховний Суд вказав, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач не довів реальності понесених витрат, оскільки не долучив до матеріалів справи жодних доказів фактичного перерахування вартості наданих послуг.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що позивач не подав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом адже такі є необґрунтованими та спростовуються наданим відповідачем Актом приймання наданих послуг від 09.11.2021. Зі змісту вказаного Акту вбачається, що адвокат надав, а відповідач прийняв наступні послуги:

- підготовка відзиву на позовну заяву ПП «ХАНН» до замовника по справі №914/2508/21;

- представлення інтересів замовника в судових засіданнях в Господарському суді Львівської області по справі за позовом ПП «ХАНН» до замовника 20.09.2021, 27.09.2021, 08.11.2021.

Таким чином, з огляду наявність Акту приймання наданих послуг від 09.11.2021 в котрому зазначено перелік послуг, які надавалися адвокатом, підписання директором відповідача документів по справі жодним чином не свідчить про те, що адвокатом відповідача не здійснювалася підготовка цих документів.

Що стосується доводів позивача про те, що вартість послуг із представництва у суді першої інстанції не може становити всього розміру вартості послуг за Договором про надання правової допомоги від 17.09.2021 (надалі Договір), враховуючи п. 2.1. такого Договору, то суд вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно п. 2.1. Договору адвокат бере на себе виконання наступної правової роботи:

а) підготувати відзив та всі необхідні документи, що пов`язані із веденням справи в Господарському суді Львівської області за позовом ПП «ХАНН» до замовника;

б) прийняти участь у якості представника у судових засіданнях в Господарському суді Львівської області, Західному апеляційному господарському суді у вищевказаній справі; в разі необхідності підготувати апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Львівської області.

Відповідно до п. 4.1. Договору здача-приймання наданих послуг здійснюється сторонами за актом приймання наданих послуг.

За надані адвокатом послуги, замовник сплачує винагороду в розмірі 10 000,00 грн. без ПДВ. Остаточна сума винагороди визначається сторонами та зазначається в акті приймання наданих послуг (п. 5.1. Договору).

З аналізу зазначених положень Договору випливає, що сторони досягли взаємної домовленості щодо сплати відповідачем винагороди адвокатові в розмірі 10 000,00 грн. за надання послуг обумовлених Договором.

Таким чином, суд доходить висновку, що вказана сума винагороди повинна бути співвідносною усім послугам передбаченим п. 2.1. Договору, включно з прийняттям адвокатом участі у якості представника у судових засіданнях в Західному апеляційному господарському суді у вищевказаній справі та підготовкою апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області.

Разом з тим, в Акті приймання наданих послуг від 09.11.2021 сторонами погоджено виконання адвокатом лише частини послуг передбачених п. 2.1. Договору, та не передбачено надання останнім послуг з підготовки апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області та участі в судових засіданнях в Західному апеляційному господарському суді.

З урахуванням цього, суд доходить висновку, що у зв`язку із частковим наданням адвокатом послуг відповідно до п. 2.1. Договору, він має право на отримання лише частини відповідної винагороди, пропорційно до тієї, яка визначена у п. 5.1. Договору.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, вартість виконаних представником відповідача послуг, зважаючи на обсяг їх виконання та враховуючи відповідні умови Договору, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України.

Приписами ч. 4-6 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У своїй постанові від 25.05.2021 року по справі№ 910/7586/19 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Разом з тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4. ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5,6 ст. 126 ГПК України).

Враховуючи те, що позивачем у даній справі подано заперечення проти заяви про стягнення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд має право зменшити розмір заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Здійснивши аналіз та оцінку наданих відповідачем доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у справі, а також врахувавши обставину часткового надання послуг, вартість котрих обумовлювалася у розмірі 10 000,00 грн., врахувавши складність справи; характер, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг; час, необхідний для надання відповідних послуг; ціну позову у даній справі, суд дійшов висновку про те, що заявлена сума понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому стягненню у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12-13, 16, 42, 123-124, 126, 129, 222, 232-233, 236-238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву ТОВ «ЛВ-ТРАНС-АВТО» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №914/2508/21 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ХАНН» (79066, м. Львів, вул. Зелена, буд. 269; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВ-ТРАНС-АВТО» (79070, м. Львів, вул. Гната Хоткевича, буд. 46, кв. 52; ) 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 03.12.2021.

Суддя Крупник Р.В.