ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Справа № 916/3532/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А.Мишкіної,

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від КП Теплопостачання міста Одеси Чехлов Ю.В. за довіреністю;

від ПрАТ Одестеплокомуненерго - Андрєєв М.Ю. за ордером;

від Одеської міської ради - Танасійчук Г.М. в порядку самопредставництва.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23 вересня 2021 року про часткове задоволення заяви про забезпечення

позову Приватного акціонерного товариства Одестеплокомуненерго

у справі №916/3532/19

за позовом Приватного акціонерного товариства Одестеплокомуненерго

до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеська міська рада

про визнання права власності

колегія суддів першої інстанції: головуючий суддя Бездоля Ю.С., судді Шаратов Ю.А., Гут С.Ф.

час і місце постановлення ухвали: 23.09.2021р., м.Одеса, Господарський суд Одеської області

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 30.11.2021р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

27.11.2019р.Приватне акціонерне товариство Одестеплокомуненерго звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси про визнання права власності на ТП4254 підстанцію трансформаторну комплектну типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначав, що ним на підставі укладеного 22.10.1999 року з Управлінням Одеської обласної ради у справах майна та інвестицій було набуто у власність об`єкт незавершеного будівництва «Цех емальових труб» з усіма матеріалами, виробами, конструкціями, що були завезені на майданчик, але не були використані, а також усе устаткування, що не здане до монтажу. 08.12.1999 року позивачем та ДП «Теплоналадка» укладено договір на виконання робіт по перенесенню та модернізації ТП4254, тимчасової трансформаторної підстанції, належної позивачу, в будівлю експериментального цеху емалювання труб, що будується. 18.01.2000р. за результатами виконаних робіт сторонами за договором від 08.12.1999р. було складено акт приймання-передачі, відповідно до якого ДП «Теплоналадка» були виконані роботи з матеріалів позивача, із збірки, монтажу, налагоджування та підготовки до експлуатації ТП4254, підстанції трансформаторної комплектної типу 2КТП-1000/10-84УЗ, заводський номер 45531 в будівлі експериментального цеху емальованих труб. Згідно оборотно-сальдовій відомості від листопада 2019 року на балансі позивача відображено майно, а саме ТП4254, підстанція трансформаторна комплектна типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ. На переконання позивача, відповідно до укладеного з ДП «Теплонакладка» АТЗТ «Одесатеплокомуненерго» договору на виконання робіт ним було створено та набуто право власності на нову річ : ТП 4254, пісдтанцію трансформаторну комплектну. Дане майно перебуває на балансі з 01.02.2000р., у 2006 році на замовлення позивача було розроблено техпаспорт на підстанцію. КП «Теплопостачання міста Одеси » безпідставно та всупереч вимогам діючого законодавства використовує у своїй господарській діяльності ТП4254, підстанцію трансформаторну комплексну, обліковує її як своє майно та не визнає права власності позивача. При цьому відповідач помилково відносить ТП 4254 до об`єктів нерухомості, оскільки ТП не містить обов`язкових ознак нерухомого майна визначених ст.. 181 ЦК України, її можливо перемістити і це не призведе до її знецінення. З рішення міськради №101-V від 27.06.2006р., на яке посилається відповідач у якості доказу віднесення ТП на баланс КП «Теплопостачання м.Одеса», неможливо встановити підстави та обставини, за яких ТП було передано на баланс КП«ТМО».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

13.01.2020р. від КП «ТМО» надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказує, що будівлі, розташовані за адресою вул..Варненська 27 перебувають на балансі КП «ТМО» , у тому числі на балансі перебуває ТП4254, яка фактично належить територіальній громаді м.Одеса в особі ОМР. На момент продажу позивачу об`єкта незавершеного будівництва за адресою м.Одеса, вул..Варненська 27 знаходилася діюча трансформаторна підстанція , яка забезпечувала потреби по електроспоживанню об`єктів, що знаходилися за вказаною адресою, та належала ОООО «Одестеплокомуненерго», в разі її відчуження у відповідному договорі повинні були бути зазначені індивідуальні ознаки підстанції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.12.2020 призначено у справі №916/3532/19 комплексну почеркознавчу та технічну експертизу документів та електротехнічну експертизу; провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

11.08.2021 за вх.№2-1037/21 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову у справі №916/3532/19, в якій позивач просить суд поновити провадження у справі №916/3532/19 на час розгляду заяви про забезпечення позову; терміново розглянути заяву про застосування заходів забезпечення позову без проведення окремого судового засідання та явки сторін; вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо переобладнання, демонтажу, знесення, поліпшення, модернізації, заміни складових елементів або будь-які інші аналогічні дії щодо зміни складу трансформаторної підстанції дисп. №ТП 4254, інв. № КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Варненська, 27, окрім поточного та аварійного ремонту.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що під час огляду трансформаторної підстанції ТП4254, розташованої в складі об`єкта незавершеного будівництва Цех емальованих труб ПрАТ Одестеплокомуненерго за адресою м. Одеса, вул. Варненська, 27-Г 18.06.2021 представником ПрАТ Одестеплокомуненерго було виявлено факт демонтажу частини трансформаторної підстанції та видалення з території Об`єкту незавершеного будівництва Цех емальованих труб відповідного обладнання, що підтверджується відповідними відео та фотоматеріалами. Позивач обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову тим, що на момент подання вказаної заяви здійснюється фактичне знищення майна, право власності на яке визнається позивачем в даній господарській справі; у випадку незастосування заходів із забезпечення позову, існує обґрунтований ризик безповоротної втрати зазначеного майна, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а також спричинить істотне порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Після витребування справи з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2021р. (головуючий суддя Ю.С.Бездоля, судді Ю.А.Шаратов, С.Ф.Гут) частково задоволено заяву Приватного акціонерного товариства Одестеплокомуненерго про забезпечення позову - вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та / або знесення та / або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. №КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27 або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції; в іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала обгрунтована посиланням на норми ст..ст. 136, 137, 139, 140 ГПК України та вмотивована наступним:

-предметом спору у даній справі є визначення наявності або відсутності у позивача речових прав на спірне майно - ТП4254 підстанцію трансформаторну комплексну типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ;

-з наданих позивачем фотоматеріалів та відеозаписів огляду ТП 4254 від 13.06.2018 та від 18.11.2021 під час проведення експертизи вбачається факт демонтажу частини трансформаторної підстанції та видалення з території Об`єкту незавершеного будівництва Цех емальованих труб відповідного обладнання;

- з наданих позивачем доказів вбачається, що на даний час вчинено дії, які можуть свідчити про демонтаж частини трансформаторної підстанції та / або знищення складових елементів трансформаторної підстанції, та / або обладнання трансформаторної підстанції, з огляду на що, виходячи з характеру спірних правовідносин та маючи на меті реальне виконання майбутнього рішення суду, яким би воно не було, господарський суд вважає частково доведеними обставини ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів, про які просить позивач;

-враховуючи співвідношення можливих негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їх невжиття, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та вжиття судом заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у даній справі шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та / або знесення та / або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. № КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27 або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції;

- приймаючи до уваги загальні засади цивільного законодавства, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи той факт, що заявником належним чином обґрунтовано та доведено наявність обставин, з якими господарське процесуальне законодавство пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд визнав за необхідне частково задовольнити заяву позивача Приватного акціонерного товариства Одестеплокомуненерго про забезпечення позову за вх.№2-1037/21 від 11.08.2021 шляхом вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

12.10.2021р до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси на вищезазначену ухвалу (надіслана поштою 11.10.2021р.), в якій скаржник просить суд скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ПрАТ Одестеплокомуненерго про забезпечення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

- позивач, звертаючись із заявою про забезпечення позову не обгрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову оскільки не надав належні та допустимі докази належності йому відповідного майна та наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Будівлі та споруди, що розташовані за адресою вул. Варненська, 27, перебувають на балансі КП "ТМО" і закріплені за ним на праві повного господарського відання·. У тому числі на даний час на балансі підприємства перебуває й об`єкт нерухомості за інвентаризаційним номером 3045001 - трансформаторна підстанція ТП 4254, який фактично належить територіальній громаді міста Одеси в особі її виконавчого органу - Одеської міської ради;

-оскаржувана ухвала господарського суду прийнята в супереч правової позиції, яка також викладена і у постанові Пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011№ 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову». Доводи ПрАТ «Одестеплокомуненерго» про наявність обгрунтованого ризику безповоротної втрати майна, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а також про спричиннення істотного порушення прав та законних інтересів позивача в даному випадку є недоречними, оскільки вони виходять за межі предмету судового розгляду у справі. Вони були б доречні у справі за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння;

-позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування обгрунтованого ризику безповоротної втрати майна, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а також спричинить істотне порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. В заяві позивача, а також в ухвалі Господарського суду Одеської області не зазначено про те, що надані суду фото- і відео- записи завірені електронно-цифровим підписом, що суперечить положенням ч. 2 ст. 96 ГПК України, при прийнятті ухвали не встановлено, яке саме обладнання або складові елементи трансформаторної підстанції були демонтовані або знищені та видалені за територію Об`єкту незавершеного будівництва «Цех емальованих труб»;

- позивачем не зазначено, а судом при прийнятті ухвали не встановлено, яке саме обладнання або складові елементи трансформаторної підстанції були демонтовані або знищені та видалені за територію Об`єкту незавершеного будівництва «Цех емальованих труб». Відсутність в заяві посилання на належні та допустимі докази наявності на ТП 4254, яка перебуває на балансі КП «ТМО» відповідного обладнання з ідентифікаційними даними, а також належними та допустимими доказами їх знищення, демонтажу, перенесення, тощо та не з`ясування цих обставин судом вказує на те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 23 вересня 2021 року у справі № 916/3532/19 про вжиття заходів забезпечення позову є необгрунтованою та незаконною;

-основною метою діяльності КП «ТМО» є задоволення потреб територіальної громади міста, шляхом здійснення господарської діяльності, пов`язаної з виробництвом та постачанням теплової енергії, ТП - 4254 забезпечує електричною енергією адміністративний корпус, диспетчерську, будівлі ремонтно-механічного цеху, гараж Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», що перебувають за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27. Тому, в разі виникнення аварійної ситуації КП «ТМО» буде позбавлено можливості провести будь-які дії по поновленню електропостачання зазначених приміщень. Заборона КП «ТМО» здійснювати демонтаж та /або знесення та/ або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. № КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27 або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції вплине на стале функціонування системи теплопостачання міста Одеси та може призвести до техногенної катастрофи в межах міста.

24.11.2021р. від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу,в якому міськрада просить апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» задовольнити у повному обсязі, ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 р. у справі № 916/3532/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Одестеплокомуненерго» про забезпечення позову.

В обґрунтування своєї позиції третя особа зазначає наступне:

-заява позивача про забезпечення позову не містить жодних належних доказів, які дають змогу встановити ті фактичні обставини, з якими пов`язується застосування відповідного виду забезпечення позову;

-для доведення факту нібито демонтажу частини трансформаторної підстанції важливим є саме встановлення на підставі належних доказів стану відповідної трансформаторної підстанції на момент звернення позивача до суду. Надані позивачем фотознімки не можуть засвідчувати стан трансформаторної підстанції навіть станом на 13.06.2018 р.;

- судом першої інстанції не досліджувалось та не встановлювалося яке саме обладнання чи складові елементи трансформаторної підстанції були нібито демонтовані. Суд першої інстанції в обгрунтування оскаржуваної ухвали лише зазначив, що вважає частково доведеними обставини імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду. Водночас, судом не вказано яким чином суд встановив факт демонтажу частини трансформаторної підстанції за відсутності належних доказів її фактичного стану на момент звернення позивача до суду та переліку її складових елементів;

- заява позивача про забезпечення позову грунтується лише на припущеннях, які не доведені належними та достовірними доказами. При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви;

-заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту. Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із позовними вимогами. У даному випадку позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ПрАТ «Одестеплокомуненерго» права власності на ТП 4254, підстанцію трансформаторну комплексну типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ. В обгрунтування позовних вимог ПрАТ «Одестеплокомуненерго» зазначає, що відповідна підстанція не містить обов`язкових ознак нерухомого майна. Тобто, вимога позивача про визнання права власності на трансформаторну підстанцію не містить жодної прив`язки до адреси: м. Одеса, вул. Варненська, 27.

