ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відстроченні або розстроченні виконання судового рішення

"25" листопада 2021 р. Cправа №902/931/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву фізичної особи - підприємця Кучманюка Олега Володимировича від 18.10.2021 про розстрочення виконання рішення суду у справі

за позовом фермерського господарства "Імперія-Агро", с.Глинськ Калинівського району Вінницької області

до фізичної особи - підприємця Кучманюка Олега Володимировича, с.Сокиринці Вінницького району Вінницької області

про стягнення 313631,1 грн заборгованості згідно договору поставки

учасники процесу:

представник позивача (стягувача): Бондар С.С., витяг з ЄДРЮОФОПГФ від 21.07.2020 (керівник);

представник відповідача (боржника): Захарчук М.В., діє на підставі ордеру.

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа за позовом фермерського господарства "Імперія-Агро" про стягнення з фізичної особи - підприємця Кучманюка Олега Володимировича суми основного боргу в розмірі 263397,60 грн та 50233,50 грн пені, що нараховані з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору №20-02-1 від 05.02.2020 в частині повної оплати за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.02.2021у справі №902/931/20, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2021, частково задоволено позов Фермерського господарства "Імперія-Агро" до фізичної особи-підприємця Кучманюка Олега Володимировича про стягнення 313631,1 грн. Присуджено до стягнення з фізичної особи - підприємця Кучманюка Олега Володимировича на користь Фермерського господарства "Імперія-Агро" 263397,60 грн основного боргу; 18696,07 грн пені та 4231,41 грн - судового збору. Відмовлено в позові в частині стягнення 31537,43 грн пені.

21.07.2021 на виконання вказаного рішення суду виданий відповідний наказ, який надісланий на адресу стягувача.

19.10.2021 від боржника до суду надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду від 25.02.2021, шляхом сплати суми, яка визначена рішенням суду, щомісячно рівними платежами до 30.06.2022. Мотивуючи дану вимогу останній зазначає наступне:

"... На даний час у відповідача відсутня фінансова можливістю виконати рішення суду в повному обсязі у зв`язку із відсутністю майна за рахунок якого може бути стягнення боргу.

Однак, відповідно до укладеного 08.10.2021 року договору на переробку давальницької сировини №21-10/-П, відповідач взяв на себе зобов`язання на замовлення ФОП Махиборода Р.М., здійснювати переробку соняшника у готову продукцію.

Договір передбачає щомісячне надходження на рахунок відповідача коштів в сумі не менше 30000,00 (тридцяти тисяч) гривень, (п. 4.3. Договору).

За рахунок зазначених коштів, боржник зможе здійснювати погашення заборгованості перед позивачем/стягувачем."

Ухвалою суду від 25.10.2021 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.11.2021.

16.11.2021 до суду надійшли пояснення позивача (стягувача), в яких останній зазначає, що з урахуванням інтересів ФГ "Імперія-Агро" та ступеня вини ФОП Кучманюка О.В. у виникненні спору, розстрочення виконання рішення суду суперечитиме завданням господарського судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Крім того, стягувач зазначає, що від відповідача (боржника) до моменту відкриття виконавчого провадження не надходило жодних пропозицій щодо відтермінування виконання судового рішення.

За результатами судового засідання, 18.11.2021, судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про оголошення перерви під час його проведення до 25.11.2021

На визначену судом дату (25.11.2021) з`явились представники обох сторін.

Під час судового засідання, 25.11.2021, представник боржника підтримав доводи заяви про розстрочення виконання рішення суду та просив суд її задовольнити. Натомість представник стягувача щодо її задоволення заперечив.

З метою прийняття рішення відносно вказаної заяви ФОП Кучманюка О.В. суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частин ухвали представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Таким чином, досліджуючи заяву боржника суд враховує таке.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі №908/1884/19.

Як зазначалось вище по тексту, боржник, обґрунтовуючи необхідність розстрочення виконання рішення суду, посилається на відсутність фінансової можливістю виконати рішення суду в повному обсязі у зв`язку із відсутністю майна, за рахунок якого може бути стягнення боргу. При цьому останній вказує про можливість виконання рішення суду частинами, за рахунок щомісячних надходжень, в розмірі 30000,00 грн, які відповідач планує отримати при виконанні договору на переробку давальницької сировини №21-10/-П від 08.10.2021.

Надаючи оцінку вказаному аргументу заявника суд враховує наступне.

Фінансовий стан підприємства - це сукупність показників, що відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні й потенційні фінансові можливості підприємства.

