УХВАЛА

25 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 905/63/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" (далі - ТОВ "Сателлит", позивач, скаржник) - Ситий В.О. (адвокат),

відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" (далі - ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс", Агрофірма, відповідач, скаржник) - Віценко А.Г. (адвокат),

розглянувши касаційну скаргу ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс"

на рішення Господарського суду Донецької області від 05.05.2021 (суддя - Харакоз К.С.),

додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 01.06.2021 (суддя - Харакоз К.С.),

постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 (головуючий - суддя Істоміна О.А., судді: Пелипенко Н.М., Радіонова О.О.)

у справі № 905/63/21

за позовом ТОВ "Сателлит"

до ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс"

про стягнення 3 858 369,76 грн, та

за зустрічним позовом ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс"

до ТОВ "Сателлит"

про стягнення 32 270,25 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ТОВ "Сателлит" звернулося до суду з позовом до ТОВ "Агрофірма "Агропромсервіс" про стягнення 3 858 369,76 грн штрафних санкцій за недопоставку товару у вигляді 20% від вартості недопоставленого товару відповідно до умов договору поставки від 23.07.2020 №Р90015 за пунктом 8.2 договору.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо обсягу поставки за договором від 23.07.2020 №Р90015; так, відповідачем фактично поставлено 263,860 тонни, а мав поставити на користь покупця 2000 тонн соняшника, тобто менш на 1 736,14 тонни ніж встановлено договором. Також ТОВ "Сателлит" зазначило, що відповідач не може бути звільнений від відповідальності за порушення умов договору внаслідок форс-мажорних обставин, оскільки він не виконав обов`язок щодо повідомлення належним чином позивача про настання форс-мажорних обставин та, відповідно, втрачає право посилатись на них.

1.3. У свою чергу, ТОВ "Агрофірма "Агропромсервіс" звернулось до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ "Сателлит", предметом якої є стягнення остаточної оплати за поставлений соняшник у сумі 589 431,84 грн (20% від суми поставки), стягнення пені в розмірі 16 765,4 грн, 3% річних в розмірі 491,4 грн та інфляційних 11 313,45 грн на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

1.4. Свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтував тим, що покупець не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором поставки від 23.07.2020 №Р90015, здійснивши оплату за поставлений товар не в повному обсязі.

1.5. Ухвалою суду від 06.04.2021 було закрито провадження у справі у частині стягнення за зустрічним позовом суми основного боргу в розмірі 589 431,84 грн, оскільки ТОВ "Сателлит" здійснило погашення зазначеної суми, що підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень 16.03.2020.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.05.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021: позовні вимоги ТОВ "Сателлит" до ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" про стягнення 3 858 369,76 грн задоволено у повному обсязі; стягнуто з ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" на користь ТОВ "Сателлит" штраф у розмірі 3 858 369,76 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 57 875,56 грн; позовні вимоги ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" до ТОВ "Сателлит" про стягнення 32 270,25 грн задоволено; стягнуто з ТОВ "Сателлит" на користь ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" 32 270,25 грн, з яких: пеня - 16 765,40 грн, 3% річних - 4191,40 грн, інфляційні витрати - 11 313,45 грн та судовий збір 484,05 грн.

2.2. Рішення судів попередніх інстанції мотивовано тим, що дійсно мали місце обставини форс-мажорного характеру, які частково знаходяться в причино-наслідковому зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань, однак ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" не здійснило оформлення та повідомлення позивача у встановлений договором спосіб, що в силу положень пункту 9.3 договору позбавляє відповідача права посилатись на ці обставини. Суд зазначив, що довід відповідача про те, що недопоставка позивачеві 1736,14 тонни соняшника є виключно наслідком неврожаю та метеорологічних умов, не підтверджений матеріалами справи та є неспроможним, оскільки рівень врожайності відповідача вплинув на невиконання зобов`язань лише в частині недопоставки 568,49 тонни. Судом вказано, що він вважає недоведеним твердження відповідача про повідомлення позивача засобами електронного поштового зв`язку з адреси: на адресу (лист №167 від 30.09.2020) з огляду на те, що надані докази не відповідають ознакам електронного документа, наведеним у статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", а позивач взагалі заперечує його отримання.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду Донецької області від 01.06.2021 стягнуто з ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" на користь ТОВ "Сателлит" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 92 645,02 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 додаткове рішенням Господарського суду Донецької області від 01.06.2021 також залишено без змін.

2.4. Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2021: заяву ТОВ "Сателлит" про розподіл судових витрат та стягнення з ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" на його користь витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, у сумі 86 088,18 грн задоволено частково; стягнуто з ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" на користь ТОВ "Сателлит" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 57 392,11 грн; в іншій частині у задоволенні заяви ТОВ "Сателлит" про розподіл судових витрат у справі №905/63/21 відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. У касаційній скарзі до Верховного Суду ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.05.2021, додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 01.06.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 905/63/21 у частині стягнення ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" суми штрафу в розмірі 3 858 369,76 грн, витрат зі сплати судового збору в сумі 57 875,56 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 92 645,02 грн; ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "Сателлит" у задоволенні позовних вимог до ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційні скарги

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції у касаційній скарзі ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що судами попередніх інстанцій застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме:

- застосування норм матеріального права - статей 538, 613 ЦК України, без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 904/5340/18, від 01.04.2021 у справі № 910/1102/20 щодо відстрочення виконання зобов`язання боржником на час прострочення кредитора;

- застосування норм матеріального права - статті 617 ЦК України та статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 912/1792/20 щодо продовження терміну виконання господарських зобов`язань за договором на час дії форс-мажорних обставин;

- застосування норм матеріального права - статей 73, 76, 78, 79, 86, 96 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 щодо подання електронного доказу в паперовій копії;

- застосування норм матеріального права - статті 551 ЦК України та статей 217, 233 ГК України, без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19. Скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій проігнорували критерії справедливості та пропорційності розміру відповідальності відповідача та винесли рішення, які є непомірно обтяжливими для відповідача.

5. Позиція ТОВ "Сателлит", викладена у відзиві на касаційну скаргу

5.1. ТОВ "Сателлит" 10.11.2021 направило на електронну адресу Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, підписаний електронним цифровим підписом, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу Агрофірми та залишити без змін оскаржувані рішення суддів попередніх інстанцій. ТОВ "Сателлит" вказує, що наведені скаржником постанови не є такими, що прийняті у подібних правовідносинах зі справою №905/63/21. ТОВ "Сателлит" вважає, що правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, жодним чином не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій у справі №905/63/21, оскільки ухвалені за інших фактичних обставин справи.

5.2. ТОВ "Сателлит" звертає увагу на те, що ані у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції Агрофірма не посилалась на обставини щодо продовження строку дії Договору на 55 днів внаслідок настання обставин форс-мажору.

5.3. ТОВ "Сателлит" вказує на те, що при розгляді зустрічного позову ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" до ТОВ "Сателлит" судом встановлено, що за поставлену продукцію ТОВ "Сателлит" оплатило 80% вартості товару (пункт 6.1.1 Договору), а решта в 20% вартості поставленого товару підлягала сплаті протягом 5-ти банківських днів після реєстрації Агрофірмою податкових накладних та розрахунків коригування до них (пункт 6.1.2 Договору). Суд встановив, що обов`язок сплати решти 20% вартості поставленого товару виник у ТОВ "Сателлит" починаючи з 16.10.2020 (дата реєстрації розрахунку коригування від 23.09.2020 №28 до податкової накладної від 22.09.2020 №27) та сплив 21.10.2020. Тобто ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" порушило взяте на себе зобов`язання з поставки товару до того, як сплив строк, відведений ТОВ "Сателлит" для оплати 20% вартості поставленого товару, а, отже, не могло застосувати положення статті 538 та статті 613 ЦК України.

ТОВ "Сателлит" зазначає, що ані у відповіді відповідача на претензію позивача, ані будь-яким іншим чином відповідач не повідомляв позивача про те, що він зупиняє виконання зобов`язання за договором саме внаслідок несплати позивачем 20% вартості поставленого товару. Жодних претензій з цього приводу позивачу не надходило.

Крім того, ТОВ "Сателлит" вказує на те, що у тексті заяв по суті справи відповідач посилається на неможливість виконати договір внаслідок обставин непереборної сили.

5.4. Також ТОВ "Сателлит" зазначає, що ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс" не зверталося до суду з відповідною належно оформленою заявою про зменшення штрафних санкцій. ТОВ "Сателлит" вважає, що навіть якби таке клопотання заявлялось, в його задоволенні мали б відмовити внаслідок суперечливої поведінки відповідача як у правовідносинах з позивачем, так і під час розгляду справи. Суперечлива поведінка відповідача полягала в тому, що він то взагалі не визнає можливості нарахування йому штрафних санкцій та посилається на неможливість виконати договір внаслідок обставин непереборної сили, то посилається на недопоставку насіння соняшника в наслідок неможливості перевірити якість насіння, зібраного 20.09.2020, в лабораторії позивача внаслідок відмови останнього (після 22.10.2020), а то і взагалі починає стверджувати про те що він нібито відмовився від виконання Договору в силу положень статті 538 ЦК України. До того ж позивач зазначає, що зменшення штрафних санкцій за статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України є виключною мірою і відноситься до дискреційних повноважень суду і є його правом, а не обов`язком.

5.5. ТОВ "Сателлит" зазначило, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, складається із суми, зазначеної в договорі про надання юридичних послуг та послуг адвокатів від 20.01.2016 № 0793-583 року та додаткової угоди від 18.01.2021 до вказаного договору (докази в матеріалах справи). Детальний розрахунок та докази понесених судових витрат будуть надані після ухвалення рішення судом касаційної інстанції.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. ТОВ "Агрофірма "Агропромсервіс" (постачальник за договором) та ТОВ "Сателлит" (покупець за договором) 23.07.2020 укладено договір поставки від 23.07.2020 №Р90015, згідно з умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшника українського походження врожаю 2020 на умовах DAP згідно з Інкотермс 2010 (пункт 1.1) у кількості 2.000,00 тонн +/- 5% (пункт 2.1) за ціною 9 259,93 грн без ПДВ за 1 тонну, крім того ПДВ 20% - 1851,99 грн, що еквівалентно 400,00 доларів США за 1 тонну (пункт 3.1).

6.2. Іншими умовами договору сторони передбачили таке:

- поставка товару має бути здійснена партіями автомобільним транспортом у строк з 01.09.2020 по 15.10.2020 (з урахуванням змін у редакції додаткової угоди від 30.09.2020) у суворій відповідності до номеру договору, наданого покупцем. Датою поставки та відвантаження товару є дата передачі товару покупцю у місці призначення - Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, 76 (пункт 4.1 договору);

- покупець перераховує суму оплати в розмірі 80% від загальної вартості товару протягом 3-х банківських днів з дати фіналізації розрахунків та отримання від постачальника товарно-транспортної накладної, копії видаткової накладної та коригування до видаткової накладної на весь обсяг постачання та рахунку постачальника, з подальшим обов`язковим переданням зазначених документів (пункт 6.1.1.);

- інші 20% від загальної вартості товару сплачуються покупцем протягом 5-ти банківських днів з моменту реєстрації постачальником у строки, передбачені законодавством, податкової накладної, розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН згідно з вимогами статті 201 Податкового кодексу України на підставі отриманої квитанції про таку реєстрацію (пункт 6.1.2);

- фінальні рахунки виставляються постачальником за кожну партію окремо, але у будь-якому випадку не пізніше ніж до 15.10.2020 (п. 6.4);

- в разі, якщо поставка товару покупцеві була здійснена пізніше строків, вказаних у підпункті 4.1 пункту 4 цього договору, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно поставленого (непоставленого) товару. В разі, якщо прострочення поставки перевищує 6 календарних днів, покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання цього договору, при цьому постачальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару (пункт 8.2 договору);

- жодна із сторін не відповідає за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором у разі настання таких подій, як повінь, пожежа, землетрус чи інших стихійних лих, а також воєнних дій, заколотів, державних заборонних актів чи інших обставин, якщо ці обставини настали після підписання сторонами даного договору і не залежать від їх волі. Якщо яка-небудь із обставин форс-мажору перешкоджає виконанню однією із сторін своїх зобов`язань у період дії договору, то даний договір може бути подовжений на строк, протягом якого діє така обставина (пункт 9.1);

- сторона, для якої виконання зобов`язань згідно з договором стало неможливим внаслідок настання обставин форс-мажору, повинна негайно, але не пізніше ніж через 10 днів після початку їх виникнення, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії і очікуваний час припинення цих обставин (пункт 9.2 договору);

- інформація про дію обставин форс-мажору повинна бути підтверджена Торгово-промисловою Палатою України. Відсутність письмового повідомлення, а також несвоєчасне сповіщення про настання обставин форс-мажору позбавляє відповідну сторону права посилатись на ці обставини в якості причини невиконання зобов`язань по договору (пункт 9.3 договору);

- цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених даним договором. Після підписання цього договору всі попередні переговори щодо предмета даного договору вважаються недійсними. Цей договір, додатки, додаткові угоди до даного договору, а також будь-які пов`язані з його виконанням документи (довіреності, акти, розрахункові документи тощо) мають бути завірені печатками кожної зі сторін (пункт 13.4);

- всі додатки до даного договору є його невід`ємною частиною. Зміни і доповнення до даного договору виконуються тільки в письмовій формі і є дійсними тільки після їх підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін (пункт 13.5).

6.3. Відповідач за первісним позовом виконав зобов`язання за вказаним договором частково, а саме: поставив позивачу за первісним позовом товар за період з 22.09.2020 по 09.10.2020 в обсязі 263,860 т на загальну суму 2 947 158,75 грн, що сторони спору підтверджують наявними у матеріалах справи документами, в т.ч. видатковими накладними, та не заперечують. Товар у розмірі 80% було оплачено.

6.4. Кількість недопоставленого відповідачем за первісним позовом товару за договором становить 1736,14 т на суму 19 291 848,79 грн.

6.5. Покупець звернувся до постачальника з претензією від 22.10.2020 №22102020.20/0110 - з вимогою про сплату штрафу за недопоставлений товар у сумі 5 787 554,64 грн, нарахованого на підставі пункту 8.2 договору на суму вартості непоставленого товару в обсязі 1736,14 т. Крім претензії, покупець направив на адресу постачальника повідомлення від 22.10.2020 №22102020.3/010, у якому ТОВ "Сателлит" заявило про відмову від договору в односторонньому порядку через прострочення поставки товару.

6.6. Постачальник на вказану претензію надав відповідь від 19.11.2020 вих.№217, в якій просить не нараховувати та не застосовувати штрафні санкції (пені, штраф, відсотки) відповідно до умов розділу 8 договору поставки. При цьому постачальник зауважує на існуванні поважних причин неповного виконання договірних зобов`язань, зокрема, тривалу посуху протягом липня-вересня 2020 року в Мар`їнському районі Донецької області, а також епідеміологічну ситуацію.

До відповіді на претензію відповідачем за первісним позовом додано:

- копії листів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області від 13.11.2020 №20-14/4594,

- копії листів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Донецькій області, Державного пожежно-рятувального загону від 17.07.2020 №20-14/3344,

- копії протоколів засідання районної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 14.04.2020 №08/02-06, від 28.05.2020 №14/02-06, від 10.07.2020 №25/02-06,

- підтверджене посилення заходів пожежної безпеки у зв`язку із збільшенням випадків виникнення пожеж на території Мар`їнського району у 2020 року порівняно з 2019 роком;

- лист Донецького Регіонального центру з гідрометеорології №07/07/02-417/1028 з даними щодо середньодобової температури повітря та кількості опадів на території Мар`їнського району Донецької області з 10.05.2020 по 10.09.2020.

