ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. Справа№ 910/17243/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 (повний текст складено 02.09.2021)

у справі №910/17243/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод суднобудування та судноремонту»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21»

про стягнення 2 423 832,10 грн.

В судовому засіданні 21.10.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави заяви про відстрочку виконання рішення

Господарський суд міста Києва (суддя Лиськов М.О.) рішенням від 03.03.2021 у справі №910/17243/20 провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод суднобудування та судноремонту» основного боргу у розмірі 543 431,68 грн. закрив; присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод суднобудування та судноремонту» 1 747 400,42 грн. - основного боргу, 133 000,00 грн. - неустойки та 28 206,01 грн. - судового збору.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 15.06.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/17243/20 змінив, виклавши мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/17243/20 у редакції цієї постанови, закрив провадження у справі №910/17243/20 в частині стягнення основного боргу у розмірі 428 030,00 грн., присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод суднобудування та судноремонту» 1 862 802,10 грн. - основного боргу, 133 000,00 грн. - неустойки та 29 937,03 грн. - судового збору.

06.07.2021 на виконання вказаної постанови Господарським судом міста Києва видано наказ.

04.08.2021 до Господарського суду міста Києва від ТзОВ «ВІЗІО 21» надійшла заява про відстрочення/розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі № 910/17243/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/17243/20 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» про відстрочення/розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/17243/20 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що перелічені боржником обставини не є виключними і такими, що унеможливлюють виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач 10.09.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання судового рішення у справі № 910/17243/20.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, з неповно встановленими обставинами, які мають значення для правильного вирішення заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- в заяві боржник зазначав про інші підстави для її задоволення, зокрема, про розрахунок на повернення йому до 31.08.2022 ТОВ «Позитив-В» поворотної фінансової допомоги в розмірі 8 040 000,00 грн.;

- суд не дослідив, що боржник мав зобов`язання не лише перед ТОВ «Ржищевський порт», а й перед іншими особами, зазначеними в заяві;

- мотивувальна частина оскаржуваної ухвали викладена формально та не містить конкретних мотивів, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви;

- суд безпідставно не прийняв до уваги надані боржником документи на підтвердження його фінансового стану;

- суд не врахував тієї обставини, що заборгованість перед стягувачем виникла у боржника до моменту звернення стягувача до суду з позовом та ухвалення рішення, а сплата 428 030,00 грн. під час розгляду справи по суті є діями, спрямованими на добровільну сплату боргу;

- відмова у розстроченні або відстроченні виконання судового рішення може призвести до фактичного банкрутства товариства, а у разі задоволення заяви не буде порушено баланс інтересів сторін сприятиме реальному виконанню судового рішення, не сприятиме ухиленню боржника від виконання судового рішення, не вплине на фінансовий стан стягувача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу залишити без змін, посилаючись на те, що з дати постановлення рішення боржником сплачено 29.09.2021 лише 182 794, 85 грн., пропозиція щодо розстрочення/відстрочення виконання судового рішення відповідно до запропонованого графіка позивача не влаштовує.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 21.10.2021.

19.10.2021 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів, копій платіжних доручень від 29.09.2021 та від 07.10.2021 про сплату частини коштів на виконання рішення суду, яке колегією суддів відхилено, оскільки вказані обставини не існували на момент прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції і не могли бути враховані судом при відмові у відстроченні/розстроченні виконання рішення суду.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.10.2021 апеляційну скаргу просив задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання судового рішення у справі № 910/17243/20, відстрочити виконання судового рішення на строк не менше 10 місяців або розстрочити його виконання на строк 12 місяців.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 21.10.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

19.10.2021 від директора позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника позивача - юрисконсульта Місеври А.І. у відпустці, яке колегією суддів відхилено.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на скорочені строки розгляду апеляційних скарг на ухвали суду та те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

В обґрунтування поданої заяви, ТзОВ «ВІЗІО 21» зазначає про неможливість виконання судового рішення з об`єктивних причин з огляду на те, що господарська діяльність товариства протягом 2020-2021 років є збитковою, що, зокрема, викликано запровадженням в Україні карантинних заходів, а також наявністю заходів забезпечення у вигляді накладення арешту на майно ТзОВ «ВІЗІО 21» в межах кримінального провадження, а саме річну суховантажну баржу « 3019» та річкове суховантажне самохідне судно «Volgograd». Крім того, боржник зазначає, що банківські рахунки також арештовані. Заявник вказує про наявність заборгованості перед ТзОВ «Ржищівський порт», а тому, у разі одночасного виконання зобов`язань перед ТзОВ «Київський завод суднобудування та судноремонту», це призведе до неплатоспроможності боржника та унеможливить виконання зобов`язань перед контрагентами.

За таких обставин, ТзОВ «ВІЗІО 21» просить суд відстрочити виконання судового рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 на строк не менше 10 місяців або розстрочити виконання судового рішення на строк 12 місяців.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

В обґрунтування поданої заяви, ТзОВ «ВІЗІО 21» зазначає про неможливість виконання судового рішення з об`єктивних причин з огляду на те, що господарська діяльність товариства протягом 2020-2021 років є збитковою, що, зокрема, викликано запровадженням в Україні карантинних заходів, а також наявністю заходів забезпечення у вигляді накладення арешту на майно ТзОВ «ВІЗІО 21» в межах кримінального провадження, а саме річну суховантажну баржу « 3019» та річкове суховантажне самохідне судно «Volgograd». Крім того, боржник зазначає, що банківські рахунки також арештовані. Заявник вказує про наявність заборгованості перед ТзОВ «Ржищівський порт», а тому, у разі одночасного виконання зобов`язань перед ТзОВ «Київський завод суднобудування та судноремонту», це призведе до неплатоспроможності боржника та унеможливить виконання зобов`язань перед контрагентами.

За таких обставин, ТзОВ «ВІЗІО 21» просить суд відстрочити виконання судового рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 на строк не менше 10 місяців або розстрочити виконання судового рішення на строк 12 місяців.

Так, статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд відзначає, що в даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на строк не менше 10 місяців або розстрочити виконання судовго рішення на строк 12 місяців, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення або розстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підтвердження скрутного фінансового становища боржником надано суду фінансову звітність станом на 31.03.2021 (за 1 квартал 2021 року) та довідку про фінансовий стан товариства, проте, судом не прийнято його до уваги, оскільки цей фінансовий звіт не відображає реального фінансового становища боржника станом на день звернення до суду з цією заявою, а облік одночасно кредиторської та дебіторської заборгованості у боржника не доводить наявність виключних обставин, що унеможливлюють виконання судового акту.

Крім того, посилання заявника на наявність арешту майна товариства суперечать матеріалам справи, оскільки згідно наданої ухвали Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/5279/21, арешт майна ТзОВ «ВІЗІО 21» у кримінальному провадженні було скасовано 25.02.2021, в той час як рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/17243/20 прийнято 03.03.2021.

Судом першої інстанції також враховано пояснення представників сторін, зокрема про те, що з моменту прийняття Господарським судом міста Києва рішення від 03.03.2021 у справі №910/17243/20 та Північним апеляційним господарським судом постанови від 15.06.2021, якою частково змінено судовий акт, ТзОВ «ВІЗІО 21» на момент прийняття оскаржуваної ухвали, не сплачено жодних коштів в рахунок погашення заборгованості перед ТзОВ «Київський завод суднобудування та судноремонту», що суперечить твердженням заявника, викладеним у заяві, про вчинення дій, спрямованих на добровільну сплату заборгованості.

Отже, приймаючи до уваги надані сторонами пояснення та заперечення у сукупності, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що перелічені боржником обставини не є виключними і такими, що унеможливлюють виконання рішення суду, а тому за вказаних обставин правомірно відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» у задоволенні заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду у справі №910/17243/20 з підстав необґрунтованості.

При цьому, долучені відповідачем до заяви докази не можуть підтверджувати обставини реальності виконання рішення суду у даній справі після закінчення терміну, на який відповідач просить відстрочити або розстрочити його виконання.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду у даній справі.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірної по суті ухвали суду, при прийнятті якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду у даній справі, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» про відстрочку або розстрочку виконання рішення у справі №910/17243/20.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/17243/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/17243/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/17243/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗІО 21».

4. Матеріали оскарження у справі №910/17243/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 30.11.2021 після виходу суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М. з лікарняного та відпусток.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко