УХВАЛА

м. Київ

01.12.2021Справа № 910/17341/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" (03061, місто Київ, проспект Відрадний, будинок 95Г) до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "ОЛЬВІЯ БУД" (03061, місто Київ, проспект Відрадний, будинок 95Г) про визнання договору недійсним,

без виклику представників сторін,

В С Т А Н О В И В:

27.10.2021 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "ОЛЬВІЯ БУД" про визнання договору недійсним та передана 28.10.2021 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд визнати недійсним договір про спільну забудову земельної ділянки №21/01/2019 від 21.01.2019, що розташована за адресою: Україна, Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вулиця Вокзальна, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" та Обслуговуючим кооперативом "ЖБК "ОЛЬВІЯ БУД".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після укладення оспорюваного договору позивачу стало відомо, що відповідно до Статуту обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Ольвія Буд» - відповідач є неприбутковою організацією, створений його засновниками на добровільних засадах та на підставі рішення установчих зборів, а також діє у відповідності до Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про кооперацію», інших нормативно-правових актів України та Статуту з метою забезпечення житлом та/або нежитловими приміщеннями членів та асоційованих членів Кооперативу та членів їх сімей.

Відповідно до п. 6.2. статуту ОК «ЖБК «Ольвія Буд», передбачено, що до компетенції Загальних зборів членів кооперативу належить вирішення питань укладення. Підписання, розірвання та/або припинення будь-яких правочинів (договорів, угод тощо) щодо розпорядження нерухомим майном, яке набуте або набувається Кооперативом, угод щодо набуття або припинення Кооперативом прав власності або користування земельними ділянками, у т.ч. на умовах суборенди, укладання, розірвання, припинення, односторонню відмову тощо щодо договорів (угод) про спільну діяльність, договорів про спільну діяльність, договорів про спільну забудову земельних ділянок і т. ін. та надання Голові Кооперативу права на підпис зазначених правочинів (договорів, угод тощо).

Окрім того, позивач зазначає, що голова кооперативу не був уповноважений на укладення оспорюваного договору, оскільки рішення загальних зборів з цього приводу не приймалось.

Ухвалою суду від 01.11.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 01.11.2021, подано заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою суду від 16.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "ОЛЬВІЯ БУД" про визнання договору недійсним.

Приписи статті 30 ГПК України встановлюють правила виключної підсудності господарських спорів.

Так, відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Вочевидь, термін «з приводу», що використаний законодавцем у юридичній конструкції ч. 3 ст. 30 ГПК України, в силу своєї загальності, може мати найширше тлумачення, яке тільки забажають учасники конкретного спору і суд. Саме тому тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України не може мати виключно казуального характеру (тлумачення з конкретної справи і стосовно конкретного випадку), оскільки це з невідворотністю призведе до того, що в окремих справах якісь категорії спорів, з числа неочевидних в аспекті ч. 3 ст. 30 ГПК, будуть віднесені до виключної підсудності, а деякі будуть виключені з неї. В підсумку такий підхід створить значну правову невизначеність, яка суперечить меті правосуддя і є неприпустимою. Тому вочевидь, що тлумачення ч. 3 ст. 30 ГПК України, як і інших правових норм, повинно відбуватися не виключно казуальним шляхом, а з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою.

Встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у постанові від 13.07.1995 у справі «Miloslavsky vs United Kingdom» (заява №18139/91), у даному випадку на прикладі (стосовно) змісту терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону. Саме цим підходом і повинний керуватися кожний суд при тлумаченні норм права. Зазвичай порада юриста ґрунтується на усталеній практиці застосування судами конкретної правової норми. Норми процесуального права не є виключенням.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі у справі № 911/2390/18 (постанова від 16.02.2021р.) вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

ЦК України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018р. та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018р., до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що спір у даній справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги про визнання недійсним договору про спільну забудову земельної ділянки №21/01/2019 від 21.01.2019, що розташована за адресою: Україна, Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вулиця Вокзальна, які мають наступні характеристики та відомості: земельна ділянка площею 1.000 га, кадастровий номер :01:017:0158, та земельна ділянка площею 1, 0993 га, кадастровий номер :01:017:0171, загальною площею 2,0993 га, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" та Обслуговуючим кооперативом "ЖБК "ОЛЬВІЯ БУД", тому даний спір у відповідності до вимог частини третьої статті 30 ГПК України має розглядатись за місцезнаходженням майна, тобто господарським судом Київської області.

Водночас, поняття виключної підсудності позбавляє не тільки суд, а і самого позивача в усіх випадках змінювати місце розгляду господарського спору. Відповідно до ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України спори між судами щодо підсудності не допускаються, проте, порушення виключної територіальної підсудності матиме прямим правовим наслідком ухвалення рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У зв`язку з викладеним, з огляду на місцезнаходження нерухомого майна за адресою: Україна, Київська область, Васильківський район, см. Глеваха, вулиця Вокзальна, з приводу якого виник спір, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду та імперативний припис ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "ОЛЬВІЯ БУД" про визнання договору недійсним слід направити за виключною підсудністю до господарського суду Київської області.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Керуючись статтями 30, 31, 230, 234, 235 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Передати матеріали справи №910/17341/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КІБК-ІНВЕСТ" до Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "ОЛЬВІЯ БУД" про визнання договору недійсним за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області (вулиця Симона Петлюри, 16, Київ, 01000).

Ухвала набрала законної сили 01.12.2021 та може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її підписання до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