ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. Справа №909/385/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

за участю представників учасників процесу:

від позивача Максимишин І..-представник

від відповідача Калинюк Р.С.-представник

розглядаючи апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України б/н від 11.08.2021 (Вх.№ЗАГС01-05/2765/21 від 13.08.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 (повний текст складено 19.07.2021)

у справі №909/385/21

за позовом Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестайм"

про розірвання договору міни від 11.02.2019 № 508 та зобов`язання повернути 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144, загальною площею 307, 3 кв. м.

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України заявлено позов до ТОВ "Інвестайм" про розірвання договору міни від 11.02.2019, укладеного між Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестайм", посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Павлінським В.Д. і зареєстрованим у реєстрі за №508, та зобов`язання повернути 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144, що становить наступні приміщення першого поверху літери А: 24 - кабінет, площею 199, 5 кв. м, 24а - кабінет площею 107, 8 кв. м, загальною площею 307, 3 кв м.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач договірних зобов`язань договору міни від 11.02.2019 не виконав - об`єкт незавершеного будівництва не добудував, і об`єкт залишився у тому стані, в якому був на момент укладення зазначеного договору.

Позивач вважає, що відповідач допустив істотне порушення договору і позивач вправі вимагати його розірвання на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Істотність порушення договору обґрунтовує тим, що він розраховував з 01.12.2019 експлуатувати отримане за договором приміщення за цільовим призначенням як комплекс гаражних боксів станції технічного обслуговування автомобілів, однак був повністю позбавлений можливості користуватись і розпоряджатись цим майном. Як наслідок, зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 330 000 грн. Збитки розраховує як орендну плату за 11 місяців (з 01.12.2019 до 01.11.2020) в розмірі 7 500 грн щомісячно, виходячи із цін на аналогічне майно згідно з оголошеннями у відкритому доступі в мережі Інтернет.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 у справі №909/385/21 відмовлено в позові.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки сторони не погодили усіх істотних умов договору підряду, то він вважається неукладеним. Внаслідок того, що між сторонами договір підряду не був укладений, у відповідача не виник обов`язок закінчити вказане незавершене будівництво, а у позивача не виникло право вимагати від відповідача виконання цього обов`язку в межах договору міни. Вимога позивача про зобов`язання повернути майно заявлена як наслідок розірвання договору. Проте відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України подано апеляційну скаргу б/н від 11.08.2021 (Вх.№ЗАГС01-05/2765/21 від 13.08.2021), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 у справі №909/385/21 та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України, посилаючись на те, що рішення суду є необгрунтоване, ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом помилково не застосовано при прийнятті рішення ч.2 ст.651 ЦК України, не досліджено істотних порушень відповідачем умов договору міни від 11.02.2019, внаслідок яких позивач значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні зазначеного договору та неможливістю відповідачем досягти цілей договору міни.

Скаржник вважає, що при ухваленні рішення судом не з`ясовано наступні обставини, що мають значення для справи: істотні умови договору міни від 11.02.2019 та лист №1/183 від 12.10.2020 ГО «Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України» на адресу ТОВ «Інвестайм», яким позивач вимагав від відподвіача виконати взяті на себе зобов`язання згідно п.1 договору міни від 11.02.2019.

Узагальнені доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

ТОВ «Інвестайм» у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем при зверненні до суду не доведено порушення права, за захистом якого може бути пред`явлено позов, не доведено підстав та умов з якими закон пов`язує можливість розірвання договорів.

Скаржником не доведено чим порушене його право і чи обраний спосіб захисту порушеного права, спрямований на його поновлення, призведе до реального захисту і поновлення його порушених прав та інтересів.

Відповідач зазначає, що договір міни є виконаним, за сторонами договору за їх заявою зареєстровано право власності на передані об`єкти нерухомого майна, договір не містить жодних відкладальних (скасувальних) умов та/або застережень.

ТОВ «Інвестайм» також подано пояснення до відзиву вих.№15/11-01 від 15.11.2021, до якого, враховуючи пояснення сторін, надані під час розгляду апеляційної скарги та фактичні обставини справи, долучено процесуальні документи, прийняті в інших судових справах, які на думку відповідача стосуються правовідносин, які склалися щодо отриманого ТОВ «Інвестайм» за договором міни від 11.02.2019 майна.

Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України подано заперечення на пояснення до відзиву на апеляційну скаргу від 23.11.2021, в якому зазначає, що викладені ТОВ «Інвестайм» міркування у поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу, спростовуються обставинами, встановленими судовим рішенням постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.08.2021 у справі №344/9230/17.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення щодо поданих доказів та зазначити, що такі подані суду інформативно.

З огляду на викладене судова колегія не бере до уваги подані сторонами документи як належні та допустимі докази у справі.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021 справу №909/385/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 28.09.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 відкладено розгляд справи на 12.10.2021.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 та 02.11.2021 оголошено перерви у судових засіданнях до16.11.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 відкладено розгляд справи на 25.11.2021.

Представники сторін в судових засіданнях виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

Між Івано - Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України та ТОВ «Інвестайм» 11.02.2019 укладено договір міни, який 11.02.2019 нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Павлінським В.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2402.

Відповідно до п.1 договору міни Івано-Франківська обласна організація Товариства сприяння обороні України передала ТОВ «Інвестайм», а ТОВ «Інвестайм» прийняло від Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в місті Івано - Франківську, вулиця Гетьмана Мазепи, будинок 144, що становить наступні приміщення 1-го поверху літери «А»: 24-кабінет, площею 199, 5 кв.м. 24а - кабінет площею 107,8 кв.м, загальною площею 307, 3 кв.м.

ТОВ «Інвестайм» передало Івано - Франківській обласній організації Товариства сприяння обороні України, а Івано - Франківська обласна організація Товариства сприяння обороні України прийняла від ТОВ «Інвестайм» об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80%, що знаходиться за адресою: місто Івано - Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, будинок 9, будівництво якого ТОВ «Інвестайм» зобов`язується закінчити до 01.12.2019 за власний кошт згідно кошторису.

Цей договір міни здійснюється без грошової доплати (п. 2 договору).

Згідно п.5 договору вартість 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, належних Івано - Франківській обласній організації Товариства сприяння обороні України, становить 28 578, 90 грн згідно з довідкою про балансову вартість від 23.01.2019. Вартість об 'єкта незавершеного будівництва, належного ТОВ «Інвестайм», становить 560 760, 80 грн згідно з довідкою про балансову вартість від 23.01.2019.

Відповідно до п.6 договору відчужувані об`єкти нерухомого майна передаються сторонами в день нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до ст. ст. 334, 640 ЦК України цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право власності на вищевказане майно виникає з моменту державної реєстрації нотаріусом цього права згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка є обов`язковою.

Згідно з п.9 договору міни відчужуване нерухоме майно візуально оглянуте сторонами до оформлення цього договору. Недоліки чи дефекти, які перешкоджали б їх використанню за цільовим призначенням, а також будь-які перебудови чи перепланування, не застережені в правовстановлюючих документах та в технічних паспортах, на момент огляду сторонами виявлені не були. В зв`язку з цим сторони не наполягають па проведенні поточної інвентаризації відчужуваного нерухомого майна. Претензій у сторін щодо якісних характеристик майна немає, і сторони приймають їх у технічному стані, придатному за цільовим призначенням.

В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані інші докази погодження сторонами умов закінчення ТОВ «Інвестайм» будівництва вказаного об`єкта незавершеного будівництва. В тому числі не представлено кошторис робіт.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України сторони визнали той факт, що вартість вказаних робіт по закінченню будівництва в ціні договору міни не врахована (протокол судового засідання від 08.07.2021).

Станом на 01.12.2019 та на час подання позову ТОВ «Інвестайм» не виконано роботи по завершенню будівництва вказаного об`єкта, що підтверджується копіями актів огляду від 28.10.2020, від 30.10.2020 із додатками - фотографіями. Відповідачем ця обставина не заперечувалась.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №220601082 від 17.08.2020 за позивачем на підставі дубліката договору міни, серія та номер 2402, виданого 17.08.2020, зареєстроване право власності на незавершене будівництво готовністю 80%, що знаходиться за адресою: місто Івано - Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, будинок 9, складова частина об`єкта нерухомого майна - СТО транспортних засобів, загальна площа 208 кв. м, дата державної реєстрації - 11.02.2019.

Позивач представив в паперових копіях три оголошення в мережі Інтернет (опубліковані з мобільного 20.11.2020) про вартість оренди приміщень, придбаних для використання під СТО: площею 300 кв. м з підйомником і покрасочним боксом - 7 500,00 грн в місяць, площею 300 кв. м - 800 дол. США в місяць, бокси площею 400 кв. м - 6 500,00 грн.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до відповідача про розірвання договору міни від 11.02.2019 та зобов`язання повернути 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144, що становить наступні приміщення першого поверху літери А: 24 - кабінет, площею 199, 5 кв. м, 24а - кабінет площею 107, 8 кв. м, загальною площею 307, 3 кв м.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

З огляду на встановлені вище обставини спірні правовідносини сторін виникли щодо виконання між сторонами договору міни.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи- підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За договором міни кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар (ч. 1 ст. 715 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

В ч. 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Як зазначалось вище п.1 та п. 5 договору міни сторони узгодили умови договору та факт реєстрації за позивачем права власності на придбаний об`єкт незавершеного будівництва, зокрема, сторони домовились передати у власність товар (майно), який є у продавця на момент укладення договору. Отже, позивач за договором міни від 11.02.2019 набув у власність саме об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80%, а не об`єкт, який буде закінчений будівництвом до 01.12.2019.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що обов`язок відповідача закінчити будівництво об`єкта за правовим змістом не охоплюється договором міни.

Твердження позивача про те, що договором міни може бути передбачено обмін майна на роботи (послуги), не відповідає положенням ч. 1 ст. 655 ЦК України, в якій йдеться виключно про передачу у власність товару (майна).

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За приписами ч. 1 ст. 317 ГК України роботи з завершення будівництва здійснюються на умовах підряду.

Відповідно до ч.1 ст.318 ГК України за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов`язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов`язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об`єкти і оплатити їх.

Договір підряду на капітальне будівництво повинен передбачати: найменування сторін; місце і дату укладення; предмет договору (найменування об`єкта, обсяги і види робіт, передбачених проектом); строки початку і завершення будівництва, виконання робіт; права і обов`язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об`єкта (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного та іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок прийняття об`єкта (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні строки; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договору (ч. 5 ст. 318 ГК України). У договорі підряду на капітальне будівництво сторони визначають вартість робіт (ціну договору) або спосіб її визначення (ч. 1 ст. 321 ГК України).

В ч. 1 ст. 323 ГК України передбачено, що договори підряду (субпідряду) на капітальне будівництво укладаються і виконуються на загальних умовах укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Кабінетом Міністрів України, відповідно до закону.

Відповідно до п. 5 Загальні умови укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві затверджені постановою КМУ від 01.08. 2005 N 668 (зі змінами) договір підряду укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору підряду є: найменування та реквізити сторін; місце і дата укладення договору підряду; предмет договору підряду; договірна ціна; строки початку та закінчення робіт (будівництва об`єкта); права та обов`язки сторін; порядок забезпечення виконання зобов`язань за договором підряду; умови страхування ризиків випадкового знищення або пошкодження об`єкта будівництва; порядок забезпечення робіт проектною документацією, ресурсами та послугами; порядок залучення субпідрядників; вимоги до організації робіт; порядок здійснення замовником контролю за якістю ресурсів; умови здійснення авторського та технічного нагляду за виконанням робіт; джерела та порядок фінансування робіт (будівництва об`єкта); порядок розрахунків за виконані роботи; порядок здачі-приймання закінчених робіт (об`єкта будівництва); гарантійні строки якості закінчених робіт (експлуатації об`єкта будівництва), порядок усунення недоліків; відповідальність сторін за порушення умов договору підряду; порядок врегулювання спорів; порядок внесення змін до договору підряду та його розірвання.

Відповідно до п. 14 Загальних умов предметом договору підряду є роботи, пов`язані з будівництвом об`єкта, обов`язок щодо виконання яких покладається на підрядника. Договірна ціна у договорі підряду визначається на основі кошторису (п. 21 Загальних умов).

Договір підряду вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і скріплення підписів печатками, а також нотаріального посвідчення, якщо це передбачено законом або домовленістю сторін (п. 12 Загальних умов).

Відповідно до п. 13 Загальних умов договір підряду вважається неукладеним (таким, що не відбувся) у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов. Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються відповідно до Цивільного кодексу України

Щодо вимог про розірвання договору судова колегія зазначає таке..

За доводами апеляційної скарги, відповідач вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував при прийнятті рішення ч.2 ст.651 ЦК України, не досліджено істотних порушень відповідачем умов договору міни від 11.02.2019, внаслідок яких позивач значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні зазначеного договору та неможливістю відповідачем досягненути цілей договору міни.

Так, за загальним правилом, визначеним у частині першій статті 651 ЦК України, що кореспондується з приписами статті 188 ГК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 910/2683/19, від 17.03.2020 у справі № 911/1102/19).

Отже, розглядаючи відповідну справу та застосовуючи частину другу статті 651 ЦК України підлягають встановленню судом та доказуванню позивачем (враховуючи принцип змагальності в господарському процесі) обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача і заперечення відповідача, зокрема щодо існування саме істотного порушення договору та якими доказами таке істотне порушення підтверджується; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Існує стала практика Верховного суду відносно критеріїв визначення «істотного порушення» при застосуванні положень статей 651 та 652 ЦК України, які встановлюють підстави зміни або розірвання договору, а також на те, що вони є загальними для усіх майнових правовідносин, а, отже, вказані висновки повинні враховуватись судами під час вирішення аналогічних спорів (близька за змістом правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/1655/18).

Водночас Верховний Суд звертає увагу, що частинами першою третьою статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (частина перша). Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина друга). (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.04.2021 у справі № 916/3904/19).

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що судом першої інстанції встановлено, що з матеріалів справи не вбачається, що сторони погодили істотні умови договору підряду, зокрема предмет договору та договірну ціну, відсутні докази на підтвердження погодження сторонами строків, етапів, порядку проведення додаткових робіт, режим таких робіт, отже він вважається неукладеним.

Отже, внаслідок того, що між сторонами договір підряду не був укладений, у відповідача не виник обов`язок закінчити вказане незавершене будівництво, а у позивача не виникло право вимагати від відповідача виконання цього обов`язку в межах договору міни.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не взято до уваги лист №1/183 від 12.10.2020 ГО «Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України» направлений на адресу ТОВ «Інвестайм», яким позивач вимагав від відповідача виконати взяті на себе зобов`язання згідно п.1 договору міни від 11.02.2019 не беруться судовою колегією до уваги з огляду на те, що договір міни від 11.02.2019 в частині передачі позивачу у власність товара (майна) в обмін на інший товар (майно) відповідач виконав, а обов`язок щодо завершення будівництва у нього не виник. Отже, відповідач не допустив істотне порушення договору.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання повернути майно, яка заявлена як наслідок розірвання договору, судова колегія зазначає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору (ч. 5 ст. 653 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а саме, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахування вищенаведених обставин, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, судова колегія прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги .

Також, судова колегія зазначає, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц, у зазначених скаржником постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-1, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц.

Посилання скаржника на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справі №344/9230/17 від 05.08.2021, не береться судовою колегією до уваги, оскільки обставини у цій справі не є подібними до обставин у даній справі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України б/н від 11.08.2021 (Вх.№ЗАГС01-05/2765/21 від 13.08.2021) залишити без задоволення.

2. Господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 у справі №909/385/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.