26.11.2021р. від ПрАТ «Одестеплокомуненерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги КП «Теплопостачання міста Одеси» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23 вересня 2021 р. у справі №916/3532/19 в повному обсязі, ухвалу Господарського суду Одеської області від 23 вересня 2021 р. у справі №916/3532/19 - залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає наступне:

-позивач надав докази переходу до нього права власності на спірне майно у 2000 році. КП «ТМО» не заперечує, що ПрА Т «Одестеплокомуненерго» набуло право приватної власності на Об`єкт незавершеного будівництва «Цех емальованих труб» у 1999 році в процесі малої приватизації, а саме спірне майно розташоване на території Об`єкту незавершеного будівництва та не входить до складу майнового комплексу за адресою вул. Варненська, 27, що перебуває у користуванні КП «ТМО»;

-спірне майно не могло на законних підставах перейти у комунальну власність територіальної громади міста Одеси, оскільки всі рішення органів місцевого самоврядування, на які посилається КП «ТМО» як на підстави для переходу права власності на спірне майно до територіальної громади м. Одеси, були прийняті лише у 2001 році, тобто вже після набуття ПрА Т «Одестеплокомуненерго» права приватної власності на спірне майно. Згадані КП «ТМО» рішення стосуються факту переходу комунального майна територіальної громади Одеської області, яке перебувало у користуванні (а не у приватній власності) АТЗТ «Одестеплокомуненерго», правонаступником якого є ПрА Т «Одестеплокомуненерго». В жодному із наведених КП «ТМО» рішень немає ані «Цеху емальованих труб», ані трансформаторної підстанції ТП 4254 серед майна, що перейшло від АТЗТ «Одестеплокомуненерго» до комунальної власності територіальної громади м. Одеси;

- у 2001 році від АТЗТ «Одестеплокомуненерго» до комунальної власності територіальної громади м. Одеси дійсно перейшла виробнича база по вул. Варненській 27. Разом з тим, відповідна виробнича база є майновим комплексом, відмінним від Об`єкта незавершеного будівництва «Цех емальованих труб» та не має жодного відношення до предмету спору. КП «ТМО» перекручує дані, намагаючись прив`язати спірне майно до складової частини Виробничої бази, що відійшла до нього. Разом з тим, жодних доказів, які б давали можливість переконатись у заявлених доводах, КП «ТМО» не надає;

-щодо наведених КП «ТМО» документів, що підтверджують право останнього на користування спірним майном, ці документи лише підтверджують факт невизнання КП «ТМО» права власності позивача на спірне майно. Жодний із цих документів також не доводить факту переходу спірного майна із власності АТЗТ «Одестеплокомуненерго» до комунальної власності територіальної громади м. Одеси;

-КП «ТМО» не надано жодних достовірних та обгрунтованих доводів що підтверджують безпідставність звернення позивача до суду з відповідними вимогами. Отже, задоволення апеляційної скарги з відповідних підстав не вбачається можливим;

-надані позивачем на компакт-диску примірники електронних файлів є саме оригіналами електронних доказів, які не повинні бути засвідчені ЕЦП. У суду І інстанції не виникло жодних сумнівів щодо достовірності наданих електронних доказів;

-з приводу доводу КП «ТМО», що позивачем не зазначено яке саме обладнання було демонтовано, то відповідно до наданих фото та відео-матеріалів вбачається очевидним відсутність конструктивних елементів ТП 4254 станом на 2021 рік в порівнянні із візуальним виглядом цієї ж ТП станом на 2018 рік. Очевидна візуальна різниця у конструктивному складі спірного майна вже є достатньою для висновків, що частина спірного майна була демонтована у період з 2018 по 2021 рік;

