ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.11.2021 Справа №905/773/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судді Гур`євій М.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Аманда", м.Краматорськ Донецької області,

до відповідача-1, фізичної особи-підприємця Мілієвської Неллі Вікторівни, м.Краматорськ Донецької області,

відповідача-2, ОСОБА_1 , м.Львів,

про виділ в натурі частки об`єкту нерухомого майна та визнання права власності,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідачів: не з`явились;

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Аманда", м.Краматорськ Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Мілієвської Неллі Вікторівни, м.Краматорськ Донецької області, про зобов`язання виділити в натурі частки об`єкту нерухомого майна із майна, що є у спільній частковій власності, в самостійний цілий об`єкт нерухомого майна та визнання права власності на об`єкт нежитлової нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватне підприємство "Аманда" за договором купівлі-продажу №94 від 07.03.2000 продало фізичній особі-підприємцю Мілієвській Н.В. частину вбудованого у житловий будинок нежитлового приміщення у розмірі 75м2, однак у подальшому підприємство не змогло реалізувати своє право на виділ в натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності, через не отримання позивачем від відповідача-1 відповіді на його пропозицію укласти договір про виділ в натурі частки нерухомого майна в натурі. Позовні вимоги обґрунтовані нормами матеріального права ст.ст.319, 355, 356, 358, 364, 392 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.05.2021 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.08.2021 за клопотанням позивача залучено до участі у справі у якості відповідача-2 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

02.09.2021 через канцелярію суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому визнає позовні вимоги в повному обсязі. У відзиві також зазначено, що відповідач-1 не є співвласником спірного житлового приміщення, так як 04.06.2021 між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір дарування нерухомого приміщення.

03.09.2021 через канцелярію суду від державного нотаріуса Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареника О.О. у виконання ухвали суду від 12.08.2021 надійшли витребувані судом документи у копіях:

- рішення Північно-Донбаського постійно діючого Третейського суду по справі №118-02/07 від 10.10.2007, за позовом Мілієвської Неллі Вікторівни до ВАТ "Кредитпромбанк" про визнання біржового договору купівлі-продажу №94 від 07.03.2000 дійсним та визнання права власності на одну цілу одиницю об`єкту нерухомості - вбудоване у житловий будинок нежитлове приміщення магазину, площею 485,0кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- договору дарування нежитлового приміщення магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , який укладений між Мілієвською Неллею Вікторівною та ОСОБА_1 , дата державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав 04.06.2021 за №2-1524.

03.09.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії технічного паспорту, у клопотанні також зазначено, що позивач не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №905/733/21 до судового розгляду по суті на 11.10.2021.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.10.2021 призначено судове засідання у справі №905/733/21 на 09.11.2021.

Представники сторін у судове засідання 09.11.2021 не з`явились.

Відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 до суду не надходив, таким чином відповідач-1 не скористався своїм правом на викладення позиції по суті спору.

Згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Щодо повідомлення сторін про розгляд справи в суді за їх участю, суд зазначає наступне.

Про розгляд справи у суді за її участю ОСОБА_2 була обізнана, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з ухвалою суду від 17.06.2021.

З 30.09.2021 у господарському суді Донецької області було призупинено відправлення вихідної кореспонденції, про що на сайті суду було здійснено офіційне оголошення за наступним посиланням: https://dn.arbitr.gov.ua/sud5006/pres-centr/news/1186865/.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала господарського суду Донецької області від 22.10.2021 у встановленому порядку була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, сторони не були позбавлені можливості своєчасно ознайомитись з відповідним процесуальним документом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судом були також вжиті заходи для повідомлення сторін про розгляд справи у судовому засіданні 09.11.2021 шляхом направлення телефонограми від 24.10.2021.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Суд зазначає, що явка представників учасників у судове засідання 09.11.2021 обов`язковою не визнавалась.

Враховуючи, що учасники справи були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання з розгляду справи по суті, а неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

28.05.1996 Приватне підприємство "Аманда" м. Краматорськ відповідно до договору купівлі-продажу придбало у Північно-Донецького представництва Фонду державного майна України вбудоване у житловий будинок приміщення під магазин загальною площею 334кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . За умовами п.1.1. договору характеристика приміщення здійснюється в технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації.

Передача об`єкту і приймання об`єкту посвідчується актом приймання-передачі, який підписується сторонами (п.3.2. договору купівлі-продажу від 28.05.1996).

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору право власності на приміщення переходить до покупця з моменту підписання договору купівлі-продажу зареєстрованого у нотаріальному порядку.

За умовами розділу 13 вказаного договору купівлі-продажу даний договір підлягає нотаріальному посвідченню і реєстрації у відповідних органах місцевих рад народних депутатів в місячний строк з моменту його підписання.

Так, договір купівлі-продажу було посвідчено нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Фрідріхсоном С.Д. 28.05.1996 та зареєстровано у державному реєстрі речових прав за №1-4181.

Приватному підприємству "Аманда" видано Свідоцтво від 03.06.1996 про право власності на приватизаційне комунальне майно у підтвердження того, що у відповідності до законодавства України про приватизацію і умов договору купівлі-продажу від 28.05.1996 здійснено викуп державного комунального майна - приміщення, вбудованого в житловий дім за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до вказаного свідоцтва, з моменту його видачі спірне приміщення є власністю Приватного підприємства "Аманда", майно знаходиться на балансі ДК ВРП "Крамремжитлосервіс".

Вказане нежитлове приміщення було зареєстроване за позивачем 09.12.1997, про що Бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу внесений запис № 45.

03.06.1996 відповідно до умов п.3.2. договору купівлі-продажу від 28.05.1996 між покупцем та продавцем був складений акт приймання-передачі приватизованого об`єкту.

Відповідно до складеного станом на 24.10.1995 Технічного паспорту на житловий дім державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів магазин "Екватор" за адресою АДРЕСА_2 , площа забудови складає 334кв.м., загальна площа становить 254,0кв.м., за розділом V "нежитлові приміщення" торгова площа загальна допоміжна складає 254,0кв.м.

07.03.2000 між Приватним підприємством "Аманда" (продавець) і Мілієвською Неллі Вікторівною (покупець) на Краматорській універсальній біржі "Примус" було укладено договір купівлі-продажу №94, згідно з яким покупець придбав частину нежитлового приміщення, вбудованого в житловий дім, площею 75кв.м., що складає 10/1000 ідеальної частки від всього будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з п.1.4. договору купівлі-продажу №94 правовстановлюючі документи за угодою: договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Фрідріхсон С.Д. 28.05.1996 та зареєстрований у реєстрі за №1-4181.

Як вбачається зі змісту п.10 договору купівлі-продажу №94 на підставі ст.15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до наявної у вказаному вище Технічному паспорті розрахункової таблиці Бюро технічної інвентаризації, магазин "Екватор" складає 35/1000 від всього житлового будинку, відчужувана частина від магазину 75кв.м. складає 3/10 від магазину.

Враховуючи викладене, внаслідок продажу 75кв.м. відповідачу-1, залишок належної позивачу площі склав 179кв.м.

Позивачем до матеріалів позовної заяви надана довідка Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехбудпроект" м. Краматорськ вих.№1110 від 01.02.2021 "Щодо зміни загальної площі нежитлового приміщення, вбудованого в житловий будинок, яке належить Приватному підприємству "Аманда" та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ", відповідно до якої за результатами технічної інвентаризації на об`єкті нерухомого майна - нежитлове приміщення, вбудоване в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , встановлена зміна загальної площі нежитлового приміщення зі 178,50кв.м. до 182,00кв.м., яка відбулася за рахунок внутрішнього перепланування приміщень, виконане перепланування не є самовільним.

З метою отримання висновку щодо технічної можливості виділу у натурі своєї частки об`єкту нерухомого майна, за зверненням позивача за підписом керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехбудпроект" ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат експерта з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна серії АЕ №003951 від 11.11.2015) був складений висновок №1111 від 01.02.2021 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна - нежитлове приміщення, вбудоване в житловий будинок, розмір частки становить 24/1000, яка складається з приміщення №1 площею 2,7кв.м., приміщення №2 площею 65,4кв.м., приміщення №3 площею 10,5кв.м., приміщення №4 площею 5,7кв.м., приміщення №5 площею 1,3кв.м., приміщення №6 площею 1,6кв.м., приміщення №7 площею 1,4кв.м., приміщення №8 площею 5,3кв.м., приміщення №9 площею 13,2кв.м., приміщення №10 площею 14,2кв.м., приміщення №11 площею 13,9кв.м., приміщення №12 площею 14,5кв.м., приміщення №13 площею 32,3кв.м., загальна площа приміщень 182,0кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

За висновком експерта, за технічними показниками 24/1000 частина об`єкта є відокремленою, має окремий вихід і може бути виділена в натурі.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехбудпроект" м. Краматорськ за підписом вказаного вище експерта на замовлення Приватного підприємства "Аманда" станом на 01.02.2011 був виготовлений також Технічний паспорт на групу нежитлових приміщень (нежитлове приміщення, вбудоване в житловий будинок) за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до експлікації якого загальна площа нежитлових приміщень становить 182,0кв.м.

З метою реалізації свого права на виділ у натурі своєї частки об`єкту нерухомого майна із майна, що є у спільній частковій власності, позивач 15.03.2021 надіслав відповідачу-1 лист-пропозицію про укладання договору про виділ частки майна в натурі, пропонував з`явитись у визначений час та місце до приватного нотаріуса.

Посилаючись на обставини відсутності відповіді на лист-пропозицію, нез`явлення до нотаріальної контори, відтак неможливість укласти з іншим співвласником спірного нерухомого майна договір про виділ в натурі 24/1000 частки з об`єкта нерухомого майна загальною площею приміщень 182,0кв.м, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду з даним позовом.

Водночас судом з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) станом на 05.02.2021 встановлено, що складова частина об`єкта нерухомого майна - нежиле приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 485кв.м. належить Мілієвській Неллі Вікторівні , розмір частки 1/1, на підставі рішення Північно-Донбаського постійно діючого Третейського суду від 10.10.2007 у справі №118-02/07; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2771719 від 31.05.2013 нотаріуса Першої Краматорської нотаріальної контори Фареника О.О.

Судом було витребуване зазначене рішення третейського суду, яке стало підставою для державної реєстрації права власності за відповідачем-1.

Так, рішенням Північно-Донбаського постійно діючого Третейського суду від 10.10.2007 у справі №118-02/07 позовні вимоги Мілієвської Неллі Вікторівни до Відкритого акціонерного товариства "Кредитпромбанк" задоволенні, визнаний дійсним договір купівлі-продажу №94 від 07.03.2000 нежитлового приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_2 , що укладений на Краматорській універсальній біржі "Примус"; визнано за Мілієвською Неллі Вікторівною право власності на одну цілу одиницю об`єкта нерухомості - вбудоване в житловий дім нежитлове приміщення магазину, площею 485,0кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

За змістом вказаного рішення, ОСОБА_2 звернулася до третейського суду з позовом про визнання біржового договору купівлі-продажу №94 від 07.03.2020 дійсним та визнання права власності на одну цілу одиницю об`єкта нерухомості - вбудоване в житловий дім нежитлове приміщення магазину, площею 485,0кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 у відповідності до ст. 392 ЦК України.

Предметом спору у справі №118-02/07 є вбудоване в житловий дім нежитлове приміщення магазину площею 485,0кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.12.1997 Мельниковою В.А., приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу, реєстраційний номер 9291 та зареєстрованого в Краматорському БТІ 29.01.1998, реєстраційний номер 46, та договору купівлі-продажу №94 від 07.03.2000, укладеного на Краматорській Універсальній біржі "Примус", зареєстрованого у Краматорському БТІ 06.04.2000 реєстраційний номер запису 45.

У рішенні Північно-Донбаський постійно діючий Третейський суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 з огляду на наступні встановлені обставини справи та висновки:

- Мілієвська Неллі Вікторівна придбала за двома договорами купівлі-продажу №46 від 26.12.1997 (предмет договору нежитлове приміщення магазину площею 409,6кв.м.) та №94 від 07.03.2000 (предмет договору нежитлове приміщення магазину площею 75кв.м.) цілий магазин, вбудований в житловий дім, площею 485,0кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

- спірне нежитлове приміщення магазину є окремим об`єктом нерухомості, вбудоване в багатоповерховий житловий дім, право власності на який суб`єкти здійснюють незалежно від волі інших осіб. Майно має технічні характеристики, що дозволяють ідентифікувати його. Нежитлове приміщення магазину необхідно розглядати як окремий об`єкт нерухомості;

- предмет спору, а саме нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_2 , як складова частина усього житлового будинку може бути і фактично виділена у відокремлений об`єкт, і може бути самостійним об`єктом правовідносин власності без шкоди і змін цільового призначення житлового будинку як об`єкт нерухомості.

04.06.2021 між Мілієвською Неллі Вікторівною (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) був укладений договір дарування нежилого приміщення магазину, відповідно до якого нежитлове приміщення магазину, що відчужується, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ціле нежиле приміщення магазину складається з: нежиле приміщення магазину А, загальною площею 485,0кв.м., зареєстрованого в Краматорському бюро технічної інвентаризації, номер запису: 1620-н/ф в книзі: 10.

За договором дарування нежиле приміщення магазину, що відчужується, належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі рішення Північно-Донбаського постійно діючого Третейського суду від 10.10.2007 справа №118-02/07, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9, номер запису про право власності: 1140520.

Договір дарування посвідчено державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареником О.О. та зареєстровано в реєстрі за №2-1524.

Так, згідно з відомостями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.06.2021 право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 485кв.м., належить відповідачу-2 на підставі договору дарування нерухомого майна від 04.06.2021 №2-1524; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №58569502 від 04.06.2021 нотаріуса Першої Краматорської нотаріальної контори Фареника О.О.; розмір частки - 1/1.

Вказані обставини та намір виділити в натурі належну позивачу частку спірного об`єкту нерухомості призвели до звернення Приватного підприємства "Аманда" з даним позовом до суду.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників справи, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що Мілієвська Неллі Вікторівна є суб`єктом підприємницької діяльності з 29.01.1996, зазначені наступні види діяльності:

- 47.51 Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах (основний);

- 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.;

- 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

- 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту.

За ч. 1, 2 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець для здійснення своєї підприємницької діяльності має право використовувати будь-яке належне йому майно. Матеріалами справи не встановлено та ОСОБА_2 не доведено, що майно, яке було нею придбано за договором №94 від 07.03.2000, не використовувалось та/або за усіма ознаками не могло використовуватись ним при здійсненні підприємницької діяльності. Суд враховує, що спірне майно є нежитловим приміщенням магазину, а відтак використовується для здійснення підприємницької діяльності.

Відтак, ОСОБА_2 виступає в спірних правовідносинах як суб`єкт господарювання і правовідносини з придбання майна по договору купівлі-продажу №94 від 07.03.2000 є господарськими.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання, має право звернутися до суду за захистом такого права, а способом захисту права є визнання права.

Правом власності згідно зі ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №914/904/17, від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16, від 27.06.2018 у справі №904/8186/17.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічний висновок міститься у вищенаведених постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №923/1283/16, від 27.06.2018 у справі №904/8186/17.

Звертаючись з вимогами про визнання права власності на виділену частку об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 182кв.м., вбудоване в житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , позивач як підставу набуття права власності на це приміщення посилається на договір купівлі-продажу інвентарного об`єкту - вбудоване приміщення під магазин загальною площею 334м.кв., посвідчений нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Фрідріхсоном С.Д. 28.05.1996 та зареєстрований у державному реєстрі речових прав за №1-4181, про що внесено запис у реєстраційну книгу БТІ за №45, Свідоцтво про право власності на приватизаційне комунальне майно від 03.06.1996.

Як вже встановлено судом, у подальшому 07.03.2000 Приватне підприємство "Аманда" продало ОСОБА_2 частину спірного приміщення у розмірі 75кв.м на підставі договору купівлі-продажу №94, рішенням Північно-Донбаського постійно діючого Третейського суду від 10.10.2007 у справі №118-02/07 визнано за ОСОБА_2 право власності на одну цілу одиницю об`єкта нерухомості - вбудоване в житловий дім нежитлове приміщення магазину, площею 485,0кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Дослідивши зміст вказаного рішення судом встановлено, що нежитлове приміщення магазину площею 485,0кв.м. належить відповідачу-1 на підставі: договору купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину, вбудованого у жилий дім площею 409,6кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , посвідченого 26.12.1997 приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Мельниковою В.А., зареєстрованого 29.01.1998 у Краматорському БТІ за №46 та договору купівлі-продажу №94 від 07.03.2000 нежитлового приміщення, вбудованого у жилий дім площею 75кв.м., який укладений на Краматорській Універсальній біржі "Примус", зареєстрований 06.04.2000 у Краматорському БТІ за №45.

Як наслідок, вказане рішення стало підставою для проведення 31.05.2013 державної реєстрації права власності на складову частину об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення магазину загальною площею 485кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 (відповідач-1).

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що передбачене Конституцією України право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10.01.2008 №1-рп/2008 встановлено, що гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст. 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Це відповідає також нормі ч. 1 ст. 55 Конституції України за якою, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 3 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про третейські суди» визначено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Приписами статті 2 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

У статті 5 Закону України «Про третейські суди» (у редакції чинній станом на винесення рішення третейським судом) визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Водночас судом враховано, за приписами ч. 7, 8 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Обставини, встановлені рішенням третейського суду підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

Разом з цим, за приписами ч. 1 ст. ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Доказів оскарження або скасування рішення третейського суду матеріали справи не містять, як і доказів оскарження договорів купівлі-продажу від 28.05.1996 та від 07.03.2000. Реєстрація речового права на нерухоме майно була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відтак у суду не має підстав ставити під сумнів ці правочини щодо нерухомості, а отже у сторін цих правочинів як у покупців виникли відповідні права.

Враховуючи викладене, вказаним рішенням належна відповідачу-1 частка нежитлового приміщення, набута за договором купівлі-продажу №94 від 07.03.2000, була виділена в натурі.

Враховуючи викладене, вказаним рішенням частка нежитлового приміщення, набута відповідачем-1 у позивача за договором купівлі-продажу №94 від 07.03.2000, була виділена у натурі як відокремлений об`єкт.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Суд також приймає до уваги, що статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Так, приписами наведеної статті встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 355 ЦК України унормовано поняття і види права спільної власності. Так, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій ст.356 ЦК України. Так, відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Приписами ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач-1 відповідно до договору дарування здійснив відчуження належного йому на праві власності нежитлове приміщення магазину загальною площею 485кв.м. відповідачу-2, про що 04.06.2021 здійснена відповідна державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, станом на час прийняття рішення у справі власником нерухомого майна, придбаного відповідачем-1 у позивача за договором купівлі-продажу від 07.03.2000, є відповідач-2.

Частинами 1, 3 та 4 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду (лист Верховного Суду України від 01 липня 2013 року "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ").

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України можливе припинення права спільної часткової власності, слід враховувати, що при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна визначений Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року N55 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.2 Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

За змістом п. 3.10 Інструкції суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Так, атестованим експертом з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна був складений висновок щодо технічної можливості виділу в натурі Приватному підприємству «Аманда» частки 24/1000 нежитлового приміщення, вбудованого в житловий будинок, загальною площею приміщень 182кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . За висновком експерта, за технічними показниками 24/1000 частина об`єкта є відокремлена, має окремих вихід і може бути виділена в натурі.

Суд також враховує, що у відзиві відповідач-2 підтверджує факт виділу йому рішенням Північно-Донбаського постійно діючого Третейського суду від 10.10.2007 частки спірного нежитлового приміщення із майна, що є у спільній частковій власності з позивачем, у зв`язку з чим визнає позовні вимоги повністю, просить суд здійснити виділ позивачу у натурі 24/1000 частки, що складається з переліку приміщень, вказаних у прохальній частині позову загальною площею 180кв.м.

Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів справи судом встановлено, що спірний предмет спору, як складова частина всього житлового дому, може бути та фактично виділена у відокремлений об`єкт нерухомості і відповідно може бути самостійним об`єктом правовідносин власності без шкоди для іншого учасника справи.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також позицію відповідача-2 по суті спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання з розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору в разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до п.9 ч.1 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник внаслідок відсутності відповіді від відповідача-1 (який був станом на час направлення позову до суду власником набутої за договором з позивачем частини нерухомого майна) на лист-пропозицію позивача від 12.03.2021, суд вирішив покласти судовий збір на відповідача-1 відповідно до ч. 9 ч.1 ст.129 ГПК України.

Керуючись статтями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд,

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Аманда", м.Краматорськ Донецької області, до відповідача-1, фізичної особи-підприємця Мілієвської Неллі Вікторівни, м.Краматорськ Донецької області, відповідача-2, ОСОБА_1 , м.Львів, про виділ в натурі частки об`єкту нерухомого майна та визнання права власності - задовольнити.

Виділити Приватному підприємству "Аманда" (84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Паркова, буд.54/47; ) у натурі 24/1000 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення, вбудоване в житловий будинок), що складається з приміщення №1 площею 2,7кв.м., приміщення №2 площею 65,4кв.м., приміщення №3 площею 10,5кв.м., приміщення №4 площею 5,7кв.м., приміщення №5 площею 1,3кв.м., приміщення №6 площею 1,6кв.м., приміщення №7 площею 1,4кв.м., приміщення №8 площею 5,3кв.м., приміщення №9 площею 13,2кв.м, приміщення №10 площею 14,2кв.м., приміщення №11 площею 13,9кв.м., приміщення №12 площею 14,5кв.м., приміщення №13 площею 32,3кв.м., загальна площа приміщень 182,0кв.м., що розташовані за адресою: Донецька область, місто Краматорськ, бульвар Краматорський, 30, із майна, що є у спільній частковій власності, припинивши право спільної часткової власності Приватного підприємства "Аманда" на 24/1000 частки об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення, вбудоване в житловий будинок), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за Приватним підприємством "Аманда" (84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Паркова, буд.54/47; ) право власності на окремий об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: Донецька область, місто Краматорськ, бульвар Краматорський, 30, та складається з приміщення№1 площею 2,7кв.м., приміщення №2 площею 65,4кв.м., приміщення №3 площею 10,5кв.м., приміщення №4 площею 5,7кв.м., приміщення №5 площею 1,3кв.м., приміщення №6 площею 1,6кв.м., приміщення №7 площею 1,4кв.м., приміщення №8 площею 5,3кв.м., приміщення №9 площею 13,2кв.м, приміщення №10 площею 14,2кв.м., приміщення №11 площею 13,9кв.м., приміщення №12 площею 14,5кв.м., приміщення №13 площею 32,3кв.м., загальна площа приміщень 182,0кв.м.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Мілієвської Неллі Вікторівни ( АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ) на користь Приватного підприємства "Аманда" (84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Паркова, буд.54/47; ) судовий збір у розмірі 2400,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.11.2021.

Суддя Ю.В. Макарова