РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2021Справа № 910/13093/21
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Приватного підприємства «ЕНЕРГІЯ» (53200, м. Нікополь, Дніпропетровська область, проспект Трубників, 91/148, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоексперт» (04074, місто Київ, вул. Автозаводська, будинок 2, корпус 66, кімната 205, )

про стягнення 477 161,29 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «ЕНЕРГІЯ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоексперт» про стягнення заборгованості за договором № 0819/Е від 12.11.2019 про постачання електричної енергії споживачу у розмірі 577 161,29 грн, з яких: 531 045,40 грн основного боргу, 11 736,12 грн інфляційних втрат, 5 805,13 грн 3 % річних та 28 574,64 грн пені.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.08.2021 залишив позов без руху, надав строк для усунення недоліків позову у встановлений спосіб.

26.08.2021 від позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва було зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, з огляду на що ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 було надіслано учасникам справи 07.10.2021, про що свідчить відмітка канцелярії на звороті ухвали Господарського суду міста Києва від 08.09.2021.

Відповідач, згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 283 отримав 12.10.2021 ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 910/13093/21 від 08.09.2021, проте не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив у встановлений строк суду не надав.

05.10.2021 через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає, що 13 серпня 2021 відповідачем було здійснено часткову сплату заборгованості у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу Українипозивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає заяву Приватного підприємства «ЕНЕРГІЯ» про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2019 між Приватним підприємством «ЕНЕРГІЯ» (далі- постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоексперт» (далі- споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 0819/Е.

Приватне підприємство «ЕНЕРГІЯ» є постачальником електричної енергії, на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №1617 від 04.12 2018.

Згідно з п.2.1. договору Приватне підприємство «ЕНЕРГІЯ» (постачальник) продає електричну енергію Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» (споживач) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії.

Відповідно до п.3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата укладання цього Договору, якщо інша дата не визначена в комерційній пропозиції.

Відповідно до п.5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №2 до цього договору.

Згідно з п.5.4. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п.5.5. договору розрахунки споживача здійснюються на рахунок постачальника із спеціальним режимом використання. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.5.6. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Згідно з п.5.8. договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 5.9. договору передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості за електричну енергію за цим договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність (обмежену платоспроможність) споживача.

У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим договором.

У відповідності до п.5.17 договору постачальник до 13 числа місяця наступного за розрахунковим, підписує зі свого боку Акт постачання-прийняття електричної енергії, за формою відповідно до додатку №3 до цього договору, за відповідний розрахунковий період та надає споживачу скановану копію цього акту, а також скановану копію розрахунку на відповідний розрахунковий період, шляхом направлення електронного листа зі сканованими копіями акту та розрахунку на електронні адреси споживача, з подальшим направленням оригіналів Акту постачання-прийняття електричної енергії (у двох примірниках) та рахунку (у одному примірнику).

Споживач до 14 числа місяця наступного за розрахунковим, підписує отриманий від постачальника Акт постачання-прийняття електричної енергії та направляє його скановану копію постачальнику електронним листом на електронні адреси постачальника з одночасним направленням оригіналу підписаного зі свого боку Акту постачання-прийняття електричної енергії постачальнику. При цьому оригінал Акту постачання-прийняття електричної енергії Споживач надає постачальнику до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У випадку не надання споживачем постачальнику оригіналу Акту постачання-прийняття електричної енергії у встановлений строк - такий акт вважається погодженим та підписаним споживачем.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що постачальник має право звернутися до оператора системи з вимогою про відключення об`єктів споживача від електропостачання у випадку порушення споживачем строків оплати за цим договором, у тому числі за графіком заборгованості.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що припинення електропостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

Згідно з п.8.3 договору відновлення постачання електричної енергії споживачу може бути здійснено за умови повного розрахунку споживача за спожити електричну енергію за цим договором або складання сторонами графіка погашення заборгованості на умовах цього договору та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення постачання електричної енергії.

Відповідно до додатку 2 до договору оплата за споживання електричної енергії здійснюється споживачем за ціною: базовий тариф - 1400, 00 грн без ПДВ за МВт.г електричної енергії, що поставляється споживачу.

Відповідно до п. 4.1. додатку 2 до договору споживач здійснює оплату електричної енергії за базовим тарифом за наступним графіком:

- перший платіж - оплата в розмірі 30% вартості обсягу електричної енергії, що передається згідно з заявкою узгодженою у додатку 1 договору, здійснюється у строк до 24 числа місяця, що передує місяцю, в якому будуть надані послуги;

- другий платіж - оплата у розмірі 25% вартості обсягу електричної енергії, що передається згідно з заявкою узгодженою у додатку 1 договору, здійснюється у строк до 03 числа місяця, в якому будуть надані послуги;

- четвертий платіж - в перший місяць постачання 20% вартості обсягу електричної енергії, що передається згідно з заявкою узгодженою у додатку 1 договору, в наступні місяці остаточний платіж, згідно з п.4.2 цього додатку.

Відповідно до п.4.2. додатку 2 до договору остаточний платіж, по фактичному споживанню з використанням Фактичної ціни з урахуванням небалансу (небалансів), здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання постачальником сканованої копії Акту постачання- прийняття електричної енергії відповідно до п.5.17 договору.

Пунктом 7.1 додатку 2 до договору передбачено наступне: у разі, якщо споживач порушив терміни оплати (попередня оплата/остаточний розрахунок). Споживчу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення, без обмеження періоду її нарахування, до дати повної оплати.

Відповідно до п. 10.1. додатку 2 до договору цей договір укладається на строк 1 (один) рік та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання.

Пунктом 10.2. додатку 2 до договору встановлено, що договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 21 (двадцять один) день до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

Позивач у позовній заяві зазначає, що станом на 01 березня 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» заборгувало за спожиту електричну енергію Приватному підприємству «ЕНЕРГІЯ» 542 722, 99 грн.

Разом з тим, 05.10.2021 через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає, що 13 серпня 2021 відповідачем було здійснено часткову сплату заборгованості у розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5663 від 13.08.2021. В призначенні платежу відповідач зазначив, що ним здійснюється оплата за електроенергію за лютий місяць 2021 згідно договору №0819/Е від 12.11.2019.

У зв`язку із наявністю заборгованості за спожиту електроенергію, на адресу відповідача позивачем було надіслано Повідомлення про припинення постачання електричної енергії вих. №11-03/3 від 11.03.2021, в якому було попереджено ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» про припинення постачання електричної енергії з 25 березня 2021. Також з метою уникнення припинення постачання електричної енергії Відповідачеві запропоновано сплатити заборгованість до 16 березня 2021. Докази надсилання повідомлення містяться в матеріалах справи.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2021 ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» у січні 2021 було отримано 163 316 кВт.г електричної енергії на загальну суму 273 459,48 грн.

Згідно з Актом купівлі-продажу електричної енергії від 28.02.2021 ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» лютому 2021 було отримано 143 883 кВт.г електричної енергії на загальну суму 269 263, 51 грн.

Відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2021 р. ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» у березні 2021 було отримано 126 188,00 кВт.г електричної енергії на загальну суму 208 322, 41 грн.

Таким чином, за І квартал 2021 ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» спожило електричної енергії на загальну суму 751 045,40 грн, що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за 1 квартал 2021.

Разом з тим, 11 березня 2021 відповідач сплатив кошти за спожиту електричну енергію в сумі 60 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5369 від 11 березня 2021.

19 квітня 2021 відповідач сплатив кошти за спожиту електричну енергію в сумі 100 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5465 від 19 квітня 2021.

21 квітня 2021 відповідач сплатив кошти за спожиту електричну енергію в сумі 30 000. 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5477 від 21 квітня 2021.

22 квітня 2021 відповідач сплатив кошти за спожиту електричну енергію в сумі 30 000. 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5488 від 22 квітня 2021р.

Таким чином, за спожиту електричну енергію у І кварталі 2021 ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» сплатило кошти у розмірі 220 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, сплативши не у повному обсязі кошти за отриману електричну енергію та з порушенням строку, передбаченого договором. Відтак, у відповідача з 25 березня 2021 існує заборгованість за спожиту електричну енергію, яка становить 431 045, 40 грн, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, позивач згідно з наданим останнім розрахунку також просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоексперт» 11 736,12 грн інфляційної складової боргу, 5 805,13 грн 3% річних та 28 574,64 грн пені за період з 25.03.2021 по 04.08.2021.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Судом встановлено, що відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2021 ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» у січні 2021 було отримано 163 316 кВт.г електричної енергії на загальну суму 273 459,48 грн.

Згідно з Актом купівлі-продажу електричної енергії від 28.02.2021 ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» лютому 2021 було отримано 143 883 кВт.г електричної енергії на загальну суму 269 263, 51 грн.

Також відповідно до Акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2021 р. ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПЕРТ» у березні 2021 було отримано 126 188,00 кВт.г електричної енергії на загальну суму 208 322, 41 грн.

Проте відповідач не сплатив заборгованість за спожиту електричну енергію в повному обсязі.

Отже, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманих послуг з розподілу електричної енергії, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 431 045,40 грн, що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати наданих послуг на суму 431 045,40 грн.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати отриманих послуг та факту наявності заборгованості за отримані послуги у розмірі 431 045,40 грн, вимоги позивача про стягнення основного боргу у розмірі 431 045,40 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 11 736,12 грн інфляційної складової боргу, 5 805,13 грн 3% річних та 28 574,64 грн пені за період з 25.03.2021 по 04.08.2021.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 5.8 договору та пунктом 7.1 додатку 2 до договору, що є невід`ємною частиною договору, за порушення термінів оплати передбачено нарахування споживачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення, без обмеження періоду її нарахування, до дати повної оплати. Отже, умовами договору сторони передбачили нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

За таких умов суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 28 574,64 грн пені, нарахованої за період з 25.03.2021 по 04.08.2021.

Згідно з приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що нараховані суми інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних від простроченої суми за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням у розмінні ст. 625 ЦК України, оскільки наявний факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у частині своєчасної оплати за використану електричну енергію.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, інфляційних втрат та періоду їх нарахування, та встановлено, що розрахунок є арифметично вірним.

За таких умов, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 805,13 грн 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 11 736,12 грн.

Отже, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоексперт» (04074, місто Київ, вул. Автозаводська, будинок 2, корпус 66, кімната 205, ) на користь Приватного підприємства «ЕНЕРГІЯ» (53200, м. Нікополь, Дніпропетровська область, проспект Трубників, 91/148, ) суму основного боргу у розмірі 431 045 (чотириста тридцять одна тисяча сорок п`ять) грн 40 коп., пені в розмірі 28 574 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн 64 коп., 3% річних у розмірі 5805 (п`ять тисяч вісімсот п`ять) грн 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 736 (одинадцять тисяч сімсот тридцять шість) грн 12 коп. та 8 657 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн 43 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.12.2021

Суддя І.О. Андреїшина