6.7. Постачальник - ТОВ "Агрофірма "Агропромсервіс" звертався до Торгово-промислової палати України із відповідними зверненнями: від 26.11.2020 №225, від 02.12.2020 №1863-05, від 03.12.2020 №227, від 03.12.2020 №1867-05.

6.8. 16.12.2020 Торгово-промисловою палатою України видано Сертифікат №3100-20-1980 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за змістом якого обставини непереборної сили стосувались обов`язку (зобов`язання): поставити і передати у власність насіння соняшника українського походження врожаю 2020 року у кількості 1736,140 тонни за договором поставки від 23.07.2020 № Р90015 у термін до 30.09.2020; дата настання форс-мажорних обставин - 29.07.2020, дата закінчення - 22.09.2020.

6.9. Сертифікат виданий на підставі копій наведених вище документів про метеорологічні умови, акта обстеження посівів соняшнику від 22.09.2020, бухгалтерських довідок відповідача щодо розміру збитків, листа відповідача про настання форс-мажорних обставин від 30.09.2020 №167, а також відомостей Управління статистики Донецької області тощо.

6.10. За твердженням відповідача за первісним позовом, 30.09.2020 ним було направлено позивачеві лист вих.№167 щодо змін до договору поставки, в якому він пропонував, з огляду на факти, що мають всі ознаки форс-мажорних обставин, вказаних у розділі 9 договору, в рамках дії 10.1 даного договору, внести зміни до договору поставки, яким ТОВ "Агрофірма "Агропромсервіс" зобов`язується поставити насіння соняшника у кількості 750 тонн із терміном поставки до 31.10.2021.

6.11. У свою чергу позивач, за первісним позовом ТОВ "Сателлит" факт отримання зазначеного листа заперечує.

6.12. Підтвердження отримання позивачем даного листа в матеріалах справи відсутнє.

6.13. Строки поставки було передбачено пунктом 4.1 договору (в редакції додатковї угоди від 30.09.2020), а саме до 15.10.2020.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 13.10.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 905/63/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.

7.2. Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 905/63/21 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

8. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8.1. Причиною виникнення спору у даній справі за первісним позовом стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача штрафу за неналежне виконання ним зобов`язань за договором поставки, а за зустрічним позовом - питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення остаточної оплати за поставлений соняшник в сумі 589 431,84 грн (20% від суми поставки), стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із здійсненням оплати за поставлений товар не в повному обсязі.

8.2. При цьому предметом касаційного розгляду є вимоги щодо штрафних санкцій за недопоставку товару у вигляді 20% від вартості недопоставленого товару відповідно до умов договору поставки від 23.07.2020 №Р90015 за пунктом 8.2 договору у розмірі 3 858 369,76 грн, тобто вимоги за первісним позовом та додаткове рішення суду першої інстанції. В іншій частині рішення та постанова судів попередніх інстанцій не оскаржується жодною із сторін. Вимоги щодо зустрічного позову не були оскаржені і у суді апеляційної інстанції.

8.3. Отже, розгляд касаційної скарги здійснюється лише в частині задоволення первісних позовних вимог про стягнення з відповідача 3 858 369,76 грн штрафу за недопоставку товару та додаткового рішення суду першої інстанції.

8.4. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення первісних позовних вимог про стягнення з відповідача 3 858 369,76 грн штрафу за недопоставку товару, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності та виходив з того, що посилання Агрофірми на настання обставин форс-мажору як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач: не здійснив негайного письмового повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин з моменту їх виникнення; письмово не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин протягом 10 днів після їх виникнення; не здійснив письмового повідомлення про початок, можливий строк дії і очікуваний час припинення цих обставин; не підтвердив інформацію про дію (настання) обставин форс-мажору сертифікатом Торгово-промислової палати України у строки, передбачені Договором; не доклав жодних зусиль із зведення до мінімуму всіх можливих несприятливих наслідків обставин форс-мажору.

8.5. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до Сертифікату ТПП від 16.12.2020 форс-мажорні обставини діяли у період з 23.07.2020 по 30.09.2020, тобто строк протягом якого відповідач мав повідомити позивача, сплив 02.08.2020 - у строк 10 днів з моменту їх початку, як то передбачено пунктами 9.2, 9.3 договору поставки.

8.6. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідач не звертався до Торгово-промислової палати України і до закінчення строку поставки - 15.10.2020. За отриманням відповідного сертифікату Агрофірма вперше звернулася до Торгово промислової палати України лише 26.11.2020 листом №225, тобто після того, як строк виконання зобов`язань було порушено (15.10.2020) та позивач відмовився від договору.

8.7. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.8. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.9. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.10. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та 13.09.2017 у справі № 923/682/16.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.11. Що ж до доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 904/5340/18, від 01.04.2021 у справі № 910/1102/20, від 24.06.2021 у справі № 912/1792/20, то Верховний Суд зазначає таке.

8.12. У справі №904/5340/18, на яку посилається скаржник, предметом позову було стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" штрафних санкцій, а саме: пені та 7% штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором від 16.05.2017 № УБГ233/015-17 у частині своєчасної поставки товару. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 у справі № 904/5340/18 позов АТ "Укргазвидобування" до ТОВ "Інтерпайп Україна" про стягнення 2 413 318,30 грн пені та 3 321 513,22 грн 7% штрафу задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Інтерпайп Україна" на користь АТ "Укргазвидобування" пеню у сумі 1 159 208,96 грн, штраф у сумі 1 139 854,36 грн і 68 971,90 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2019 апеляційну скаргу АТ "Укргазвидобування" залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ "Інтерпайп Україна" задоволено частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2019 у справі №904/5340/18 змінено, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції: "Позовні вимоги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Бурове управління "Укрбургаз" задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Бурове управління "Укрбургаз" суму 58 7200, 32 грн пені, 360 561, 60 грн 7% штрафу, 14 210, 91 грн судових витрат за сплату судового збору за розгляд справи судом першої інстанції. В решті позовних вимог відмовити". Залишаючи постанову суду апеляційної інстанції без змін, Верховний Суд зазначив, що позивачем неодноразово допускалося прострочення оплати за товар, відтак суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 538 ЦК України та, відповідно, встановив наявність підстав для відмови позивачеві у стягненні з відповідача пені, 7% штрафу за усіма спірними поставками товару, які були поставлені до 05.01.2018 з простроченням позивача.

8.13. У справі №910/1102/20, на яку посилається скаржник, предметом позову було стягнення АТ "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" з ТОВ "Тек Інжиніринг", обґрунтоване порушенням відповідачем умови договору поставки від 28.12.2018 №УГВС 545/41-18 щодо строків поставки товару, у результаті чого позивач просив суд стягнути з відповідача пеню та штраф. Крім того, ТОВ "Тек Інжиніринг" звернулося до господарського суду із зустрічним позовом до АТ "Укргазвидобування» в особі філії "УГВ-Сервіс" про стягнення 628 013, 39 грн. Зустрічний позов мотивований порушенням відповідачем за зустрічним позовом умов договору поставки від 28.12.2018 №УГВС 545/41-18 щодо оплати отриманого товару у встановлені договором строки. При цьому, переглядаючи справу, Верховний Суд виходив з того, що: позивач неодноразово порушував строк оплати поставок товару, а деякі розрахунки за поставлену продукцію позивачем здійснювались із значним простроченням; в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем поставок, здійснених відповідачем згідно з видатковими накладними від 03.12.2019 № 1025 на суму 4 346 820 грн, від 17.12.2019 № 1079 на суму 4 346 820 грн, та актом надання послуг від 17.01.2020 №18 на суму 36 000 грн; станом на дату закінчення строку поставки, встановленого договором № УГВС545/41-18, та пізніше мало місце невиконання позивачем за первісним позовом зобов`язання щодо здійснення оплати поставленого відповідачем за первісним позовом товару. Також судами встановлено, що відповідач дотримуючись вимог пунктів 8.2, 8.3 договору №УГВС545/41-18, повідомив позивача про настання обставин непереборної сили.

8.14. Натомість судом першої інстанції у цій справі встановлено, що умовами договору №Р90015 передбачено, що покупець перераховує суму оплати у розмірі 80% від загальної вартості товару протягом трьох банківських днів з дати фіналізації розрахунків та отримання від постачальника товарно-транспортної накладної, копії видаткової накладної та коригування до видаткової накладної на весь обсяг постачання та рахунку постачальника, з подальшим обов`язковим переданням оригіналів зазначених документів (пункт 6.1.1). ТОВ "Сателлит" своєчасно оплатило 80 % вартості поставленого товару товар в сумі 2 357 726,91 грн, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями. При цьому, за умовами пункту 6.1.2 договору, 20% від загальної вартості товару мали бути сплачені покупцем протягом п`яти банківських днів з моменту реєстрації постачальником у строки, передбачені законодавством, податкової накладної, розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН згідно з вимогами статті 201 ПКУ на підставі отриманої квитанції про таку реєстрацію. Судом встановлено, що обов`язок з оплати 20% від вартості поставленого товару сплив (щодо першої поставки) 21.10.2020, тобто після настання строку виконання Агрофірмою умов договору щодо поставки товару (поставка до 15.10.2020). Також судами встановлено, що відповідач не дотримався умов договору щодо повідомлення про настання обставин непереборної сили.

8.15. З наведеного вбачається, що справи №910/1102/20 та №904/5340/18 та справа що розглядається (№905/63/21), суттєво відрізняються за обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення, що виключає подібність названих справ.

8.16. У справі №912/1792/20, на яку посилається скаржник, причиною спору і справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача 1 806 600,00 грн попередньої оплати, 163 877,38 грн пені, 3 613,20 грн інфляційних втрат, 10 958,07 грн 3 % річних у зв`язку з непоставкою товару у строки передбачені договором. Апеляційний суд, встановивши, що невиконання відповідачем зобов`язань за договором відповідно до пункту 7 договору виникло у зв`язку із форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), засвідченими сертифікатами Кіровоградської регіональної Торгово-промислової палати № 3500-20-0892 від 02.06.2020, № 3500-20-1500 від 31.08.2020, № 3500-20-1782 від 05.11.2020, проте врахувавши зміст пункту 24 договору щодо продовження терміну виконання господарських зобов`язань за договором на час дії форс-мажорних обставин, дійшов висновку, що прострочення боржника не відбулося. При цьому у пункті 24 укладеного договору сторонами визначено, що якщо будь-які форс-мажорні обставини безпосередньо мали вплив на термін виконання сторонами прийнятих на себе за цим договором обов`язків, то той термін виконання, відповідно, продовжується на час дії цих обставин, якщо сторони не приймуть з цього питання іншого рішення. Судами також встановлено, що: відповідач належним чином повідомив позивача про існування форс-мажорних обставин; відповідач направив на адресу позивача лист, в якому вказав, що внаслідок форс-мажорних обставин термін поставки товару необхідно продовжити.

8.17. З огляду на фактичні обставини даної справи та фактично-доказову базу, подані сторонами та оціненими судами докази у Верховного Суду відсутні підстави вважати, що ці справи є подібними, враховуючи вищевказані критерії подібності справ та встановлені істотно різні обставини справ.

8.18. Так, у справах №№904/5340/18, 910/1102/20, 912/1792/20 судові рішення прийняті хоча й за такого ж правового регулювання, але за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями у наведеній справі, і за інших поданих сторонами та оцінених судами доказів на різних підставах, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийняті відповідні судові рішення, що виключає їх подібність.

8.19. У справі №922/51/20, на яку посилається скаржник, предметом позову було стягнення збитків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за укладеним між сторонами договором транспортного експедирування та перевезення вантажів автомобільним транспортом на підставі заявки № РЩ0022732 на автомобіль відповідача було завантажено продукцію для перевезення маршрутом м. Запоріжжя-Івано-Франківськ-Долина. Проте в обумовлені сторонами строки автомобіль до узгодженого місця розвантаження не прибув, місцезнаходження автомобіля з продукцією встановлено так і не було, у зв`язку із чим позивачу було завдано збитків.

8.20. У суду касаційної інстанції відсутні підстави вважати, що висновки судів в цій справі зроблені без урахування висновків щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від №922/51/20, оскільки Верховний Суд у зазначеній постанові щодо застосування конкретних норм процесуального права, зокрема статей 73, 76, 78, 79, 86, 96 ГПК України, виходив саме з контексту спірних відносин у справі, що ним розглядалася, з огляду на відносини, які існували між сторонами (у тому числі умов договору). Зміст відповідного судового рішення, фактичні обставини справ, докази на їх підтвердження у справі №922/51/20 свідчать про неподібність відповідної справи за наведеними правовими ознаками у справі, що розглядається, і тому застосування норм процесуального права за неподібності правовідносин у справах не може бути аналогічним, а вказане для порівняння судове рішення Верховного Суду - релевантним до обставин цієї справи, зокрема, зазначених в оскаржуваній постанові.

8.21. Щодо доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19, то суд касаційної інстанції зазначає, що такі доводи скаржника не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці постанови прийняті за іншої, ніж у цій справі, фактично-доказової бази, тобто за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами, доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах та у цій справі.

8.22. За таких обставин доводи скаржника про неврахування судами попередніх судових інстанцій у розгляді справи відповідних висновків Верховного Суду є безпідставним, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у зазначених постановах Верховного Суду стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №905/63/21.

8.23. Верховний Суд вважає за необхідне відзначити, що доводи касаційної скарги переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній. Так, у касаційній скарзі скаржник, зазначаючи про неправильне застосування норм матеріального права, застосовує та оперує понятійними категоріями "обставини справи" і "докази у справі", порушуючи питання, пов`язані із встановленням обставин справи та оцінкою відповідних доказів, що не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту", повноваження якого визначені у статті 300 ГПК України.

Перевірка відповідних доводів (аргументів) перебуває поза визначеними цією статтею межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.24. Тобто наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

8.25. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.26. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 905/63/21 (у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.27. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з урахуванням наведеного у цій ухвалі, беруться до уваги Касаційним господарським судом як такі, що узгоджуються із застосуванням норм права судами попередніх інстанцій.

8.28. Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що скаржником не вказано жодного доводу щодо підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції у справі. Враховуючи наведене та те, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, а Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду Донецької області від 01.06.2021.

Також Верховний Суд зазначає, що додаткова постанова Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 не була предметом касаційного перегляду, з огляду на її неоскарження ані Агрофірмою, ані ТОВ "Сателлит".

8.29. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ Агрофірма "Агропромсервіс".

9.3. Щодо клопотання ТОВ "Сателлит" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеного у відзиві на касаційну скаргу, то суд касаційної інстанції зазначає, що в останньому наведено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які сторона очікує понести у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, та зазначено, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані, відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України, з огляду на викладене вказане клопотання буде розглянуто у строки і спосіб, передбачені ГПК України. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого ГПК України строку ця заява залишається без розгляду.

9.4. Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу (частина друга статті 296 ГПК України). Відповідно до частини першої статті 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Агропромсервіс" на рішення Господарського суду Донецької області від 05.05.2021, додаткове рішення Господарського суду Донецької області від 01.06.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021у справі № 905/63/21.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко