ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2021 р. Cправа № 902/865/21

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

За участю представників

позивача Кіндрас М.М., ордер АА №1141185 від 22.09.2021

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛОЙ ТРЕЙД" (провул. Лабораторний, буд.1, корп. 170, кім. 178, м. Київ, 01133)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна компанія "МЕГАЛІТ" (вул. Київська, буд. 16, оф. 903, м. Вінниця, Вінницька обл., 21009)

про стягнення 2374118,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛОЙ ТРЕЙД" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна компанія "МЕГАЛІТ" заборгованості в розмірі 2374118,97 грн, з яких 2199666,64 грн - основного боргу, 42381,27 грн - 3% річних та 132070,63 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №ДП-0108/18 від 01.08.2018 в частині проведення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою від 31.08.2021 суд постановив відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначити на 23.09.2021 об 11:00.

22.09.2021 на адресу суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява про продовження строку на подання відзиву і відкладення розгляду справи.

На визначену судом дату (23.09.2021) у судове засідання з`явився представник позивача, який заперечив проти можливості мирного врегулювання спору та заявив усне клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи для розгляду справи по суті.

Суд постановив відмовити у задоволенні усного клопотання представника позивача про закриття підготовчого провадження та призначення справи для розгляду справи по суті у зв`язку із тим, що воно є передчасним, та задовольнити заяву відповідача про продовження строку на подання відзиву і відкладення розгляду справи, а також долучити подані відповідачем відзив та заяву до матеріалів справи.

Ухвалою від 23.09.2021 суд постановив відкласти підготовче засідання на 19.10.21 о 11:00 год.

12.10.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

На визначену судом дату (23.09.2021) у судове засідання з`явився представник позивача, який повідомив суд про те, що позивач визнає сплату відповідачем суми основного боргу та заявив усне клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи для розгляду справи по суті.

За наслідками судового засідання, суд ухвалою від 19.10.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу №902/865/21 для судового розгляду по суті на 18 листопада 2021 р.

У судовому засіданні 19.11.2021 суд протокольною ухвалою постановив оголосити перерву у судовому засіданні до 25.11.2021, враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача, суд ухвалою від 19.11.2021, у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України, повідомив відповідача про дату, час та місце наступного судового засідання.

На визначену судом дату 25.11.2021 з`явився представник позивача, відповідач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином що стверджується наявними в справі доказами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача в судовому засіданні заявив усне клопотання про подання протягом 5 днів з дня ухвалення рішення доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу, крім того подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи таблиці розрахунків.

Суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи заяву з таблицею розрахунків.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням здійсненої відповідачем оплати основного боргу після відкриття провадження у справі

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.11.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 серпня 2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЛОЙ ТРЕЙД" (позивач, в договорі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційна компанія "МЕГАЛІТ" (відповідач, в договорі Покупець) було укладено договір поставки №ДП-0108/18 (далі Договір), відповідно до п 1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця сировину, а Покупець прийняти і сплатити його на умовах цього договору.

Найменування, асортимент, кількість і ціна сировини вказується в рахунках-фактурах і накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2. Договору).

Поставка сировини здійснюється окремими партіями відповідно до заявок Покупця, в терміни, які узгоджені сторонами і вказані в заявках. Заявки на поставку сировини передаються Покупцем Продавцю за допомогою, телефонного зв`язку факсиміле, інтернет або через представника. Заявка вважається прийнятою після узгодження сторонами кількості, асортименту, ціни і термінів поставки сировини (п. 3.1 та п. 3.2. Договору).

Прийом-передача сировини, що поставляється, оформляється накладною, яка підписується уповноваженими представниками Покупця і Продавця. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній (п. 3.3. та п. 3.4. Договору).

Сировина поставляється за ціною, вказаною сторонами в рахунку і накладних. Розрахунки за сировину проводяться протягом 30 календарних днів від дати поставки товару (п. 4.1. та п.4.2. Договору).

Приймання сировини по кількості і якості проводиться під час передачі сировини Покупцю. Приймання сировини по кількості проводиться на підставі накладних, за якістю - на підставі сертифікату відповідності. У разі невідповідності кількості або асортименту сировини згідно заявці, в накладній повинна бути зроблена відмітка про фактично прийняту кількість і асортимент і складений двосторонній акт, який підписується представниками сторін. На підставі цього Покупець може вимагати від Продавця поставки бракуючої сировини. При виявленні недоліків товару Покупець може пред`явити Продавцю претензії за якістю сировини: - по видимих недоліках сировини і упаковки - тільки у момент приймання сировини - по виявлених в процесі реалізації сировини прихованих дефектах - в перебігу 3 (трьох) робочих днів з моменту приймання сировини, за умови дотримання режиму зберігання і реалізації сировини. По кожному факту виявлення недоліків складаються акти, претензії по знайдених дефектах подаються у письмовій формі (п. 5.1. 5.5. Договору).

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даною угодою сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства (п. 6.1. Договору).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до « 31» грудня 2021 р. (п. 8.1. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, на виконання зобов`язань за Договором Позивач протягом строку дії Договору здійснював на користь Відповідача поставки Товару, а Відповідач здійснював їх оплату.

05 лютого 2021 року Позивач та Відповідач склали акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 року по 05.02.2021 року, з врахуванням всіх здійснених сторонами за Договором поставок та платежів.

Як вбачається з акту звіряння взаєморозрахунків від 05.02.2021 року на момент підписання сторонами Відповідач мав перед Позивачем заборгованість в розмірі 3 833 745,96 грн.

Після 05.02.2021 року і до моменту подання даного позову Позивач поставок Товару не здійснював. Відповідач після підписання акту звіряння взаємних розрахунків від 05.02.2021 року в погашення наявного у нього борту сплатив на користь Позивача грошові кошти в розмірі 1 634 079,32 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку Позивача.

Станом на день подачі позовної заяви до суду за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 2 199 666,64 грн, а саме по трьом поставкам за видатковими накладними №15 від 22.10.2020 на суму 797116,32 грн (залишок заборгованості після часткової оплати складає 493465,00 грн), №17 від 28.10.2020 на суму 803122,32 грн та №5 від 05.02.2021 на суму 903079,32 грн.

В зв`язку з нездійсненням відповідачем розрахунків у визначений Договором строк позивач був змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача 2 199 666,64 грн. - основного боргу, 42381,27 грн - 3% річних та 132070,63 грн - інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги по вищезазначеній справі заперечує, оскільки вважає доводи позивача необґрунтованими і такими, що суперечать матеріалам справи і законодавству України, виходячи з наступного. Сума боргу відповідача перед позивачем відсутня, що підтверджується платіжним дорученням №2605 від 10.09.2021 на суму 2 199 666,64 грн. Сума 3% річних й втрат від інфляції, а саме : 42381.27 грн - 3% річних та 132070.63 грн - інфляційних втрат позивачем документально не обґрунтована. Доданий акт звірки не відображає актуального стану розрахунків між сторонами спору. З огляду на викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з покладенням судових витрат на позивача.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що відповідачем до відзиву додана копія платіжного доручення від 10 вересня 2021 року № 2605, відповідно до якого Відповідач перерахував на банківський рахунок Позивача грошові кошти в розмірі 2 199 666,64 грн. Призначення платежу в зазначеному вище платіжному дорученні: Оплата за сировину згідно договору № ДП-0108/18 від 01.08.2018 р., у т.ч. ПДВ 20% - 366 611,11 гривень.

Таким чином, відповідач сплативши суму основної заборгованості за договором № ДП-0108/18 від 01.08.2018 р. в розмірі, зазначеному в позові, фактично визнав обґрунтованість позовних вимог позивача на дату звернення останнього до суду та на дату відкриття провадження у даній справі - 31 серпня 2021 року.

Щодо сум 3% річних та інфляційних втрат відповідач у відзиві невірно визначає правову природу встановлених статтею 625 Цивільного кодексу України процентів та застосування до простроченого грошового зобов`язання офіційних індексів інфляції, вважаючи їх штрафними санкціями.

Нарахування на суму простроченого грошового зобов`язання 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, та застосування до простроченого грошового зобов`язання встановленого індексу інфляції не потребують додаткового документального обґрунтування, зокрема наявності відповідних умов в договорі, а застосовуються на підставі закону.

Нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат здійснювались позивачем з урахуванням умов пункту 4.2 договору № ДП-0108/18 від 01.08.2018 р., згідно з якими відповідач зобов`язувався здійснювати розрахунки за сировину протягом 30 календарних днів від дати поставки Товару на підставі підписаних сторонами видаткових накладних.

На думку позивача, ним правомірно нараховані суми процентів в розмірі 3% річних та застосований офіційний індекс інфляції на суму основної заборгованості відповідача за договором, порядок нарахування вищезазначених компенсаційних сум зазначений в Розрахунку ціпи позову, якій доданий до позовної заяви.

З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №ДП-0108/18 від 01.08.2018р. не було здійснено остаточної оплати вартості поставленого позивачем товару, за таких обставин, на день подачі позовної заяви до суду у відповідача рахувалась заборгованість в сумі 2 199 666,64 грн.

Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач сплатив суму основного боргу в розмірі 2199666,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2605 від 10.09.2021, доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву. В даному платіжному дорученні вказано призначення платежу оплата за сировину згідно договору № ДП-0108/18 від 01.08.2018р.

Крім того, представник позивача підтвердив даний фак в судовому засіданні.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач сплативши суму основної заборгованості за договором № ДП-0108/18 від 01.08.2018 р. в розмірі 2 199 666,64 грн, своїми конклюдентними діями визнав позовні вимоги в частині основної заборгованості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

За наведених обставин, з урахуванням поданих сторонами доказів проведення відповідачем оплати, після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 199 666,64 грн., у зв`язку із чим провадження у справі в частині основного боргу підлягає закриттю відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, з покладенням витрат на сплату судового збору в цій частині на відповідача.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 42381,27 грн - 3% річних та 132070,63 грн - інфляційних втрат.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3.3, 3.4, 4.1 та 4.2 Договору прийом-передача сировини, що поставляється, оформляється накладною, яка підписується уповноваженими представниками Покупця і Продавця. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній. Сировина поставляється за ціною, вказаною сторонами в рахунку і накладних. Розрахунки за сировину проводяться протягом 30 календарних днів від дати поставки товару.

Так за видатковими накладними №15 від 22.10.2020 на суму 797116,32 грн (залишок заборгованості після часткової оплати складає 493465,00 грн), №17 від 28.10.2020 на суму 803122,32 грн та №5 від 05.02.2021 на суму 903079,32 грн відповідач згідно з п. 4.2. договору мав розрахуватись не пізніше 22.11.2020, 28.11.2020 та 07.03.2021, разом з тим розрахувався лише 10.09.2021 тому на день подачі позовної заяви до суду відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 199 666,64 грн і відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором.

Твердження відповідача, що заявлені позивачем 3% річних та втрати від інфляції документально не обґрунтовані, оцінюються судом критично, оскільки нарахування на суму простроченого грошового зобов`язання 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, та застосування до простроченого грошового зобов`язання встановленого індексу інфляції не потребують додаткового документального обґрунтування, зокрема наявності відповідних умов в договорі, а застосовуються на підставі закону.

Дослідивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат доданий позивачем до позовної заяви, судом виявлено ряд недоліків, а саме не вірне визначення початку виникнення заборгованості по накладній №5 від 05.02.2021 та не враховано вихідні дні по всім накладним.

Таким чином, судом здійснено власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в системі «Ліга Закон» за загальний період з 23.11.2020 по 18.08.2021 включно, по кожній видатковій накладній окремо та встановлено що вимоги позивача про стягнення 42381,27 грн - 3% річних та 132070,63 грн - інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в розмірах: 40367,86 грн - 3% річних та 128154,09 грн - інфляційних втрат.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, підлягають пропорційному розподілу між сторонами, а саме в частині закриття провадження у справі покладаються на відповідача, в частині відмови покладаються на позивача.

Крім того, в зв`язку з усним клопотанням представника позивача про намір надати до суду докази на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення рішення, данні витрати слід призначити до розгляду в судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 129, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 2 199 666,64 грн. основного боргу закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна компанія "МЕГАЛІТ" (вул. Київська, буд. 16, оф. 903, м. Вінниця, Вінницька обл., 21009, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛОЙ ТРЕЙД" (провул. Лабораторний, буд.1, корп. 170, кім. 178, м. Київ, 01133, ) 40367,86 грн. 3% річних, 128154,09 грн інфляційних втрат та 35522,83 грн. відшкодування витрат на сплату судового збору.

4. У частині стягнення з відповідача 2013,41 грн 3% річних та 3916,54 грн. - інфляційних втрат відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Призначити судове засідання щодо розгляду заяви позивача про стягнення понесених витрат на правову допомогу на 09.12.2021 о 15:30 год.

7. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 06 грудня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (провул. Лабораторний, буд.1, корп. 170, кім. 178, м. Київ, 01133)

3 - відповідачу (вул. Київська, буд. 16, оф. 903, м. Вінниця, Вінницька обл., 21009)