ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Справа № 906/262/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Мельник О.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.08.2021р., ухваленого у м. Житомир, повний текст складено 19.08.2021 р. (суддя Шніт А.В.)

у справі № 906/262/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ"

про стягнення 398780,12 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.08.2021 р. у справі № 906/262/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" задоволено повністю. Відповідно до рішення підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" 398780,12 грн. боргу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 11.08.2021 р. у даній справі та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Житомирської області від 11 серпня 2021 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову з підстав, встановлених ч.ч. 1, 2 ст. 277 Господарського процесуального Кодексу України.

Стверджує, що позовна заява ТОВ «Плац» не відповідає вимогам ч. 5 ст. 164 ГПК України, оскільки позовну заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, підписано особою, яка не має права її підписувати, та не додано довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача на підписання позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України та на представництво позивача ТОВ «Плац», відповідно до ст. 60 ГПК України.

Посилається при цьому на ухвалу Верховного Суду від 31.03.2020 р. у справі № 914/1283/19, постанови Верховного Суду від 21.03.2019 р. у справі № 910/3965/18, від 09.04.2019 р. у справі № 910/22971/17, від 12.03.2019 р. № 918/361/18 і доводить, що позивач ТОВ «Плац» не надав доказів на повноваження директора ТОВ «Плац», який підписав позовну заяву, на представництво інтересів ТОВ «Плац» в суді та, зокрема, на право підписання та подання позовної заяви.

Також зазначає, що у доданих до позовної заяви копіях видаткових накладних та товаро-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів не вказано прізвище, ім`я, та по-батькові особи.ю її посада або повноваження, яка нібито прийняла нафтопродукти від імені ТОВ «Орел-Ойл». Звертає увагу, що відповідно до п. 3.9. договору № 85/20 від 07 серпня 2020 року поставки нафтопродуктів підставою для отримання нафтопродуктів є відповідна довіреність, однак копій таких довіреностей позивач ТОВ «Плац» до позовної заяви не додав, що підтверджує відсутність факту отримання ТОВ «Орел-Ойл» нафтопродуктів від ТОВ «Плац».

Доводить, що договір № 85/20 від 07 серпня 2020 року поставки нафтопродуктів від імені ТОВ «Плац» підписано не повноважною особою, оскільки згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Олексенко Сергій Олександрович станом на 07 серпня 2020 року не мав повноважень укладати угоди від імені ТОВ «Плац».

Також звертає увагу, що відповідно до п. 2.1.2. договору № 85/20 від 07 серпня 2020 року на поставлені нафтопродукти під час їх передачі постачальник ТОВ «Плац» має надавати сертифікати відповідності або аналогічні документи на поставлені нафтопродукти. Однак, до позовної заяви ТОВ «Плац» не надало жодного доказу або відповідного сертифікату про якість нібито переданих нафтопродуктів ТОВ «Орел - Ойл».

Доводить, що позивач не поставляв нафтопродукти відповідачу у якості, визначеній товаро - транспортними накладними, і висновки суду першої інстанції про виконання позивачем умов договору поставки суперечать обставинам справи.

Також зазначає, що позивач не надав доказів надсилання відповідачу вимоги про повернення коштів відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки додані документи свідчать про відправлення вимоги не на ім`я відповідача за його юридичною адресою, а на ім`я Білик Владислава Миколайовича, який не є стороною договору № 85/20 від 07 серпня 2020 року поставки нафтопродуктів між ТОВ «Плац» та ТОВ «Орел - Ойл» /а.с. 30-33 у т.1/.

Крім того, надана копія електронного листа не є належним доказом направлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки сторони в договорі № 85/20 від 07 серпня 2020 року поставки нафтопродуктів між ТОВ «Плац» та ТОВ «Орел - Ойл» не досягли згоди щодо електронного листування між сторонами договору /а.с. 33 у т.1/.

Вважає, що відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначенні судових почеркознавчої та технічної експертиз суперечить вимогам ст.ст. 236, 237 ГПК України, оскільки на думку скаржника належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт підписання директором відповідача товаро-транспортних документів про постачання нафтопродуктів від позивача відповідачеві, може бути висновок почеркознавчої експертизи документів.