-КП «ТМО» не надав жодного належного або логічного обгрунтування, яке б доводило безпідставність або не співмірність застосованих судом заходів забезпечення позову із реальною загрозою втратити спірне майно та унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому;

-щодо «катастрофічних» наслідків застосування заходів забезпечення позову то міркування КП «ТМО» не обгрунтовані жодними доказами, технічними висновками чи будь-якими іншими об`єктивними даними та грунтуються на суб`єктивній інтерпретації КП «ТМО» обставин справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники скаржника та Одеської міської ради підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ПрАТ «Одестеплокомуненерго» проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.3 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Іншими словами ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Колегія суддів констатує, що не існує універсальних підстав застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову з наступних мотивів, що дещо змінюють висновки місцевого господарського суду як у мотивувальній, так і у резолютивній частині ухвали.

Предметом позову у даній справі є визнання за позивачем права власності на ТП4254 підстанцію трансформаторну комплектну типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ, а ТП як об`єкт речового права є предметом спору.

Позивач стверджує, що ТП4254 підстанція трансформаторна комплектна типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ належить йому на праві власності, та таке право підтверджується договором від 08.12.1999р. та актом приймання-передачі від 18.01.2000р.

Натомість відповідачем та Одеською міською радою право власності позивача заперечується з підстав відсутності доказів в підтвердження факту набуття права власності позивачем на ТП4254 підстанцію трансформаторну, зазначаючи, що ТП належить на праві власності територіальній громаді міста Одеса в особі Одеської міської ради та перебуває на ї балансі.

Отже, між сторонами існує спір про право на ТП4254 (підстанцію трансформаторну комплектну типу 2КТП-1000/10/0,4-84-УЗ).

В заяві про забезпечення позову позивач вказував, що під час огляду трансформаторної підстанції ТП4254, розташованої в складі Об`єкта незавершеного будівництва Цех емальованих труб ПрАТ Одестеплокомуненерго за адресою м. Одеса, вул. Варненська, 27-Г 18.06.2021 представником ПрАТ Одестеплокомуненерго було виявлено факт демонтажу частини трансформаторної підстанції та видалення з території об`єкту незавершеного будівництва Цех емальованих труб відповідного обладнання. Позивач обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову тим, що на момент подання вказаної заяви здійснюється фактичне знищення майна, право власності на яке визнається позивачем в даній господарській справі; у випадку незастосування заходів із забезпечення позову, існує обґрунтований ризик безповоротної втрати зазначеного майна, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, а також спричинить істотне порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

На підтвердження своїх доводів заявником надано фотознімки обладнання ТП 4254 від 13.06.2018р. та від 18.11.2021р., а також компакт диск з фотоматеріалами та відеозаписами огляду ТП 4254 від 13.06.2018р. та від 18.11.2021р., достовірність яких у розумінні ст..78 ГПК України відповідачем не спростована.

Господарським судом встановлено, що з наданих позивачем фотоматеріалів та відеозаписів огляду ТП 4254 від 13.06.2018 та від 18.11.2021 під час проведення експертизи вбачається факт демонтажу частини трансформаторної підстанції та видалення з території Об`єкту незавершеного будівництва Цех емальованих труб відповідного обладнання.

Відповідачем вказаного не спростовано. КП «Теплопостачання мста Одеса» заперечує не самі обставини, з якими пов`язується необхідність застосування забезпечення позову, а оцінку доказів, наданих позивачем на їх підтвердження та змісту заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд відхиляє аргумент скаржника про те, що надані суду відеозаписи не є допустимими доказами, оскільки відсутній цифровий підпис.

Частинами першою-п`ятою статті 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За змістом частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України одним із засобів доказування є електронні докази.

Отже надані позивачем суду відеофайли з інформацією, що міститься на компакт-диску, є електронним доказом в розумінні статті 96 Господарського процесуального кодексу України, подання якого суду як засобу доказування передбачено чинним господарським процесуальним законодавством.

Електронні докази, які і інші засоби доказування, мають відповідати критеріям належності та допустимості доказів.

Відповідно до останнього речення статті 96 Господарського процесуального кодексу України якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

При цьому слід зазначити про те, що самого лише передбаченого цієї нормою процесуального права абстрактного сумніву учасника справи не достатньо, такий сумнів має бути обґрунтованим та підкріпленим відповідними доказами. Лише доказово підтверджений сумнів учасника справи у відповідності поданої копії електронного доказу оригіналу береться судом до уваги.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Отже, долучений позивачем до матеріалів справи в якості електронного доказу СD- R диск з відео та фото-записами є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному виді у вигляді файлів.

З урахуванням наведеного, записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа, протилежного скаржником не наведено та не доведено , а тому не потребує засвідчення електронним цифровим підписом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу для забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накласти арешт, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії або забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Вимога про визнання права власності на майно є вимогою майнового характеру.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи для забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів для забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не спростовано із наданням належних та допустимих доказів аргументів, викладених позивачем в якості підстав для забезпечення позову, зокрема щодо демонтажу частини ТП та видалення частини обладнання, натомість та виключно надається власна оцінка доказам позивача, тому суд апеляційної інстанції згідно ст.. 79 ГПК України дійшов до висновку, що обставина демонтажу частини ТП є доведеною позивачем.

Колегія суддів вважає обґрунтованим застосування судом таких заходів забезпечення позову як заборона будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та / або знесення та / або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. №КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27 або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції, оскільки вони відповідають вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності, а застосування таких заходів відповідає встановленим обставинам справи та не порушує баланс інтересів сторін.

В той же час, зважаючи, що, як вказує відповідач та не заперечує позивач, ТП - 4254 забезпечує електричною енергією адміністративний корпус, диспетчерську, будівлі ремонтно-механічного цеху, гараж Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», що перебувають за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27 з метою уникнення у разі виникнення аварійної ситуації відсутності можливості її усунення, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін колегія суддів вважає за необхідне викласти п.2 резолютивної частини ухвали в наступній редакції, що відповідає змісту вимог заяви позивача:

« 2.Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та / або знесення та / або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. №КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27, або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції, окрім поточного та аварійного ремонту.»

Вжиття вказаних заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмета спору, оскільки вказані заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача на час розгляду справи, наслідком якого можуть стати висновки про задоволення позовних вимог, адже буде виправданим призупинення можливості вчиняти дії щодо майна, що є предметом спору та щодо якого вчиняються певні дії.

Доводи скаржника, які зводяться до заперечення наявності у позивача права власності на ТП4254 колегія суддів відхиляє, позаяк при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не вирішує спір по суті, тоді як питання наявності чи відсутності у позивача права власності на ТП є предметом позову у справі та має бути вирішено при розгляді справи по суті.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та/або резолютивної частини (ч.4 ст.277 ГПК України).

Підсумовуючи викладене, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку, щодо необхідності зміни п. 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Одеської області, шляхом викладення вказаного пункту в наступній редакції: «Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та / або знесення та / або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. №КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27, або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції, окрім поточного та аварійного ремонту.»

В решті резолютивну частину оскаржуваної ухвали залишити без змін як таку, що є законним та обґрунтованим висновком суду першої інстанції по суті питання забезпечення позову за заявою ПрАТ Одестеплокомуненерго .

Керуючись ст.ст. 232,233, 236, 240, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України,

колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 23.09.2021р. у справі №916/3532/19 змінити, виклавши резолютивну частину ухвали в наступній редакції пункту другого:

« 2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо демонтажу та/або знесення та/або знищення складових елементів трансформаторної підстанції ТП4254, інв. № КП Теплопостачання міста Одеси 3045001, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27, або будь-які аналогічні дії щодо трансформаторної підстанції, окрім поточного та аварійного ремонту.»

В іншій частині резолютивну частину ухвали залишити без змін.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.12.2021р.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко