ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1323/21 (922/2243/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізична особа ОСОБА_1
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар" , Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ПАТ "НЕК "Укренерго"
про визнання недійсними договорів
за участю сторін:

пр-к позивача - Миронов Ю.В. (ордер № 1045995 від 01.04.21),

пр-к відповідача ТОВ "Техностар" - Бабич Ю.В. (ордер № 085588 від 12.10.20),

пр-к відповідача АТ "Банк інвестицій та заощаджень" - Єфремова І.В. (дов. від 29.12.2020 (в режимі відеоконференції)),

пр-к 3-ої особи ПАТ "НЕК "Укренерго" - Сосунов Є.В. (витяг з ЄДР),

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ.

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява від фізичної особи ОСОБА_1 до відповідачів: 1) ТОВ "Техностар" та 2) АТ "Банк інвестицій та заощаджень" про визнання недійсними договорів, визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним з моменту укладання Договір про надання банківської гарантії №552/19-ГВ від 14.01.2019, укладений між ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" () і ТОВ "Техностар" (), в частині його пункту 2.2., який передбачає, що належне виконання Принципалом зобов`язань по цьому договору забезпечується порукою ОСОБА_1 ;

- визнати такою, що не підлягає виконанню, Гарантію виконання зобов`язань №552/19-ГВ від 14.01.2019, видану ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" ();

- визнати недійсним з моменту укладання Договір поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019, укладений між ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" () і ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в цілому;

- стягнути з відповідачів на користь заявника понесені останнім судові витрати в рівних частках.

Ухвалою від 10.06.2021 відкрито загальне позовне провадження, задоволено клопотання позивача про витребування документів, витребувано у ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" оригінал договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019.

13.07.2021 на електронну адресу суд надійшло клопотання від представника позивача про допит свідків, в якому просить суд викликати в судове засідання для допиту в якості свідка: 1) начальника Харківського регіонального відділення АТ "Банк інвестицій та заощаджень" Новосельську Наталію Володимирівну, яка згідно спірного договору поруки начебто особисто укладала цей договір з ОСОБА_1 , для з`ясування за яких обставин вказана особа підписала спірний договір поруки, чи був присутній при цьому ОСОБА_1 , чи підписував він вказаний договір в її присутності тощо; 2) допитати в судовому засіданні як свідка при розгляді справи по суті позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.08.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ); продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на 30 днів до 08.09.2021 року; клопотання позивача про призначення у справі №922/1323/21 (№922/2243/21) судової експертизи задоволено; призначено у справі №922/1323/21 (№922/2243/21) судову технічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичного центру МВС України; провадження у справі № 922/1323/21 (922/2243/21) зупинено; відкладено вирішення питання щодо розгляду клопотання позивача від 13.07.2021 про допит свідків до повернення справи з експертної установи та поновлення провадження у справі.

16.09.2021 року на адресу суду супровідним листом №1746 надійшли матеріали справи № 922/1323/21 (922/2243/21) та висновок експерта №СЕ-19/212-21/18770 від 15.09.2021 року

Ухвалою суду від 28.09.2021 поновлено провадження у справі №922/1323/21 (922/2243/21) та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні суду на 19.10.2021.

Ухвалою суду від 19.10.2021 відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про допит свідків; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що він не підписував вказаний договір поруки, ніколи не відвідував установу банку. Вважає, що сама умова договору про надання банківської гарантії №552/19-ГВ від 14.01.2019 (п.2.2.) про забезпечення зобов`язань товариства порукою іншої (фізичної особи) є недійсною, оскільки гарантія є одностороннім (основним) зобов`язанням банку. Згідно договору про надання гарантії банк є боржником, а товариство є кредитором, тому відсутні законні підстави "забезпечення зобов`язань" товариства згідно вказаного договору.

Щодо визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що в тексті договору про надання банківської гарантії вказано, що гарантія видається ганатом у вигляді банківської гарантії забезпечення виконання договору №552/19-ГВ на суму 1 445 400,00 грн. Тобто, позивач вважає, що гарантія видається на забезпечення зобов`язань по договору про надання банківської гарантії. Проте, в тексті самої гарантії виконання зобов`язань №552/19-ГВ від 14.01.2019 зазначено, що нею забезпечується виконання принципалом (товариством) зобов`язань за додатковою угодою №3 від 30.10.2018 щодо продовження дії договору №80-4/2647-17 від 20.09.2017, укладеного між товариством та ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго". Тобто, на думку позивача, зміст гарантії не відповідає змісту договору про надання банківської гарантії.

Відповідач-1, ТОВ "Техностар", надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позивача вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки пунктом 1.1. договору гарантії сторони визначили, що гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення виконання договору, а саме: договору, укладеного між принципалом та ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" (беніфіціар). При цьому гарантія видається гарантом у вигляді банківської гарантії забезпечення виконання договору №552/19-ГВ на суму 1 445 400,00 грн.

14.01.2019 відповідач-2 (АТ "Банк інвестицій та заощаджень") видав гарантію виконання зобов`язань №552/19-ГВ, за змістом якої відповідач-2 безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити беніфіціару протягом 5 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.

Відповідач-1 вважає, що рішенням суду у справі №922/2206/20 встановлено, що договір гарантії та договір поруки відповідають вимогам законодавства та є чинними, в зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

На виконання вимог ухвали суду, відповідач-2 також надав суду відзив на позовну заяву, в якій проти позовних вимог гр. ОСОБА_1 заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення обгрунтовує тим, що, по-перше, посилання позивача на наявність конфлікту між позивачем, як учасником ТОВ "Техностар" та іншим учасником ТОВ "Техностар", ОСОБА_2 з приводу порушення прав позивача не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Позивач не надав доказів звернення ним до суду про захист нібито порушених корпоративних прав.

По-друге, відповідач-2 зазначає, що твердження позивача про те, що він не був своєчасно повідомлений про господарську справі №922/2206/20 не відповідають дійсності, оскільки з ухвал суду по цій справі вбачається про участь ОСОБА_1 в судових засіданнях з моменту відкриття провадження до ухвалення рішення. В-третє, дійсність, законність договору про надання банківської гарантії №552/19-ГВ від 14.01.2019, гарантії виконання зобов`язань №552/19-ГВ від 14.01.2019, договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 про стягнення солідарно з ТОВ "Техностар" та з фізичної особи ОСОБА_1 на користь АТ "Банк інвестицій та заощаджень" заборгованості зі сплати гарантійної суми в розмірі 1 539382,49 грн, що включаєв себе заборгованість: за основним зобов`язанням (фактично сплачену гарантійну суму) 1 445 400,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань - 60667,20 грн, інфляційні втрати в сумі 23126,40 грн, 3% річних в розмірі 10188,89 грн, яке залишено без змін апеляційною інстанцією.

В-четверте, відповідач-2 вважає, що матеріали справи містять докази висловлення позивачем волі та вчинення позивачем дій щодо визнання факту укладення/схвалення договору поруки, а тому можна зробити висновок, що договір поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 є укладеним, дійсним та породжує наслідки для позивача.

В-п`яте, банк вважає, що позивач не зазначив норму діючого законодавства, яка б забороняла визначати у договорі умову, згідно якої сторони передбачили забезпечення виконання зобов`язань порукою відповідної особи. В-шосте, доводи позивача про визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню на думку відповідача-2 є законодавчо необгрунтованими. Оскільки, в даному випадку відповідач-2 виплатив бенефіціару - ПрАТ "НЕК "Укренерго" 1 445 400,00 грн, тому гарантія виконання зобов`язань №552/19-ГВ від 14.01.2019 є припиненою, крім цього закінчився строк дії гарантії, а тому визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню, коли вона вже виконанн та є такою, що припинена в силу закону. не відповідає належному та ефективному способу захисту прав позивача.

Позивач, на виконання вимог ухвали суду надав суду відповідь на відзив банку, в якому зазначає, що банком не надано жодних доказів про реальну особисту часть ОСОБА_1 в укладання договору поруки. Позивач вважає, що банк свідомо маніпулює фактичними обставинами справи та змістом ч. 3 ст. 207 ЦК України. стверджуючи, що відсутність письмової згоди на використання факсиміле у випадку вчинення дій по виконанню договору, підписаного факсиміле, не може бути підставою його недійсності. Крім того, позивач вважає, що банк в своєму відзиві не зазначив змістовних заперечень або спростувань по суті тверджень позовної заяви на обґрунтування вимоги про визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню. Позивач зауважив, що в позовній заяві містяться посилання на практику Верховного Суду, згідно якої зазначена вимога визначається в якості належного способу захисту порушеного права, при цьому не має вирішального значення факт припинення гарантії (справа №910/5989/18).

У відповіді на відзив ТОВ "Техностар" позивач зазначив, що відповідач-1 не спростував жодної з обставин, викладеної в позовній заяві ОСОБА_1

25.08.2021 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", в якій третя особа зазначає, що факт порушення ТОВ "Техностар" умов договору №80-4/2647-17 від 20.09.2017 (який був забезпечений банківською гарантією) встановлений та підтверджений постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 по справі №922/1346/20, якою позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ТОВ "Техностар" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 18 644 484,00 грн - збитків, 6 406 146,45 грн - 14% річних за користування чужими грошовими коштами, 2 860 600,14 грн - індексу інфляції, 749236,67 грн - пені за невиконання зобов`язань, 718446,12 грн - 7% штрафу за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів.

Також третя особа зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2020 по справі №922/2206/20, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду за позовм АТ "Банк інвестицій та заощаджень" до ТОВ "Техностар", ОСОБА_1 та третя особа ПрАТ "НЕК "Укренерго" присуджено солідарно до стягнення 1 539 382,49 грн. Враховуючи зазначене, третя особа вважає заявлені позовні вимоги такими,що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

ЩОДО ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ ДОГОВОРУ ПОРУКИ.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч.1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Ч.3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Отже у ч.1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів.

Разом з тим, у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину у цьому випадку, правочин є таким, що не вчинений або неукладений і права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Вказане вище відтворено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020р. у справі № 145/2047/16-ц.

За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Ст. 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Ч.2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 3 ст. 207 ЦК України визначено, що, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Отже, підпис або факсиміле (факсимільне відтворення підпису) є невід`ємним обов`язковим елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підпису або факсиміле має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Як було зазначено раніше судом, між позивачем та АТ «Банк інвестицій та заощаджень» 14.01.2019 був укладений договір поруки за 552/19-ГВ-П, відповідно до умов якого (п.1.1. договору) позивач ОСОБА_1 поручився, як солідарний боржник, перед АТ «Банк інвестицій та заощаджень» за належне виконання ТОВ «Техностар» зобов`язань, що витікають з договору про надання банківської гарантії № 552/19 ГВ від 14.01.2019р. Вказане відповідає приписам ст.ст.553-554 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).

В позові, що був поданий до суду гр. ОСОБА_1 до відповідачів ТОВ «Техностар» та АТ «Банк інвестицій та заощаджень» просив суд визнати недійсним договір поруки від 14.01.2019 за № 552/19-ГВ-П, що був укладений між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та фізичною особою ОСОБА_1 , посилаюсь на те, що позивач ОСОБА_1 вказаний договір поруки ніколи не підписував особисто та умови цього договору не погоджував.

Відповідач, АТ «Банк інвестицій та заощаджень», та третя особа ПрАТ «Національна енергетична компанія "Укренерго» у поданому суду відзиві на позовну заяву вважають, що договір поруки за № 552/19-ГВ-П від 14.01.2019р. є такий, що укладений відповідно до діючого законодавства, оскільки підписаний обома сторонами договору, містить печатку банку, позивач визнає борг за договором поруки.

В межах цієї справи Ухвалою суду від 12.08.2021 була призначена судова технічна експертиза підпису від імені ОСОБА_1 на договорі поруки № 552/19-ГВ-П від 14.09.2019р. Висновком експерта (том 2 арк. справи 7-14) встановлено, що зображення підпису від імені ОСОБА_1 на договорі поруки № 552/19-ГВ-П від 14.09.2019р. нанесено за допомогою рельєфного еластичного кліше штампу (факсиміле).

Суд зазначає, що підпис або факсиміле (факсимільне відтворення підпису) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, оскільки наявність підпису або факсиміле підтверджує наміри та волевиявлення учасника правочину, а також забезпечує ідентифікацію сторін. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС у справі № 910/4050/17 від 19.04.2018р.) Проте, коли відсутній зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, зокрема: порушення норм ч. 3 ст. ст. 207 ЦК України щодо факсимільного відтворення підпису сторони договору на паперовому носії договору поруки, що не спростовано поданими сторонами доказами, створює підстави щодо невідповідності фактичній внутрішній волі ОСОБА_1 , як учасника правочину, яка направлена на укладення договору поруки.

Разом з тим, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч.2, 3 ст. 215 ЦК України та висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Суд констатує, що у випадку оспорювання позивачем самого факту укладення правочину щодо порушення письмової форми договору, то такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність такого правочину, а шляхом подання позову про визнання договору поруки неукладеним.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС у справі №385/344/16-ц від 19.08.2020р.).

Враховуючи, що позивач у позові посилається виключно на те, що не підписував особисто договір поруки № 552/19-ГВ-П від 14.09.2019р. та умови цього договору не погоджував суд вважає, що позивачем в цій частині позову (визнання недійсним договору поруки № 552/19-ГВ-П від 14.09.2019р.) обраний неналежний спосіб захисту, що створює підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині.

ЩОДО ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ ПУНКТУ 2.2. ДОГОВОРУ ПРО НАДАННЯ БАНКІВСЬКОЇ ГАРАНТІЇ, суд зазначає наступне.

Як вже судом зазначалось вище, на думку суду позивачем обраний неналежний спосіб захисту в частині визнання договору поруки недійсним.

Позовна вимога гр. ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 2.2. договору про надання банківської гарантії №552/19-ГВ від 14.01.2019, укладеного між ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень" і ТОВ "Техностар", який передбачає, що належне виконання Принципалом зобов`язань по цьому договору забезпечується порукою ОСОБА_1 , є похідною вимогою від основної позовної вимоги про визнання договору поруки №552/19-ГВ-П від 14.01.2019 недійсним.

Враховуючи, що суд відмовив в задоволенні позовної вимоги в частині визнання договору поруки недійсним, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги в частині визнання недійсним п. 2.2. договору про надання банківської гарантії.

ЩОДО ВИЗНАННЯ ГАРАНТІЇ ВИКОНАННЯ ЗОБОВ`ЯЗАНЬ №552/19-ГВ ТАКОЮ, ЩО НЕ ПІДЛЯГАЄ ВИКОНАННЮ.

14.01.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (гарант, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техностар» (відповідач 1, принципал) було укладено договір про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ.

Пунктом 1.1. договору, сторони визначили, що гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення виконання договору, а саме: договору, укладеного між принципалом та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (беніфіціар). При цьому гарантія видається гарантом у вигляді банківської гарантії забезпечення виконання договору № 552/19-ГВ на суму 1 445 400, 00 грн., яка є невід`ємною частиною цього договору, права та обов`язки за якою не можуть бути передані іншій особі.

Строк дії гарантії до 15.03.2020 року включно (пункт 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору, сторони визначили, що за надання гарантії принципал повинен у строк до 21.01.2019 року сплатити на рахунок гаранта винагороду у розмірі 43 362, 00 грн.

Відповідно до гарантії виконання зобов`язання № 552/19-Гв від 14.01.2019 року, ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» проінформовано про те, що ТОВ «Техностар» та Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» підписали додаткову угоду № 3 від 30.10.2018 року на продовження терміну дії договору № 80-4/2647-17 від 20.09.2017 року по закупівлі, а також те, що в забезпечення виконання принципалом своїх зобов`язань за договором, що надалі іменується «Основне зобов`язання», повинна бути надана безумовна, безвідклична банківська гарантія, на користь беніфіціара у розмірі, що складає 5% відсотків від суми договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Суд зазначає, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №910/20306/17, від18.06.2021 у справі №910/16898/19.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення), відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

У даному випадку Гарантія є безумовною і безвідкличною, це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого Гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

При цьому в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

З договору про надання банківської гарантії № 552/19-ГВ від 14.01.2019 року вбачається, що гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення виконання договору, а саме: договору, укладеного між принципалом та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (беніфіціар). Публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», цим безумовно, тобто за першою вимогою беніфіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити беніфіціару протягом 5 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги беніфіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, у розмірі 1 445 400, 00 грн. у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором.

Отже, з умов Гарантії та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом (відповідачем 1) зобов`язання за договором та направлення письмової вимоги.

Суд встановив, що в зв`язку з порушенням ТОВ "Техностар" умов договору №80-4/2647-17 від 20.09.2017 на адресу АТ "Банк інвестицій та заощаджень" було направлено вимогу ПрАТ "НЕК "Укренерго" про сплату коштів за банківською гарантією від 14.01.2019 року №552/19-ГВ, в якій останній вказував на те, що принципалом порушено термін виконання етапів робіт за договором, внаслідок чого не виконані обсяги роботи передбачені графіком виконання робіт на 2019 рік, у зв`язку з чим, вимагало сплатити суму у розмірі 1 445 400, 00 грн.

Як встановлено судом, факт порушення ТОВ "Техностар" умов договору № 80-4/2647-17 від 20.09.2017 встановлений та підтверджений постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 по справі №922/1346/20, яка набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням судув господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, АТ "Банк інвестицій та заощаджень" правомірно виконав свої зобов`язання за умовами гарантії.

Крім того, рішенням Господарського суду Харківської обалсті від 01.10.2020 у справі №922/2206/20 визнано правомірними вимоги АТ "Банк інвестицій та заощаджень" щодо стягнення грошових коштів в порядку регресу з ТОВ "Техностар" (принципала) та гр. ОСОБА_1 (як поручителя).

Встановлені зазначеним рішенням суду обставини, створюють преюдицію згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Таким чином, вимоги позивача про визнання гарантії такою, що не підлягає виконанню не знайшло свого підтвердження при розгляді справи, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст.11, 204, 525, 526, 530, 548, 560 Цивільного кодексу України, статтями 193, 200, 230, 231 Господарського кодексу України, статтями 13, 73, 74, 75, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення направити позивачу, відповідачам, третій особі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено "06" грудня 2021 р.

Суддя С.В. Міньковський