Основним джерелом інформації для фінансового аналізу є фінансова звітність підприємства за два останні календарні роки та за останній звітній період. Фінансовий аналіз підприємства складається з таких етапів: оцінка майнового стану підприємства та динаміка його зміни; аналіз фінансових результатів діяльності підприємства; аналіз ліквідності; аналіз ділової активності; аналіз платоспроможності (фінансової стійкості); аналіз рентабельності.

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, в тому числі Форма 1 "Баланс"; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості - звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма N1-Б); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства - Форма 2 "Звіт про рух грошових коштів"; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Частина 1 статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 визначає, що підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. У разі якщо бухгалтерський облік підприємства ведеться підприємством, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, фінансову звітність підписують керівник підприємства або уповноважена особа, а також керівник підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, або уповноважена ним особа. При цьому відповідальність підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, визначається законом та договором про надання бухгалтерських послуг. Фінансову звітність підприємства, що становить суспільний інтерес, підписують керівник або уповноважена особа у визначеному законодавством порядку та головний бухгалтер. Фінансова звітність недержавних пенсійних фондів та інститутів спільного інвестування підписується у порядку, передбаченому законодавством. Відповідальність за своєчасне та у повному обсязі подання та оприлюднення фінансової звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (п.3 Загальних положень Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Загальні вимоги до фінансової звітності" №73 від 07.02.2013, далі - Положення).

Фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

Проміжна (місячна, квартальна) звітність, яка охоплює певний період, складається наростаючим підсумком з початку звітного року.

Баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал (абз.2 п.3 Положення).

Метою складання Балансу є надання користувачам повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан підприємства на звітну дату для прийняття ефективних економічних рішень.

Тобто, для оцінки фінансового стану підприємства необхідна інформація, яку можна отримати з балансу.

Звіт про фінансові результати - звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід (абз.13 п.3 Положення).

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період (п.8 Положення).

Звіт про рух грошових коштів - звіт, який відображає надходження і вибуття грошових коштів протягом звітного періоду в результаті операційної, інвестиційної та фінансової діяльності (абз.12 п.3 Положення).

Отже, належними доказами існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про рух грошових коштів та ін.), достовірність яких підтверджена належними засобами.

Проте, боржником належної фінансової звітності у вигляді звіту про рух коштів чи інших належних документів на підтвердження факту неплатоспроможності не подано.

Водночас відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд констатує, що відповідач не підтвердив наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" від 28.07.1999 (заява №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

При цьому відповідно до змісту статей 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність фінансової можливості, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для відстрочки виконання рішення суду, оскільки її наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання (відповідача).

Додатково суд зазначає, що відповідач у прохальній частині заяви просить суд розстрочити виконання рішення суду шляхом визначення щомісячних рівних платежів до 30.06.2021.

Поряд з тим, відповідно до ч.5 ст.331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Так, відповідно до ст.219 ГПК України після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його оголошення.

Порядок ухвалення судових рішень передбачений ст.233 ГПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.240 ГПК України).

Враховуючи, що розгляд справи здійснювався з викликом представників сторін датою ухвалення рішення є дата його проголошення (ухвалення).

Із матеріалів справи слідує, що рішення у справі №902/931/20 ухвалено 25.02.2021 (протокол судового засідання від 25.02.2021, т.1 а.с. 157-159), а тому датою ухвалення рішення є саме 25.02.2020.

Як зазначалось вище, відповідачем визначено дату останнього платежу до 30.06.2022, що перевищує один рік з дня ухвалення рішення суду від 25.02.2021.

З огляду на викладене, графік розстрочення виконання рішення суду, визначений позивачем, перевищує строк, передбачений ч.5 ст.331 ГПК України.

Враховуючи викладене вище, а також те, що наведені заявником обставини для розстрочки виконання рішення, не можуть розцінюватись як виняткові та беззаперечно не підтверджують неможливості виконання рішення суду, суд відмовляє в задоволенні заяви боржника про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 18, 46, 145, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. У задоволенні заяви фізичної особи - підприємця Кучманюка Олега Володимировича від 18.10.2021 про розстрочення виконання рішення суду у справі №902/931/20 від 30.06.2020 відмовити.

2. Ухвала суду від 25.11.2021 у справі №902/931/20 підписана суддею та набрала законної сили 30.11.2021.

3. Копію ухвали направити на наступні електронні адреси: позивача (), представника відповідача @mail.gov.ua)

4. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, підпункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи