РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2021Справа № 916/2054/21

Суддя Н.Плотницька, розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕК Любрікантс-Юг"
простягнення 38 383 грн 94 коп. та розірвання договору
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕК Любрікантс-Юг" про розірвання договору та стягнення заборгованості в загальній сумі 38383,94 грн, в тому числі: 27 000,00 грн основної заборгованості, 5 629,84 грн пені, 3 300,00 грн штрафу та 2 454,10 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів № SA14/18 від 24.05.2018 щодо здійснення повної оплати за надані послуги, що є істотним порушенням відповідачем його зобов`язань, у зв`язку з чим договір підлягає розірванню.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.07.2021 № 916/2054/21 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕК Любрікантс-Юг" про розірвання договору та стягнення заборгованості в сумі 38383,94 грн направлено для розгляду за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 справу № 916/2054/21 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2021 відкрито провадження у справі № 916/2054/21 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

18.11.2021 на адресу Господарського суду міста Києва повернулося поштове відправлення за № 010, яким на адресу відповідача (вул. Жилянська, 107, м. Київ, 02000), було направлено ухвалу від 13.08.2021 (про відкриття провадження у справі), із зазначенням причини повернення: за закінченням терміну зберігання, дати довідки: 16.11.2021.

Відповідно до частин 2, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 13.08.2021 вручена відповідачу 16.11.2021.

Станом на 03.12.2021 відповідачем вимог ухвал суду, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (виконавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕК Любрікантс-Юг" (замовник за договором) укладено договір про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів № SA14/18 (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надавати послуги з технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів замовника, зазначених у додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується приймати і оплачувати надані послуги і виконані роботи.

Відповідно до пункту 1.1. договору у разі якщо ТО та/або ремонтні роботи будуть виконані виконавцем відносно транспортного засобу замовника, що не значиться у додатку № 1, але у відповідних актах виконаних робіт/видаткових накладних/рахунках на оплату буде міститися посилання на цей договір, сторони домовилися вважати таке ТО, ремонті роботи, постачання запасних частин і матеріалів виконаними у рамках даного договору.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. договору ТО та/або ремонт транспортних засобів замовника, а також продаж товару здійснюється виконавцем на підставі усної або письмової заявки замовника.

Замовник чи його представник зобов`язаний при передачі ТЗ на ремонт надати виконавцю документ, що засвідчує особу представника замовника (паспорт, посвідчення водія), а також доручення (довіреність) для підтвердження повноважень представника здійснювати заявки на роботи, пов`язані із ТО, ремонтом чи сервісним обслуговуванням транспорту замовника, а також при необхідності - на отримання товарно-матеріальних цінностей.

У пунктах 4.5., 4.6. договору зазначено, що оплата за ТО та/або ремонт відбувається згідно існуючих тарифів виконавця за годину роботи виходячи із загального числа відпрацьованих годин.

Оплата за запасні частини і матеріали, використані при ТО та/або ремонті, відбувається згідно існуючих тарифів виконавця, і узгоджується сторонами до початку виконання робіт та не може бути змінена в процесі виконання робіт.

У пунктах 4.9., 4.10. договору визначено, що після закінчення робіт представники сторін підписують акт виконаних робіт, оформлений на підставі наряду-замовлення. Остаточний розрахунок за ТО та/або ремонт відбувається на основі акту виконаних робіт.

Продаж товару зі складу виконавця здійснюється з оформленням видаткової накладної на підставі доручення, наданого замовником.

За змістом пунктів 4.16., 4.17. договору у випадку якщо узгодження ТО та/або ремонту відбувається в усному порядку та уповноважений представник замовника територіально знаходиться на значній відстані від місця проведення робіт, то виконані роботи та використані при цьому запасні частини фіксуються виконавцем в акті виконаних робіт, який направляється замовнику разом з рахунком протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту закінчення виконання робіт.

Протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання акту виконаних робіт замовник зобов`язаний підписати та повернути його виконавцеві або у цей же строк направити письмову мотивовану відмову від прийняття виконаних робіт.

Відповідно до пунктів 5.1. (5.1.1., 5.1.2.), 5.2., 5.3. договору підставою для оплати за ТО та/або ремонт, а також продані запасні частини, на розсуд виконавця, є: рахунок на передплату, що оформлюється виконавцем на підставі заявки замовника у разі попередньої оплати; рахунок, що оформлюється виконавцем на підставі видаткової накладної або акту виконаних робіт у разі подальшої оплати.

У разі оформлення виконавцем рахунку замовнику з метою подальшої оплати, строк оплати рахунку складатиме 10 календарних днів з моменту підписання уповноваженим представником замовника акту виконаних робіт або видаткової накладної. Оригінал рахунку передається представнику замовника або відправляється поштою.

Рахунок, оформлений виконавцем на умовах подальшої оплати, неоплачений замовником у вказаний в п. 5.2. цього договору строк, розглядається виконавцем як порушення умов цього договору і дає право виконавцеві стягнути із замовника три проценти річних за користування чужими грошовим коштами, інфляційні втрати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За змістом пункту 5.13. договору загальна сума цього договору (тобто загальна вартість (ціна)) усього поставленого товару та наданих послуг за цим договором визначається на підставі фактично поставленого товару та наданих послуг відповідно до видаткових накладних та актів виконаних робіт, які є невід`ємною частиною договору.

Цей договір набирає чинності з дати підписання та скріплення підписів печатками сторін, зазначеної на його початку і діє до 31.12.2018, а в частині зобов`язань за договором, які є невиконаними на зазначену дату, - до повного виконання сторонами цих зобов`язань. У випадку, якщо до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не заявить про його припинення, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік і на тих же умовах (пункти 6.1., 6.2. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є змішаним договором, в якому містяться елементи договору про надання послуг та договору поставки.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів від 24.05.2018 № SA14/18, позивач поставив товар, а відповідач його прийняв відповідно до наявної в матеріалах справи підписаної між сторонами належним чином засвідченої копії видаткової накладної від 02.08.2018 № LT-TS1802030 на суму 85 155 грн 84 коп.

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату від 11.07.2018 № LT-TS1802314 на суму 85 155 грн 84 коп., який був частково оплачений відповідачем на суму 58 155 грн 84 коп., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку позивача.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів від 24.05.2018 № SA14/18 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати поставленого позивачем товару згідно вищенаведеної накладної від 02.08.2018 № LT-TS1802030, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 27 000 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати товару на суму 27 000 грн 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної оплати поставленого позивачем товару за договором про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів від 24.05.2018 № SA14/18, та факту наявності заборгованості у розмірі 27 000 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5 629,84 грн пені, 3 300,00 грн штрафу та 2 454,10 грн 3% річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що рахунок, оформлений виконавцем на умовах подальшої оплати, неоплачений замовником у вказаний в п. 5.2. цього договору строк, розглядається виконавцем як порушення умов цього договору і дає право виконавцеві стягнути із замовника три проценти річних за користування чужими грошовим коштами, інфляційні втрати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У пункті 5.4. договору сторонами погоджено, що у випадку виникнення заборгованості більше ніж на 30 календарних днів за цим договором, виконавцем має право додатково стягнути з замовника штраф у розмірі 10 % від суми простроченої заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пунктів 5.3., 5.4. договору.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені та 3 % річних є неправильним, оскільки позивачем неправильно визначено день початку прострочення обов`язку з оплати поставленого товару.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За перерахунком суду, не виходячи за межі кінцевої дати нарахування пені визначеної позивачем, сума пені за прострочення оплати поставленого товару становить 5 530 грн 27 коп. за період прострочення з 14.08.2018 по 12.02.2019 з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем (18.07.2018, 20.08.2018, 23.08.2018, 31.10.2018, 01.11.2018, 06.11.2018, 09.11.2018, 13.11.2018, 21.11.2018).

За перерахунком суду, не виходячи за межі кінцевої дати нарахування 3% річних визначеної позивачем, сума 3 % річних за прострочення оплати поставленого товару становить 2 411 грн 50 коп. за період прострочення з 14.08.2018 по 10.07.2021 з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем (18.07.2018, 20.08.2018, 23.08.2018, 31.10.2018, 01.11.2018, 06.11.2018, 09.11.2018, 13.11.2018, 21.11.2018).

Судом перевірено розрахунок штрафу та встановлено його правильність та відповідність вимогам чинного законодавства та умовам договору.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 5 530 грн 27 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 2 411 грн 50 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3 300 грн 00 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю за розрахунком позивача.

Також, позивачем заявлено вимогу про розірвання договору.

Відповідно до пунктів 6.3., 6.4. договору зміни чи дострокове розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що вносяться розглядаються сторонами протягом 20 (двадцяти) календарних днів, вносяться виключно у письмовій формі скріплюються підписами і печатками сторін. Одностороння відмова від виконання умов договору чи внесених змін не допускається.

Будь-яка із сторін може розірвати договір за умови відсутності невиконаних взаємних зобов`язань по даному договору заздалегідь попередивши про це іншу сторону у письмовому вигляді за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Листами від 21.05.2021 № тс-462 та № тс-463 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору від 24.05.2018 № sa14/18 в односторонньому порядку. Вказані повідомлення залишилися без відповіді та задоволення та повернулися за зворотньою адресою.

Відповідно до частин 1-4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Суд розцінює повідомлення позивача від 21.05.2021 № тс-462 та № тс-463 про розірвання договору від 24.05.2018 № sa14/18 як пропозицію про розірвання договору.

Враховуючи, що сплата поставленого товару та наданих послуг є обов`язком замовника, внаслідок невиконання якого виконавець значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, що є істотним порушенням умов договору, вимоги позивача про розірвання договору про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів від 24.05.2018 № SA14/18 визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕК Любрікантс-Юг" (вул. Жилянська, 107, м. Київ, 02000, ідентифікаційний код 34673690) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (вул. Троїцька, 18, м. Одеса, 65048, ідентифікаційний код 34379765) заборгованість у розмірі 27 000 (двадцять сім тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 5 530 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять) грн 27 коп., 3 % річних у розмірі 2 411 (дві тисячі чотириста одинадцять) грн 50 коп., штраф у розмірі 3 300 (три тисячі триста) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 531 (чотири тисячі п`ятсот тридцять одна) грн 59 коп.

3. Розірвати договір про надання послуг, виконання робіт та/або купівлю-продаж товарів від 24.05.2018 № SA14/18, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-КТТ" (вул. Троїцька, 18, м. Одеса, 65048, ідентифікаційний код 34379765) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕК Любрікантс-Юг" (вул. Жилянська, 107, м. Київ, 02000, ідентифікаційний код 34673690).

4. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька