РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2021Справа № 910/13449/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення 27 731,55 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2021 року комунальне підприємство "Міськелектротранссервіс" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (далі - Компанія) грошових коштів у розмірі 27 731,55 грн, з яких: 25 956,59 грн - сума невиплаченого страхового відшкодування, 1 774,96 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201125671 з відшкодування шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення виявлених недоліків.

20 вересня 2021 року до суду надійшли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі № 910/13449/21 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 27 вересня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/13449/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 27 вересня 2021 року була отримана уповноваженим представником відповідача 8 жовтня 2021 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього судового відправлення № 239.

Проте Компанія в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

26 жовтня 2021 року до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі надійшла заява, в якій вказано, що ціна позову не змінилась.

Зважаючи на те, що Компанія належним чином була повідомлена про розгляд даної справи, з моменту отримання нею копії ухвали суду від 27 вересня 2021 року сплив достатній строк для подання необхідних заяв та клопотань, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для розгляду даного спору, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

8 жовтня 2020 року о 00 год. 15 хв. у місті Харкові, на проспекті Любові Малої в районі будинку 36А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , яка скоїла наїзд на зупинку міського пасажирського транспорту загального користування «вулиця Станційна».

Дані обставини були зазначені в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 9 жовтня 2020 року. Відповідно до наведеного повідомлення ОСОБА_1 свою вину в даній дорожньо-транспортній пригоді не визнала.

Разом із тим, постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 листопада 2020 року в справі № 639/6626/20 водія транспортного засобу марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Копія вказаної постанови наявна в матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП була пошкоджена зупинка міського пасажирського транспорту загального користування "вулиця Станційна" у місті Харкові.

Згідно розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 3 липня 2015 року № 154 «Про передачу майна в господарське відання КП «Міськелектротранссервіс», вищезазначена зупинка міського пасажирського транспорту загального користування була передана в господарське відання Підприємству. Вказані обставини також підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями договору про передачу майна в господарське відання від 30 вересня 2011 року № 1499 та додаткової угоди до вказаного договору від 24 червня 2015 року.

Факт спричинення шкоди майну Підприємства внаслідок вищезазначеної ДТП встановлена Актом розслідування події, що трапилася 8 жовтня 2020 року за адресою: місто Харків, проспект Любові Малої на тролейбусно/автобусній зупинці міського пасажирського транспорту загального користування «вулиця Станційна» в напрямку - до центру, який складений комісією уповноважених осіб позивача. У ході розслідування встановлено порушення цілісності металевого каркасу зупиночного павільйону (погнуті і відірвані опорні стійкі - 5 шт., погнутий і відірваний даховий каркас, погнуті і відірвані перемички даху - 5 шт., поламані й деформовані всі металеві конструкції для кріплення оцинкованої обшивки). Зігнута, відірвана та деформована оцинкована обшивка - 7 оцинкованих листів (ремонту не підлягають). Тріснули листи покрівлі - 2 шт. (ремонту не підлягають). Частково зруйновано покриття зупиночного павільйону - 1 м2 (ремонту не підлягає). Згідно результатів розслідування, комісією уповноважених осіб Підприємства було визначено, що павільйон зупинки міського пасажирського транспорту загального користування «вулиця Станційна» в напрямку - до центру непридатний для подальшої експлуатації через отримані в результаті ДТП пошкодження та підлягає демонтажу.

8 жовтня 2020 року зупинка була демонтована, про що комісією позивача було складено відповідний акт демонтажу зупиночного павільйону.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вказаної ДТП була застрахована Компанією згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201125671.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2020 року Підприємство звернулося до Компанії із заявою, відповідно до статті 35 та пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). Копія відповідної заяви наявна в матеріалах справи. Вказана заява Підприємства була залишена відповідачем без задоволення. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

При цьому, Підприємство ініціювало проведення робіт з капітального ремонту тролейбусно/автобусної зупинки міського пасажирського транспорту загального користування «вулиця Станційна» в напрямку - до центру. На підтвердження вказаних обставин останнє надало суду копії договору підряду 21 грудня 2020 року № П-21/12/20, укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем Шевцовим І.О. Вартість виконаних робіт становить 47 954,64 грн, узгоджується із договірною ціною за вказаним договором підряду та засвідчується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2021 року, актом приймання виконаних робіт від 11 травня 2021 року № 1, копії яких долучені до матеріалів справи.

11 березня 2021 року позивач направив листа на адресу Компанії з проханням надати інформацію щодо строків виплати страхового відшкодування.

Підприємство 8 квітня 2021 року повторно звернулося до відповідача з листом, в якому наполягало на здійсненні виплати страхового відшкодування. Копії вказаних листів долучені до матеріалів справи.

20 квітня 2021 року на адресу позивача надійшов лист Компанії від 7 квітня 2021 року вих. №51-2663, в якому остання повідомила, що виконає вимоги Закону, а також у разі прострочення виплати страхового відшкодування сплатить пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Також, як зазначає Підприємство, 21 квітня 2021 року на електронну пошту останнього надійшов лист вих. №51-7634, датований 7 грудня 2021 року, яким Компанія повідомила позивача про прийняте рішення щодо виплати Підприємству страхового відшкодування в розмірі 25 956,59 грн.

13 липня 2021 року Підприємство скерувало на адресу відповідача претензію № 743 з вимогою в десятиденний термін здійснити страхову виплату в розмірі 25 956,59 грн та сплатити пеню за період з 14 січня 2021 року по 14 липня 2021 року в розмірі 1 774,96 грн. Вказана претензія була отримана відповідачем 16 липня 2021 року, однак залишена без виконання, що зумовило звернення з даним позовом до суду.

За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вказано судом вище та не спростовано сторонами, на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № 201125671 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 9 Закону страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що саме Підприємство наділене належним обсягом прав вимагати сплати страхового відшкодування на свою користь, як особа, майно якої пошкоджено внаслідок ДТП. Такий висновок суду обґрунтований приписами статті 136 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 319, 322 ЦК України.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (пункт 36.1 статті 36 Закону).

Пунктом 36.2. статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пунктом 36.4 статті 36 Закону встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З наданих суду документів вбачається, що позивач, на виконання вищенаведених вимог Закону, звернувся до Компанії із заявою про страхове відшкодування 15 жовтня 2020 року. Вказана заява була отримана відповідачем 15 жовтня 2020 року. Таким чином, останнім днем строку для здійснення виплати страхового відшкодування Компанією на користь позивача є 13 січня 2021 року.

Крім того, як вказано судом вище, у матеріалах справи наявні листи Компанії, в яких остання повідомила про намір здійснити виплату страхового відшкодування та визначила розмір такого відшкодування у розмірі 25 956,59 грн. Проте всупереч нормам чинного законодавства вказану суму позивачу не перерахувала.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Беручи до уваги те, що сума страхового відшкодування в розмірі 25 956,59 грн фактично визнана відповідачем у позасудовому порядку, і останній на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог Підприємства щодо стягнення даної суми грошових коштів.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 1774,96 грн пені, нарахованої на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону, за період з 14 січня 2021 року по 14 липня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У той же час відповідно до статті 992 ЦК України страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір пені, встановлений законом, є арифметично вірним та відповідає вимогам чинного законодавства, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми також підлягає задоволенню.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин вимоги Підприємства підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, місто Харків, вулиця Актюбінська, будинок 24; ідентифікаційний код 37761936) 25 956 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 59 коп. страхового відшкодування, 1 774 (одну тисячу сімсот сімдесят чотири) грн 96 коп. пені та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 листопада 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко