СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Харків Справа № 922/4346/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря Гончарова О.В.

за участю представників сторін:

від ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж"- Менченя К.В., ордер ВЕ № 1052054 від 08.10.21;

від ТОВ "Алавія Груп"- Менченя К.В., ордер ВЕ № 1052053 від 26.10.21;

особа, яка виконувала повноваження керівника боржника ОСОБА_1, паспорт серія НОМЕР_1 від 27.01.99;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу кредитора-ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж", м. Київ (вх. №2753) на ухвалу господарського суду Харківської області від "05" серпня 2021 р. у справі № 922/4346/19

за заявоюТОВ "Алавія Груп", м. Київ , ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж", м. Київ

до ПП "Карго Тренд", м. Харків

провизнання банкрутом
ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 27.05.2020 у справі № 922/4346/19 визнано юридичну особу - Приватне підприємство "Карго Тренд" () банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Рудого А.М.

03.12.2020 до господарського суду Харківської області від ліквідатора боржника арбітражного керуючого Рудого А.М. надійшла заява про покладення субсидіарної відповідальності (вх. 4952), в якій просить стягнути з ОСОБА_1 (попереднього керівника банкрута) на користь ПП "Карго Тренд" грошові кошти в розмірі 1 058 876,60 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2020 у справі № 922/4346/19 призначено до розгляду заяву ліквідатора арбітражного керуючого Рудого А.М. (вх. 4952 від 03.12.2020) про покладення субсидіарної відповідальності.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі № 922/4346/19 відсторонено арбітражного керуючого Рудого А.М. від виконання повноважень ліквідатора ПП "Карго Тренд", призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого Рябчуна Р.М.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі № 922/4346/19, крім іншого, відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора (вх. 4952 від 03.12.2020) про покладення субсидіарної відповідальності на керівника боржника ОСОБА_1 .

Ухвала в частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора боржника про покладення субсидіарної відповідальності на керівника боржника ОСОБА_1 обґрунтована тим, що ліквідатором боржника не наведено та не доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності на керівника боржника.

Зокрема, суд зазначив, що ліквідатором боржника не наведено, які конкретні дії вчинив керівник боржника, які мали б наслідком доведення підприємства до банкрутства, а також обставин бездіяльності керівника боржника, що мали б наслідком банкрутство підприємства, ознак фіктивного банкрутства,доведення до банкрутства чи його приховування. Не зазначено, що керівником боржника вчинялись умисні дії, які призвели до неможливості задоволення вимог кредиторів, а невідповідність кількості аркушів в отриманих ліквідатором від керівника боржника документах та відсутність банківських виписок, на які посилається ліквідатор боржника в обґрунтування заяви не доводить наявності підстав для покладення субсидіарної відповідальності.

Кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж", через систему "Електронний суд" подав на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі № 922/4346/19 до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ліквідатора (вх. 4952 від 03.12.2020) про покладення субсидіарної відповідальності на керівника боржника.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, зокрема, те, що в порушення ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, а саме:

-постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16;

-постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17.

При цьому скаржник зазначає, що з наведених ним у заяві про притягнення керівника боржника до субсидіарної відповідальності обставин щодо надання керівником боржника ліквідатору документів в меншій кількості ніж зазначено в супровідному листі та відсутність банківських виписок, в контексті аналізу фінансового стану боржника, вбачається погіршення балансу боржника впродовж періоду 2017-2019 років, планомірне погіршення балансу боржника за усіма статтями та резюмується факт створення керівництвом боржника умов для припинення його діяльності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 27.09.2021, для розгляду справи №922/4346/19 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж", м. Київ (вх. №2753 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.08.2021 р. у справі № 922/4346/19 та призначено справу до розгляду на 01.11. 2021 р. о 14:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

23.10.2021 від особи, яка виконувала повноваження керівника боржника -ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу -без змін.

У зв`язку з перебуванням 01.11.2021 на лікарняному судді-доповідача Тарасової І.В., яка визначена протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.09.2021 для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж", м. Київ (вх. №2753 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від "05" серпня 2021 р. у справі № 922/4346/19,сторонам було надіслано повідомлення про те, що розгляд справи, призначений на 01.11.2021 о 14:15 годині не відбувся.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 учасників справи 922/4346/19 повідомлено, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж", м. Київ (вх. № 2753,) на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.08.2021 у справі 922/4346/19 відбудеться 24.11.2021 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника кредиторів та гр. ОСОБА_2 , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, зважаючи на наступне.

Державна реєстрація Приватного підприємства "Карго Тренд" (код 38136797) проведена 14.05.2012.

Керівником та засновником підприємства був ОСОБА_1 .

Види діяльності підприємства, крім іншого, неспеціалізована оптова торгівля.

Провадження у справі про банкрутство ПП "Карго Тренд" відкрито 30.01.2020 за заявою кредиторів ТОВ "Алавія Груп" та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж", вимоги яких ґрунтуються на рішеннях господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/2718/18, яким присуджено до стягнення з ПП "Карго Тренд" на користь ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж" 840839,10 грн та від 20.11.2018 у справі № 922/2397/18, яким присуджено до стягнення з ПП "Карго Тренд" на користь ТОВ "Алавія Груп" 191110,41 грн. Рішення набрали законної сили та на їх виконання видані накази, які пред`явлені стягувачами до виконання приватному виконавцю Родіну Г.В. Приватним виконавцем Родіним Г.В. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання вищевказаних судових рішень. Однак, 06.11.2019 приватним виконавцем Родіним Г.В. винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачам. В постановах встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Постановою господарського суду Харківської області від 27.05.2020 ПП "Карго Тренд" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Під час проведення ліквідаційної процедури не виявлено активів боржника. Отже, ліквідаційна маса дорівнює 0,00 грн.

Разом з цим, ліквідатором встановлено наявність кредиторської заборгованості перед ТОВ "НВП "Енерго-Монтаж" та ТОВ "Алавія Груп" у загальному розмірі 1058876,60 грн.

Наведені обставини зумовили ліквідатора звернутись до суду із заявою про покладення на засновника (учасника) керівника боржника субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника перед кредиторами, розмір якої розрахований ліквідатором як різниця між ліквідаційною масою та незадоволеними вимогами кредиторів.

Мотивуючи заяву про покладення субсидіарної відповідальності ліквідатор боржника зазначає про те, що на запит ліквідатора про передачу бухгалтерської та іншої документації банкрута, керівник Боржника ОСОБА_1 передав йому документацію боржника. В супровідному листі керівника Боржника про передачу документів зазначено 296 аркушів, тоді як ліквідатором встановлено, що фактична кількість аркушів переданих документів становить 288. Крім того, ліквідатор зауважує на тому, що керівником боржника не додані до переданих документів всі виписки по банківським рахункам.

Під час процедури розпорядження майном боржника арбітражним керуючим (розпорядником майна) Рудим А.М. проведено аналіз фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ПП "Карго Тренд". Звіт за результатами проведеного аналізу долучено до матеріалів справи (т. 2 а.с. 118-137).

Аналіз проведений на підставі даних фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва та виписок з Головної бухгалтерської книги за 2017-2019 роки.

В ході проведеного аналізу не встановлено ознак фіктивного банкрутства, дій з доведення до банкрутства чи його приховування.

Поряд з цим, у звіті арбітражний керуючий доходить висновку про те, що керівництво боржника створило умови для припинення його діяльності, посилаючись в обґрунтування цього на істотне погіршення фінансового становища боржника впродовж досліджу вального періоду(2017 -2019 роки).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ліквідатора боржника про покладення субсидіарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною шостою статті 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Загальні умови та підстави для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Господарським кодексом України (далі - ГК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) введеного в дію 21.10.2019.

Згідно з частиною першою статті 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина третя статті 215 ГК України).

Відповідно до частини першої статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Застосування субсидіарної відповідальності у справах про банкрутство урегульовано нормами частини другої статті 61 КУзПБ , якими передбачено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Субсидіарна відповідальність за доведення до банкрутства за своєю правовою природою є відповідальністю за зловживання суб`єктивними цивільними правами, які завдали шкоди кредиторам, є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, оскільки законодавство не пов`язує можливості покладення на третіх осіб субсидіарної відповідальності в порядку частини 2 статті 61 КУзПБ з наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення. У цьому випадку особи згідно зі спеціальним приписом Закону про банкрутство притягуються до цивільної відповідальності у формі стягнення. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 28.08.2018 у справі № 927/1099/13, від 18.10.2018 у справі № 923/1297/14, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15, від 03.09.2019 у справі № 923/1494/15.

Визначене нормами частини другої статті 61 КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Визначене частиною другою статті 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.

Суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною п`ятою статті 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019), частиною другою статті 61 КУзПБ (від 21.10.2019).

Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Отже, субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Аналіз положень частини другої статті 61 КУзПБ із застосуванням філологічного, системного та телеологічного (цільового) способів їх інтерпретації свідчить, що у них закріплено припис згідно з яким суб`єктами субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства є: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

Системний аналіз змісту частини другої статті 61 КУзПБ у взаємозв`язку з іншими нормами законодавства дає підстави для висновку, що до третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням його до банкрутства відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи.

Телеологічний спосіб тлумачення зазначених норм приводить до висновку про те, що таке розуміння поняття третіх осіб як суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідає змісту інституту субсидіарної відповідальності осіб винних у доведенні до банкрутства боржника, метою якого є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

Юридичним механізмом досягнення наведеної мети є притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства, які використовували таку особу як прикриття ("вуаль") для досягнення своїх цілей (отримання доходів, матеріальної вигоди, зокрема через зловживання правом тощо), до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.

Тож, визначаючи суб`єкта відповідальності суду слід враховувати, що кожна дія або бездіяльність, що стали причиною неплатоспроможності боржника, має визначатися окремо так само як і особи, які причетні до такої дії (бездіяльності).

Законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Аналогічні за змістом висновки щодо кола обставин (перелік яких не є вичерпним), які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство сформовано у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 01.10.2020 у справі № 914/3120/15, від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16, від 10.12.2020 у справі 922/1067/17.

Разом з тим, як правомірно зазначив суд першої інстанції,за визначенням статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Отже, здійснення підприємницької діяльності, хоча й має на меті отримання прибутку, однак, разом з тим, пов`язано з ризиком понесення збитків (ризик підприємницької діяльності).Зважаючи на це, оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії суб`єктів відповідальності, які належать до ризиків підприємницької діяльності, від винних дій таких суб`єктів, що мали наслідком настання неплатоспроможності боржника та відсутність активів на задоволення вимог кредиторів (ст. 42 Господарського кодексу України).

Якщо рішення (правочини), що змінили економічну і (або) юридичну долю боржника, прийняті (укладені) під впливом особи, яка брала участь у їх прийнятті, визначала істотні умови цих правочинів, вчиняла інші юридичні дії така особа є особою, яка має вплив на дії боржника.

Під діями (бездіяльністю) третіх осіб, які мають безпосередній або інший вплив на дії боржника, що призвели до неможливості погашення ним вимог кредиторів, слід розуміти такі дії (бездіяльність), які стали реальною причиною банкрутства боржника, тобто ті за відсутності яких банкрутство не настало.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи.

Визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів) обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 14.07.2020 у справі № 904/6379/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17).

Статтею 61 КУзПБ від 21.10.2019, статтею 41 Закону про банкрутство до 21.10.2019 закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Отже якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. В силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої свої поведінки.

Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, арбітражний керуючий в заяві про притягнення до субсидіарної відповідальності колишнього керівника боржника ОСОБА_1 не навів відомостей, з яких би вбачались обставини вчинення керівником боржника протиправних, в тому числі недобросовісних дій (прояв бездіяльності), які мали б наслідком доведення підприємства до банкрутства, ознак фіктивного банкрутства чи його приховування. Зокрема, ліквідатором в заяві про притягнення ОСОБА_1 до субсидіарної відповідальності не наведено та недоведено ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства чи його приховування, а навпаки зазначено, що ліквідатором за результатами аналізу фінансового звіту боржника не встановлено таких ознак . В заяві не зазначено, що керівником боржника вчинялись умисні дії, які призвели до неможливості задоволення вимог кредиторів, а невідповідність кількості аркушів в отриманих ліквідатором від керівника боржника документах та відсутність банківських виписок, на які посилається ліквідатор боржника в обґрунтування заяви не доводять наявності зазначених дій.

Колегією суддів апеляційної інстанцією досліджено фінансовий звіт боржника, з якого не вбачається відомостей щодо наявності протиправних, в тому числі недобросовісних дій (прояву бездіяльності) колишнього керівника боржника ОСОБА_1 , які б призвели до банкрутства боржника, в той час як заява ліквідатора не містить посилань на інші обставини, ніж ті, що наведені у цьому Звіті.

Обставини щодо значного погіршення фінансового становища боржника протягом 2017-2019 років, на які ліквідатор боржника посилається в заяві про притягнення до субсидіарної відповідальності ОСОБА_1 самі по собі не свідчать про наявність протиправних, в тому числі недобросовісних дій (прояву бездіяльності) зазначеної особи, які призвели до цього та не звільняє ліквідатора від доведення наявності таких дій(бездіяльності).Погіршення фінансового становища боржника є звичайною причиною неплатоспроможності боржника, в той час, як зазначено вище, саме на ліквідатора покладено обов`язок з доведення наявності протиправних дій ( бездіяльності ) засновника та колишнього керівника боржника ОСОБА_1 та причинного зв`язку між такими діями та банкрутством боржника, і такий обов`язок ліквідатором не виконано.

Отже, ліквідатором боржника не наведено та не доведено наявність протиправної, в т.ч. недобросовісної поведінки засновника та колишнього керівника боржника ОСОБА_1 як елементу(об`єктивної сторони) складу правопорушення, який є підставою для притягнення вказаної особи до субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання скаржника на те, що судом першої інстанції в порушення ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України не враховано правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду в подібних правовідносинах, а саме:

- постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16, в якій викладено правову позицію, що відсутність у матеріалах справи висновку щодо доведення до банкрутства не може бути беззаперечною підставою для звільненя засновника боржника від субсидіарної відповідальності ;

- постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17, в якій викладено правову позицію, що у справах про притягнення до субсидіарної відповідальності вина презюмується, а її відсутність повинна бути доведена відповідачем, а суди при вирішенні питання щодо вини суб`єкта субсидіарної відповідальності , виходять з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, з урахуванням норм астин 1 та 3 статті 4 Кодексу України з процедур банкрутства.

Як зазначено вище, судом першої інстанції в основу висновку про відмову в задоволенні заяви ліквідатора боржника про притягнення до субсидіарної відповідальності засновника та колишнього керівника боржника ОСОБА_1 правомірно покладено як відсутність доказів ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства чи його приховування, так і ненаведення ліквідатором в заяві та недоведення ним обставин вчинення ОСОБА_1 певних протиправних дій (прояву бездіяльності), в тому числі недобросовісних, які стали причиною банкрутства боржника, тобто об`єктивної сторони як елементу правопорушення, яке є підставою для субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

За результатами проведення ліквідатором боржника аналізу фінансового звіту не встановлено ознак фіктивного банкрутства, дій з доведення до банкрутства чи його приховування, що в сукупності з недоведенням ліквідатором боржника вчинення ОСОБА_1 інших дій (прояву бездіяльності), які стали причиною банкрутства боржника, свідчить про відсутність підстав для притягнення зазначеної особи до субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга -без задоволення.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 129, 269, 271, п. 1 ч.1 статті 275, статтею 276, статтями 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Енергомонтаж" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 05.08.2021 р. у справі № 922/4346/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.12.2021

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.А. Пуль

Суддя О.В. Плахов