Просить врахувати викладене і скасувати в повному обсязі рішення Господарського суду Житомирської області від 11 серпня 2021 року по справі № 906/262/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" відзив на апеляційну скаргу суду не подав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" подав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача /а.с.161 у т.2/.

Учасники справи не забезпечили явку представників у судове засідання від 23.11.2021 р.

З матеріалів справи вбачається, що Північно-західний апеляційний господарський суд своєчасно, в установленому порядку направив ухвалу про відкриття апеляційного провадження позивачу. Так, ухвала суду про відкриття апеляційного провадження і призначення справи до розгляду в судовому засіданні, направлена позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" за адресою: 49000, Дпіпропетровська область, м. Дніпро, вул. Глинки, 7, офіс 1221 рекомендованим листом з повідомленням. Відправлення не вручене з відміткою Укрпошти "інші причини" /а.с. 160, 169 у т.2/. Колегією суддів встановлено, що адреса позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" підтверджена матеріалами справи, зокрема, зазначена позивачем у позовній заяві /а.с. 1 у т.1/ та підтверджена відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с.37-41 у т.1/. Відомості про іншу адресу позивачем суду не повідомлені.

Колегія суддів зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу відповідно до норм ст.120 ГПК України, в даному випадку за юридичною адресою, яка надана суду позивачем та підтверджена відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

07.08.2020 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАЦ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОРЕЛ-ОЙЛ» укладено договір поставки нафтопродуктів № 85/20, за умовами якого постачальник зобов`язаний передати у власність покупця нафтопродукти - дизельне паливо, а покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити відповідно до умов цього договору /а.с.3-8 у т.1/.

Відповідно до п.1.2 договору сторони погодили, що товар за цим договором буде постачатися окремими партіями протягом строку дії цього договору. Кількість, якість, асортимент та ціна товару погоджується сторонами у видаткових накладних на товар. Наявність підписів уповноважених представників сторін на видаткових накладних свідчить про те, що всі відомості зазначені в них є вірними, погодженими та прийнятими сторонами. За цим договором видаткова накладна на товар є для сторін специфікацією у розумінні ст.266 Господарського кодексу України.

Умовами п.3.2. договору передбачено, що товар постачається покупцю в кількості та за ціною, визначених у видатковій накладній на умовах: ЕХW. Конкретна умова постачання визначається в замовленні. При тлумаченні умов постачання за цим договором мають силу Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгівельної палати - «Інкотермс», в редакції 2010 р.

В разі розбіжності між положеннями цього договору з «Інкотермс-2010» превалюють положення договору.

Згідно з п.3.7 договору товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості, а право власності на товар таким, що перейшло від постачальника до покупця, в момент переходу ризиків втрати та порчі товару, передбачений базисом постачання; тобто - з моменту, коли товар завантажений в транспортний засіб покупця (перевізника покупця).

За змістом п.4.1 договору покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю у відповідності до вимог «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України», затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 р. за № 805/15496, та відповідно до умов цього договору.

При цьому під час передачі нафтопродуктів постачальник за вимогою покупця надає сертифікати відповідності або аналогічні документи (свідоцтва про визнання іноземних сертифікатів відповідності або інші документи, що посвідчують якість) із зазначенням найменування нафтопродуктів (п. 2.1.2 договору).

Згідно п.5.1 договору, оскільки на момент укладення договору сторони не можуть визначити ціну на товар, що буде постачатися протягом строку дії цього договору, ціна на товар, що буде постачатися в рамках окремих партій товару, буде визначатися сторонами у видаткових накладних для кожної партії товару додатково. Загальна ціна цього договору складається з суми вартостей всього товару поставленого за цим договором.

Відповідно до п.5.2 договору покупець здійснює 100% передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачене додатковою угодою до договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання (п.9.1 договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 р. позивач передав відповідачеві дизельне паливо, що підтверджується видатковими накладними: № ПЛ1210-0010 від 10.12.2020 р. на суму 91532,70 грн., № ПЛ1210-0011 від 10.12.2020 р. на суму 91290,55 грн., № ПЛ1211-0010 від 11.12.2020 р. на суму 92017,00 грн., № ПЛ1214-0009 від 14.12.2020 р. на суму 104775,00 грн., № ПЛ1217-0014 від 17.12.2020 р. на суму 92743,45 грн., № ПЛ1217-0012 від 17.12.2020 р. на суму 92743,45 грн., № ПЛ1224-0009 від 24.12.2020 р. на суму 94922,80 грн., а також відповідними товарно-транспортними накладними: №00016692 від 10.12.2020 р., №00016710 від 10.12.2020 р., № 00016748 від 11.12.2020 р., № 00016829 від 14.12.2020 р., №00016925 від 17.12.2020 р., № 00016952 від 17.12.2020 р., № 00017155 від 24.12.2020 р. /а.с. 9-22 у т.1/.

Суду надані також акти узгодження остаточної ціни продажу партії товарів, відвантажених за відповідними видатковими накладними, а саме: №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9 від 04.01.2021 р. /а.с. 23-29 у т.1/, що відповідає умовам п.1.2, п.5.1 договору.

Також на підтвердження факту поставки нафтопродуктів позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАЦ» надав суду копії податкових накладних № 113 від 10.12.2020 р., № 114 від 10.12.2020 р., № 126 від 11.12.2020 р., № 143 від 14.12.2020 р., № 172 від 17.12.2020 р., № 173 від 17.12.2020 р., № 230 від 24.12.2020 р. з квитанціями про реєстрацію їх в реєстрі /а.с.13-26 у т.2/.

Таким чином, позивач надав докази передачі дизельного палива за договором поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 р. на загальну суму 677752,96 грн. (з урахуванням актів узгодження остаточної ціни).

Банківськими виписками підтверджено виконання відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" часткової оплати позивачеві за дизельне паливо на загальну суму 278972,84 грн./а.с. 112-113 у т.1/.

15.02.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАЦ» надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" вимогу про сплату заборгованості за поставлені нафтопродукти в сумі 398780,12 грн., яка отримана ТОВ «ОРЕЛ-ОЙЛ» 24.02.2021 р., але залишена відповідачем без відповіді та без задоволення /а.с.235-236 у т.1/.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАЦ» звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" про стягнення 398780,12 грн. заборгованості за договором № 85/20 поставки нафтопродуктів від 07.08.2020 р.

Господарський суд Житомирської області відповідно до оскаржуваного рішення задоволив позовні вимоги і колегія суддів погоджується з таким рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

На умовах договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 р. між сторонами виникли правовідносини з поставки, які регулюються нормами пар.1,3 гл.54 Цивільного кодексу України та пар.1 гл.30 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст.265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 175, ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Частиною 2 ст.712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

У відповідності до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ГПК України).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" за поставлені нафтопродукти у заявленій сумі 398780,12 грн. підтверджена первинними обліковими документами. Вищеперелічені первинні документи мають необхідні реквізити відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (з подальшими змінами), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого Мінюстом України 05.06.1995 р. за № 168/704, тому є належними доказами того, що фактично відбулась господарська операція (в даному випадку передача/прийняття товарів за договором) і, відповідно є доказами зобов`язання відповідача перед позивачем за ст.509 ЦК України та ст.ст.173-174,193 ГК України.

За наведених обставин заборгованість у сумі 398780,12 грн. підлягає стягненню з відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства та умов договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 р.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Так, доводи відповідача про відсутніть повноважень у директора ТОВ «Плац» Олексенка С.О. на підписання позовної заяви, представництво інтересів позивача в суді відхиляються колегією суддів, оскільки спростовані матеріалами справи.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору/контракту (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.

Відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Плац», оформленого протоколом № 24 від 11.01.2021 р., на посаду директора ТОВ «Плац» призначено Олексенка С.О.

Витягом з ЄДРПОУ /а.с.37-41 у т.1/ підтверджено, що керівником ТОВ «Плац» є Олексенко С.О., який діє без обмежень повноважень.

Таким чином, колегією суддів на підставі матеріалів справи встановлено повноваження директора ТОВ «Плац» Олексенка С.О. діяти як повноважний орган товариства, зокрема, представляти інтереси позивача в суді і підписувати позовну та інші заяви у даній справі.

З урахуванням вищенаведених норм колегія суддів відхиляє також твердження скаржника про підписання договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 р. від імені ТОВ «Плац» неуповноваженою особою. Так, відповідно до наказу директора ТОВ «Плац» Потійко Т.Ф. № 2-Д від 12.05.2020 р. про надання повноважень Олексенку Сергію Олександровичу на представництво ТОВ «Плац», яким Олексенко С.О. надано повноваження на представництво інтересів ТОВ «ПЛАЦ» в підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, органах місцевого самоврядування, місцевої виконавчої влади, правоохоронних органах, тощо та видано йому довіреність з визначенням обсягу повноважень на представництво підприємства /а.с.124 у т.1/.

Відповідно до довіреності № 1 від 12.05.2020 р. ТОВ «Плац», в особі директора, Потійко Тараса Федоровича, уповноважив Олексенка С.О. представляти інтереси ТОВ «Плац» в підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, органах місцевого самоврядування, місцевої виконавчої влади, правоохоронних органах, тощо. Для здійснення повноважень Олексенко С.О. має право від імені та в інтересах ТОВ «ПЛАЦ» в своїй особі укладати будь-які господарські та цивільно-правові правочини, договори та таке інше, в тому числі договори: купівлі-продажу, поставки, комісії, найму оренди, позики, підряду, доручення, тощо; а також первинну бухгалтерську документацію з правом засвідчувати (підписувати) відповідні дії/документи своїм підписом. Вчиняти в інтересах товариства будь-які значущі дії та користуватися будь-якими правами, наданими товариству як суб`єкту права чинним законодавством України. Свій підпис Олексенко С.О. має право завіряти печаткою ТОВ «Плац» №1 /а.с.125 у т.1/.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Отже матеріалами справи підтверджено, що договір поставки був підписаний Олексенком С.О. як повноважним представником ТОВ «Плац».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що укладення договору не уповноваженою особою або з перевищенням повноважень не завжди є підставою для визнаня такого договору недійсним. Так, відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено, що сторони приступили до виконання договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 р.

Так, позивач передав, а відповідач - прийняв нафтопродукти за видатковими накладними та товарно-транспортними накладними і частково виконав оплату за одержану продукцію, і такі дії сторін свідчать про укладення і подальше схвалення договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 р. обома сторонами.

Крім того, наведені обставини були предметом спору у справі № 904/4780/21 за позовом ТОВ «Орел-Ойл» до ТОВ «Плац» про визнання недійсним договору поставки № 85/20 від 07.08.2020 р. Підставою позову ТОВ «Орел-Ойл» зазначив те, що директор з транспорту Олексенко С.О. на час укладання і підписання оспорюваного договору не був включений до ЄДРПОУ як особа, яка правомочна від імені юридичної особи підписувати договори.

.Відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровськох області від 09.08.2021 р. у справі № 904/4780/21 відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору поставки № 85/20 від 07.08.2020 р. Рішення господарського суду у справі № 904/4780/21 набрало законної сили 02.09.2021 р., і відповідно до норм ст.75 ГПК України обставини, встановлені у справі № 904/4780/21, не доказуються у справі, де беруть участь ті самі особи.

Також колегією суддів відхиляється посилання відповідача на відсутність документів про якість поставленої нафтопродукції, оскільки якість поставленої продукції чи непередача сертифікатів якості чи інших документів, що посвідчують якість відповідно до умов п. 2.1.2 договору(що також є спором про якість), не є предметом спору у даній справі.

Так, умовами п. 4.1 договору сторони погодили, що покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю у відповідності до вимог «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України», затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 р. за № 805/15496, та умов цього договору.

При цьому згідно з п. 2.1.2 договору сторони погодили, що під час передачі нафтопродуктів постачальник за вимогою покупця надає сертифікати відповідності або аналогічні документи (свідоцтва про визнання іноземних сертифікатів відповідності або інші документи, що посвідчують якість) із зазначенням найменування нафтопродуктів.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Отже, при вирішенні спору, пов`язаного з поставкою продукції і товарів неналежної якості або некомплектних, необхідно керуватись відповідно до норм ст.271 ГК України Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держжарбітража при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (з доповненнями та змінами).

Оскільки іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений (не погоджений) інший порядок приймання нафтопродуктів за якістю, покупець зобов`язаний виконати перевірку якості і оформити її результати в строки та в порядку, визначеному Інструкцією про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (далі по тексту Інструкція П-7) та Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України.

Відповідач, одержавши нафтопродукти, не надав суду належні докази перевірки якості товару в порядку, визначеному п.6, 10-11, 13, 14, 19-23, 29-32 Інструкції П-7 та відповідно до п.п. 5.4.1, 14.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України. Вибіркова перевірка якості відповідно до п.15 Інструкції П-7 також не виконувалась докази такого відсутні.

За відсутності доказів виконання приймання за якістю в порядку, визначеному Інструкцією П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України, твердження відповідача про одержання товарів неналежної якості та без сертифікатів є безпідставними, оскільки не підтверджені доказами відповідно до вимог ст.ст.74, 76-79 ГПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що нафтопродукти прийняті відповідачем без зауважень і претензій до якості.

Також є необґрунтованими доводи скаржника, що видаткові накладні та товарно-транспортні підписані з боку одержувача ТОВ «Орел-Ойл» невстановленою та неповноважною особою, і відсутність довіреностей представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Орел-Ойл» свідчить про прийняття товару неуповноваженими особами. Колегія суддів дослідила видаткові накладні та товарно-транспортниі накладні /а.с. 9-22 у т.1/ і встановила, що накладні підписані представниками сторін і підписи представника одержувача у видаткових накладних і товарно-транспортних накладних засвідчені відбитком печатки ТОВ «Орел-Ойл», що підтверджує повноваження особи на здійснення господарської операції від юридичної особи-відповідача, оскільки печатка відноситься до даних, що ідентифікують особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських правовідносин.

При цьому, суду не надавались докази звернень до компетентних органів із заявою про її втрату чи викрадення. Таким чином, підстави вважати, що печатка відповідача перебувала у невідомих осіб, за відсутності відповідних повноважень, у суду відсутні.

За таких обставин колегія суддів оцінює як безпідставні доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ", що первинні документи є неналежними доказами у справі.

Щодо доводів скаржника про безпідставне відхилення судом першої інстанції клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та клопотання про проведення судової технічної експертизи /а.с.245-246, 261-263 у т.1/ колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач у клопотаннях про призначення судових експертиз у даній справі, поданих до суду першої інстанції в якості їх обґрунтування, посилався на наявність сумніву щодо достовірності доданих позивачем до позовної заяви документів у частині їх підписання директором ТОВ "Орел-Ойл" та скріплення печаткою вказаної юридичної особи.

Поряд з цим, відповідач не навів обгрунтованих доводів чи доказів, які б доводили підстави для сумніву щодо достовірності доданих позивачем до позовної заяви документів у частині їх підписання директором ТОВ "Орел-Ойл" та скріплення печаткою. Тому судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що відповідачем не доведено, що у даному випадку висновки експерта не можуть замінити інші засоби доказування і для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, і клопотання відхилене судом з відповідним обгрунтуванням. Колегія суддів погоджується із висновком суду, враховуючи вищенаведені обставини у справі в їх сукупності.

Доводи відповідача щодо не отримання письмової вимоги про сплату заборгованості від позивача спростовані матеріалами справи: як зазначено вище, позивачем 15.02.2021 р. направлялася відповідачу вимога про сплату заборгованості за поставлені нафтопродукти в розмірі 398780,12 грн., яка отримана керівником ТОВ «ОРЕЛ-ОЙЛ» 24.02.2021 р., про що свідчить роздруківка відстеження відправлення з сайту Укрпошти /а.с.235-236 у т.1/.

Разом з тим, обставини досудового врегулювання не мають в даному випадку значення для правильного вирішення спору.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 11.08.2021 р. у справі № 906/262/21 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 11.08.2021р. у справі № 906/262/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справ № 906/262/21 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 06.12.2021 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.