ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа№ 910/8154/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 30.11.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021

у справі №910/8154/21 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України»

до Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна»

про стягнення 500 000,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» (далі, позивач або Федерація) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна» (далі, відповідач або Підприємство) про стягнення 500 000,00 грн неодержаних доходів (упущеної вигоди).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно ухилився від взятих на себе договірних зобов`язань згідно Договору про надання послуг від 02.02.2021, що зумовило розірвання договору з вини ДП «Автомаз Україна» та, як наслідок, призвело до неотримання позивачем доходів у розмірі 500 000,00 грн в обумовлений договором строк (до 01.03.2021).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Приймаючи оскаржуване рішення, судом також було враховано, що виконавець був завчасно повідомлений (26.02.2021 письмово на електронну адресу) про можливе невиконання замовником своїх зобов`язань; розірвання договору в односторонньому порядку відбулося саме зі сторони позивача, тобто, фактично позивач сам відмовився від можливості отримання прибутку від реального виконання даного договору; позивачем не надано належних доказів того, що розраховувати на отримання винагороди, укладаючи вказаний договір, позивач міг тільки від відповідача, а не від інших осіб, з якими можна б було в подальшому укласти договір аналогічного змісту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 07.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- встановлена судом першої інстанції обставина повідомлення виконавця 26.02.2021 письмово на електронну адресу про можливе невиконання замовником своїх зобов`язань не відповідає дійсності, оскільки такого повідомлення позивач не отримував, доводи відповідача про направлення такого листа на електронну адресу президента «Федерації стронгмену України» Сергія Конюшка () не підтверджені належними та допустимими доказами;

- твердження суду про те, що позивач сам відмовився від виконання договору листом від 02.04.2021 за №6 не відповідає дійсності, оскільки саме Підприємство перше прийняло рішення про розірвання договору, надіславши позивачу лист №49 від 04.03.2021;

- безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів того, що він не міг працювати із іншими учасниками цього сегменту ринку (компанії, які працюють із вантажними автомобілями). Так, саме підписання договору із відповідачем вже виключило можливість укладання аналогічних договорів з іншими учасниками ринку;

- відповідач порушив право та законний інтерес позивача на отримання прибутку від ведення своєї господарської діяльності та в діях останнього наявні всі елементи складу цивільного правопорушення. Позивач розраховував отримати 01.03.2021 від відповідача саме прибуток в розмірі 500 000,00 грн у вигляді передоплати за договором;

- позивач не отримував відзиву на позовну заяву, про що повідомляв суд у додаткових поясненнях від 25.06.2021, однак суд на дану обставину увагу не звернув.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

05.10.2021 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому він просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач у відзиві наголосив на наступному:

- лист про розірвання договору від 26.02.2021 було направлено на електронну адресу, вказану у візитці Президента Федерації стронгмену України Сергія Конюшка, який також є директором Федерації;

- у листі позивача №6 від 02.04.2021 не має жодного натяку на прийняття або відхилення раніше надісланих Підприємством пропозицій (листи №38 від 26.02.2021 та №49 від 04.03.2021) про розірвання договору;

- позивачем не подано суду належних доказів упущеної вигоди, а саме доказів того, що він намагався знайти інших осіб, з якими можливо було б у подальшому укласти договір аналогічного характеру або що такі спроби були безуспішними;

- відповідачем на адресу позивача надсилався відзив на позовну заяву, однак останній був повернутий із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» у справі №910/8154/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8154/21, необхідні для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

15.09.2021 матеріали справи №910/8154/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21, розгляд справи призначено на 12.10.2021.

У судове засідання, призначене на 12.10.2021, з`явилися керівник та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України».

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 відкладено на 02.11.2021.

У зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 01.11.2021 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5510/21 від 01.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 справу №910/8154/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Разіна Т.І., розгляд справи №910/8154/21 призначено на 30.11.2021.

У судовому засіданні 30.11.2021 за результатами заслуховування пояснень представників позивача та дослідження матеріалів справи судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 30.11.2021 з`явилися представники позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представники позивача у судовому засіданні підтримували доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

02.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» (виконавець) та Дочірнім підприємством «Автомаз-Україна» (замовник) укладено Договір про надання послуг б/н (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець, протягом визначеного в додатку 1 до договору, але не обмежуючись ним, у рамках проведення змагального сезону зі стронгмену 2021 року, зобов`язується надати замовнику послуги (наведені в переліку пунктів 1.1.1-1.1.13 Договору).

Виконавець має право використовувати найменування торгової марки «ВМС» та найменування замовника виключно для цілей, передбачених договором, використання найменування торгової марки «ВМС» та найменування замовника в інших цілях та/або після закінчення строку дії даного договору виконавцю забороняється (пункт 4.1. Договору).

Згідно пункту 5.1. Договору, загальна вартість послуг за цим договором, вказаних у пункті 1.1., складає один мільйон п`ятсот тисяч гривень (1 500 000) грн 00 коп.

Оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником згідно виставленого виконавцем рахунку-фактури на умовах повної передоплати, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківський рахунок виконавця (пункт 5.3. Договору).

Згідно пункту 5.4. Договору терміни оплати:

- 500 000 грн до 01.03.2021,

- 250 000 грн до 01.05.2021,

- 375 000 грн до 01.09.2021,

- 375 000 грн до 01.11.2021.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2021 року (пункт 8.1. Договору).

У додатку №1 до Договору сторони погодили попередній календар плану заходів Федерації стронгмену на 2021 рік.

Як зазначено позивачем, він приступив до виконання Договору, а саме розмістив інформацію про замовника (найменування торгової марки «ВМС») на офіційному сайті Федерації стронгмену України (пункт 1.1.3. Договору).

25.02.2020 позивачем направлено відповідачу рахунок-фактуру №1 від 25.02.2021 на суму 500 000,00 грн за послуги з просування торгової марки «ВМС» зі строком оплати до 01.03.2021, який отриманий відповідачем 26.02.2020.

Вказаний рахунок відповідачем оплачений не був.

03.03.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено лист вих. №4 від 03.03.2021, в якому позивач просив негайно з моменту отримання вимоги перерахувати кошти в розмірі 500 000,00 грн. Дана вимога отримана відповідачем 04.03.2021, про що зазначено відповідачем у листі №49 від 04.03.2021.

Листом №49 від 04.03.2021 відповідач у відповідь на лист позивача №4 від 03.03.2021 зазначив, що 26.02.20210 за №38 Підприємством було надіслано на адресу позивача пропозицію про дострокове розірвання договору, починаючи з 26.02.2021. Однак, у листі №4 від 03.03.2021 відсутнє згадування стосовно розгляду надісланої пропозиції про розірвання договору. Зважаючи на це, відповідач звернувся до позивача із проханням протягом 3-х днів повідомити про прийняття або про відмову в прийнятті пропозиції Підприємства стосовно дострокового розірвання договору.

У відповідь листом вих. №5 від 15.03.2021 позивач повідомив відповідача про те, що жодних пропозицій про розірвання договору на офіційну поштову адресу не отримував, причин для розірвання договору не вбачає. Також, проінформовано, що свої зобов`язання згідно договору б/н від 02 лютого 2021 року позивач виконує в повному обсязі та вже поніс витрати на забезпечення його виконання. Враховуючи це, позивач просив відповідача негайно (невідкладно) після отримання цього листа перерахувати позивачу суму коштів у розмірі 500 000,00 грн. Даний лист отримано відповідачем 18.03.2021.

На адресу відповідача направлено лист вих. №6 від 02.04.2021, в якому зазначено, що станом на 01.04.2021 останнім не сплачено жодних коштів за виставленим позивачем рахунком, чим порушено договірні зобов`язання. У зв`язку з істотним порушенням умов договору, через невиконання взятих відповідачем зобов`язань, що поставило під неможливість виконувати договірні зобов`язання позивачем та зірвало проведення Національного чемпіонату зі стронгмену у сезоні 2021 року, проінформовано про розірвання договору б/н від 02.02.2021 (в порядку, встановленому статтями 615 та 907 Цивільного кодексу України). Для досудового врегулювання спору позивачем запропоновано відповідачу сплатити компенсацію за завдані збитки в розмірі 300 000,00 грн.

Вищезазначений лист направлено відповідачу 06.04.2021 та отримано останнім 10.04.2021, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 06.04.2021, накладною Укрпошти №1010 від 06.04.2021 та трекінгом відстеження Укрпошти.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначає, що відповідач порушив його право та законний інтерес на отримання прибутку від ведення своєї господарської діяльності, завдавши йому збитків внаслідок розірвання договору в зв`язку з істотним порушенням умов договору (невиконання обов`язку щодо здійснення попередньої оплати у строк до 01.03.2021) у вигляді упущеної вигоди на суму 500 000,00 грн.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позову, наголосив, що позивач був завчасно (03.02.2021 по телефону та 26.02.2021 письмово) повідомлений про можливе невиконання замовником свої зобов`язань за договором. Водночас, позивачем не доведено, що ним вживались усі залежні від нього заходи щодо укладення аналогічного договору із іншою компанією.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Виходячи із наведеного, суд у межах кожної конкретної справи зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі №914/1128/16, постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16.

Колегія суддів зазначає, що різні способи захисту вимагають застосування різних механізмів доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Нормами статей 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України відшкодування збитків визначено одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Так, спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідач, на думку позивача, в порушення своїх договірних зобов`язань за Договором про надання послуг від 02.02.2021 не здійснив сплату позивачу до 01.03.2021 суми попередньої оплати в розмірі 500 000,00 грн, що призвело до розірвання договору та понесення позивачем збитків у вигляді неотриманого прибутку на вказану суму.

Тобто, позивачем у даній справі обрано такий спосіб захисту як пред`явлення позову про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

У діях відповідача, за твердженнями позивача, наявний повний склад цивільного правопорушення, необхідний для задоволення позову про відшкодування збитків, а саме:

- неправомірність поведінки відповідача, яка полягає в його абсолютній бездіяльності, яка зумовила істотне порушення взятого на себе договірного зобов`язання та, відповідно, розірвання договору;

- вина відповідача, яка виражена у невчиненні дій, які останні був зобов`язаний вчинити за умовами укладеного Договору (проведення передоплати до 01.03.2021 в сумі 500 000,00 грн);

- шкода - неотримання позивачем коштів в розмірі 500 000,00 грн в обумовлений Договором строк. При цьому розмір неодержаних доходів (упущеної вигоди) в сумі 500 000,00 грн не є абстрактним, а дійсно такі кошти були б отримані позивачем, оскільки така сума була чітко визначена договором, а також був встановлений граничний строк проведення цієї передоплати (до 01.03.2021), тому позивач об`єктивно розраховував, що з 02.03.2021 буде володіти коштами, які надійшли від відповідача, і тільки неправомірні дії останнього стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який полягає в тому, що бездіяльність відповідача спричинила неотримання позивачем доходів (упущеної вигоди) в розмірі 500 000,00 грн, які останній розраховував отримати до 01.03.2021 у разі належного виконання зобов`язання другою стороною, що є об`єктивним наслідком протиправної поведінки завдавача шкоди.

Однак, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума грошових коштів не відповідає правовій природі збитків у вигляді упущеної вигоди та не може бути кваліфікована як така з огляду на наступне.

Загальні положення щодо відшкодування збитків закріплені у статті 22 Цивільного кодексу України.

Збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (пункт 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (упущена вигода).

Статтею 623 Цивільного кодексу України, яка конкретизує наведені положення щодо відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) також покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/1742/20, від 17.02.2021 у справі №916/450/20, від 03.11.2020 у справі №916/3563/19, від 20.10.2020 у справі №910/17533/19, від 26.02.2020 у справі №914/263/19.

Виходячи із наведеного, суд констатує, що збитки мають правову природу, яка не ототожнюється з будь-якими сумами, які особа повинна сплатити у зв`язку з виконанням умов договору, оскільки під збитками слід розуміти реальну втрату матеріальних цінностей, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, або втрата доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід.

Так, наприклад, упущеною вигодою є економічний результат невиконання перевізником умов договору надання послуг з перевезення вантажу, у зв`язку з чим вантажоотримувач не зміг вчасно виконати умови договору поставки з третьою особою, через що втратив реальний дохід.

Натомість, зміст мотивувальної частини позовної заяви та апеляційної скарги свідчить про те, що як неодержаний дохід (упущена вигода) позивачем у даній справі заявлена до стягнення сума коштів у розмірі 500 000,00 грн, яка являє собою несплачену відповідачем суму попередньої оплати у період дії Договору (враховуючи посилання скаржника на те, що одностороннє розірвання у зв`язку з істотним порушенням умов договору було здійснене листом від 02.04.2021 за вих.№6).

Отже, сума коштів попередньої оплати у розмірі 500 000,00 грн, яку відповідач мав сплатити позивачу згідно Договору, є договірним зобов`язанням та не вважається збитками в розумінні норм цивільного та господарського законодавства, та, відповідно, не є ні упущеною вигодою, ні реальними збитками.

Крім того, виходячи зі змісту статей 598, 599, 653 Цивільного кодексу України сам факт розірвання договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною (якщо таке було здійснене) та про яке стверджує позивач, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов`язаннями, що виникли до розірвання угоди, а також не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

У даному контексті колегія суддів, надаючи оцінку доводам сторін щодо розірвання договору, встановила наступне.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, зазначив, що виконавець (позивач) був завчасно (26.02.2021 письмово на електронну адресу) повідомлений про можливе невиконання замовником своїх зобов`язань, а розірвання договору в односторонньому порядку відбулося саме зі сторони позивача.

Колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки умовами укладеного сторонами Договору електронна адреса , на яку відповідачем було направлено лист від 26.02.2021 (том 1, а.с. 61-63), не визначена як офіційна адреса для листування із Товариством з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України».

Відтак, відсутні підстави для висновку про належне повідомлення відповідачем позивача листом від 26.02.2021 про неможливість виконання та розірвання Договору з 26.02.2021. Судом при цьому враховано, що позивач у листі вих.№5 від 15.03.2021 у відповідь на лист відповідача від 04.03.2021 №49 (том 1, а.с. 27) повідомив останнього, що жодних пропозицій про розірвання договору на офіційну поштову адресу не отримував та вважає відсутніми підстави для його розірвання.

Стосовно наявності підстав для одностороннього розірвання Договору позивачем, колегією суддів встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач фактично тричі звертався до відповідача із вимогами здійснити згідно пункту 5.4. Договору оплату в сумі 500 000,00 грн, а саме шляхом направлення 25.02.2021 на адресу відповідача рахунку-фактури №1 від 25.02.2021 (том 1, а.с. 18-20), листа №4 від 03.03.2021 (том 1, а.с. 21-24) та листа №5 від 15.03.2021 (том 1, а.с. 27-29), які були залишені відповідачем без задоволення.

Враховуючи нездійснення відповідачем станом на 01.04.2021 оплати коштів за виставленим позивачем рахунком на суму 500 000,00 грн, позивач листом №6 від 02.04.2021 повідомив відповідача про розірвання Договору (в порядку, встановленому статтями 615 та 907 Цивільного кодексу України) у зв`язку з істотним порушенням його умов відповідачем - невиконання взятих зобов`язань.

Наявний у матеріалах справи лист відповідача від 04.03.2021 №49, відсутність оплати рахунку, виставленого позивачем, пояснення, наведені у відзиві на позовну заяву, згідно яких підставою для відмови від виконання умов договору стало те, що після його підписання генеральним директором з фінансових питань Мальнєвою Л.В. в ході вивчення договору було з`ясовано, що рекламні послуги як генерального партнера, які пропонувались Федерацією в запрошенні до співпраці №35 від 25.01.2021, і рекламні послуги ексклюзивного партнера, про надання яких укладено Договір, відрізняються, маючи при цьому однакову ціну, свідчать саме про небажання відповідача виконувати умови укладеного сторонами Договору на погоджених у ньому умовах, що в результаті і призвело до надіслання позивачем відповідачу листа від 02.04.2021 про розірвання договору.

У даному контексті колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи зі змісту статей 615, 651, 653, 907 Цивільного кодексу України право сторони на односторонню відмову від договору про надання послуг повинно бути прямо передбачено законом або вказано у тексті самого договору про надання послуг . Якщо це право не передбачено, у такому випадку договір про надання послуг може бути розірвано за домовленістю сторін або в судовому порядку.

Умовами укладеного сторонами Договору не передбачено можливості одностороннього розірвання договору чи то за ініціативою виконавця, чи то за ініціативою замовника, а істотне порушення умов Договору - нездійснення оплати, на яке посилається скаржник, могло бути у відповідності до 651 Цивільного кодексу України підставою для його розірвання в судовому порядку.

Відповідно, права та обов`язки сторін, що виникли згідно умов Договору, мають регулюватися саме нормами зобов`язального права.

Таким чином, оскільки сума невиконаного згідно Договору зобов`язання не може бути кваліфікована як збитки у вигляді упущеної вигоди у розумінні цивільного та господарського законодавства, колегія суддів вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах шляхом подання позову про відшкодування збитків, а тому у даній справі в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав.

Відтак, не у повній мірі відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції, зроблені у мотивувальній частині рішення (щодо повідомлення відповідачем позивача про неможливість виконання умов договору, щодо розірвання договору в односторонньому порядку зі сторони позивача), що, втім, не призвело до неправильного вирішення спору та прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Додатково до наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано суду належних доказів того, що розраховувати на отримання винагороди, укладаючи вказаний Договір, позивач міг тільки від відповідача, а не від інших осіб, з якими можна було б в подальшому укласти договір аналогічного змісту.

Посилання скаржника в даному контексті на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» вих.№18 від 02.02.2021 (том 1, а.с. 34), адресований ТОВ «Сучасні вантажівки», та лист ТОВ «Спец Тех Захід» вих.№2 від 16.04.2021 (том 1, а.с. 35), адресований ТОВ «Федерація Стронгмену України», оцінюються судом критично, враховуючи наступне.

Лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» вих.№18 від 02.02.2021 (том 1, а.с. 34), адресований ТОВ «Сучасні вантажівки», містить інформацію станом на дату укладення Договору із відповідачем про неможливість подальшої співпраці з ТОВ «Сучасні вантажівки» у зв`язку з початком співпраці з іншим брендом вантажних автомобілів у сезоні 2021 року.

Натомість, після надіслання листа про розірвання Договору із відповідачем, згідно якого позивач стверджував про припинення договірних правовідносин, позивач не звертався до ТОВ «Сучасні вантажівки» із пропозицією співпраці та відмову від останнього не отримував. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Лист ТОВ «Спец Тех Захід» вих.№2 від 16.04.2021, копія якого долучена позивачем до відзиву, містить, у свою чергу, посилання на пропозицію рекламної співпраці ТОВ «Федерація Стронгмену України» без зазначення її дати та суті, а тому не може бути взятий судом до уваги як доказ на підтвердження того, що позивач звертався до ТОВ «Спец Тех Захід» саме із пропозицією про укладення Договору, аналогічного спірному .

При цьому, жодних інших підтверджень надіслання компаніям, які працюють у сфері продажу вантажного транспорту, пропозицій про співпрацю в 2021 році, на які посилається позивач, надано не було.

Отже, посилання скаржника на те, що укладення Договору із відповідачем позбавило його співпраці з іншими учасниками ринку та призвело до зриву змагань зі стронгмену є недоведеними.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки попри зазначення позивачем про неотримання ним відзиву на позовну заяву, не здійснив перевірку наявності доказів його направлення та взяв до уваги його доводи, судом відхиляються, оскільки відповідачем до відзиву на позовну заяву на виконання вимог частини 6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України долучено накладну Укрпошти №972 та опис вкладення у цінний лист на підтвердження направлення копії відзиву позивачу. Водночас, норми процесуального законодавства не зобов`язують відповідача долучати до відзиву на позовну заяву докази отримання його копії іншою стороною, а суд досліджувати обставини щодо його отримання чи неотримання іншою стороною.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

У даному контексті судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення. Апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8154/21 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Федерація Стронгмену України».

Матеріали справи №910/8154/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.12.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

Т.І. Разіна