ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

30 листопада 2021 року м. Херсон Справа № 923/1557/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М., розглянувши справу

за позовом: Командитного товариства Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" (73003, м. Херсон, вул. Нижня (Д.Ульянова), буд. 66-А, )

до: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, )

про стягнення 196595,71 грн.

в с т а н о в и в:

26.11.2021 Командитне товариство Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (надалі - відповідач), яким просить суд стягнути 196595,71 грн. заборгованості за виконані роботи за договором № 09-6/3387-18 від 29.12.2018.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (м. Київ) на користь позивача Командитного товариства Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" (м. Херсон) заборгованості за виконані роботи за договором № 09-6/3387-18 від 29.12.2018, укладеним між сторонами.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо невиконання відповідачем зобов`язань за вищевказаним договором № 09-6/3387-18 від 29.12.2018.

Позовна заява подана до Господарського суду Херсонської області з посиланням на положення ч. 5 ст. 29 ГПК України та, зокрема, з тих мотивів, що відповідно до змісту договору № 09-6/3387-18 від 29.12.2018 місцем виконання договору є місто Херсон.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи до іншого суду за територіальною юрисдикцією (підсудністю) з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.11.2021 місцезнаходженням юридичної особи відповідача Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" є 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25.

Приписами ст. 29 ГПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 09-6/3387-18 від 29.12.2018 виконавець зобов`язується виконати роботи по розробці документації із землеустрою, подачі на внесення до Державного земельного кадастру та отриманню витягів з Державного земельного кадастру згідно розробленої документації землеустрою, подачі на внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отриманню витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки під ПЛ Південної ЕС на території Одеської області Інв. № 13335, Інв. № 70008, Інв. № 12214, Інв. № 11132, Інв. № 12212, Інв. № 11131, Інв. № 12499, Інв. № 13330 (далі - документація із землеустрою), а Замовник зобов`язується прийняти належно виконані роботи і здійснити оплату на умовах визначених цим Договором.

Предметом позову у даному спорі є вимога саме про стягнення грошових коштів (вартість виконаної роботи) у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором № 09-6/3387-18 від 29.12.2018. При цьому, умовами договору № 09-6/3387-18 від 29.12.2018 не врегульовано питання щодо місця виконання грошового зобов`язання. Спір про стягнення заборгованості безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання угоди, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів, а не спір про надання послуг за вказаною в договорі адресою. Зобов`язання зі сплати за виконані роботи по договору не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці. Враховуючи викладене та те, що особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, відсутні відомості щодо узгодження сторонами місця виконання щодо здійснення оплати за отримані послуги, передбаченої договором № 09-6/3387-18 від 29.12.2018, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положення ч. 5 ст. 29 ГПК України та необхідність визначення підсудності за загальними правилами.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що Командитне товариство Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології", скориставшись своїм правом на пред`явлення позову, не дотрималось правил визначення підсудності, передбачених ГПК України.

За приписами Глави 2 "Юрисдикція" Розділу І ГПК України юрисдикція справ визначається за предметними і суб`єктними ознаками та за територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (ст. 30 ГПК України).

Враховуючи, що зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг не є такими, що можуть виконуватись лише в певному місці (ч. 5 ст. 29 ГПК України), а також враховуючи те, що місцезнаходженням юридичної особи відповідача Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" згідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі матеріалів позовної заяви з додатками за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду міста Києва.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ГПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 9 ст. 176 ГПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 27, 29-31, 232-235, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

1.Передати позовну заяву Командитного товариства Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" (вх. № 3591/21 від 26.11.2021) до відповідача Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення грошових коштів у розмірі 196595 грн. 71 коп. за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду м. Києва (вул. Богдана Хмельницького, 44-Б, м. Київ, 01030).

2. Копію даної ухвали направити учасникам судового процесу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України, з урахуванням приписів ч.4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу.

Суддя Л.М. Немченко