РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2021Справа № 910/16038/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту", Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту", м. Київ

про стягнення 302 539,73 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.10.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" (відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 300 000,00 грн та суми 3% річних в розмірі 2 539,73 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов усного договору поставки в частині оплати поставленого позивачем товару.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлялась ухвала суду від 06.10.2021 року.

22.10.2021 року до суду повернулось зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №999, відповідно до якого відповідачем отримано ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 року 19.10.2021 року.

Проте, відповідач, у відповідності до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, правом на подачу до суду відзиву, у визначені ухвалою строки, не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем, як постачальником, згідно наступних видаткових накладних було поставлено відповідачу, як покупцю, товар на загальну суму в розмірі 357 893,81 грн, а саме:

- №8112 від 02.10.2018 року на суму 93 600,00 грн (рахунок-фактура на оплату №8906 від 28.09.2018 року);

- №8794 від 25.10.2018 року на суму 1 216,80 грн (рахунок-фактура на оплату №9810 від 25.10.2018 року);

- №8795 від 25.10.2018 року на суму 6 796,80 грн (рахунок-фактура на оплату №9767 від 24.10.2018 року);

- №8800 від 25.10.2018 року на суму 618,06 грн (рахунок-фактура на оплату №9333 від 10.10.2018 року);

- №8913 від 31.10.2018 року на суму 4 764,24 грн (рахунок-фактура на оплату №9964 від 31.10.2018 року);

- №8976 від 09.11.2018 року на суму 82 836,00 грн (рахунок-фактура на оплату №10026 від 01.11.2018 року);

- №9271 від 09.11.2018 року на суму 24 172,20 грн, №10097 від 06.12.2018 року на суму 57 142,80 грн (рахунок-фактура на оплату №8907 від 28.09.2018 року);

- №9287 від 12.11.2018 року на суму 921,05 грн;

- №9647 від 22.11.2018 року на суму 3 396,00 грн (рахунок-фактура на оплату №10762 від 21.11.2018 року);

- №9983 від 04.12.2018 року на суму 500,04 грн (рахунок-фактура на оплату №10952 від 27.11.2018 року);

- №9984 від 04.12.2018 року на суму 4 885,20 грн (рахунок-фактура на оплату №11056 від 29.11.2018 року);

- №10042 від 04.12.2018 року на суму 2 340,00 грн (рахунок-фактура на оплату №10956 від 27.11.2018 року);

- №10426 від 17.12.2018 року на суму 9 258,00 грн (рахунок-фактура на оплату №11617 від 14.12.2018 року);

- №41 від 11.01.2019 року на суму 1 186,08 грн (рахунок-фактура на оплату №22 від 08.01.2019 року);

- №42 від 11.01.2019 року на суму 4 460,40 грн (рахунок-фактура на оплату №24 від 08.01.2019 року);

- №71 від 15.01.2019 року на суму 44 962,80 грн (рахунок-фактура на оплату №122 від 15.01.2019 року);

- №106 від 18.01.2019 року на суму 446,16 грн (рахунок-фактура на оплату №185 від 18.01.2019 року);

- №117 від 21.01.2019 року на суму 2 568,00 грн (рахунок-фактура на оплату №211 від 21.01.2019 року);

- №229 від 28.01.2019 року на суму 6 746,40 грн (рахунок-фактура на оплату №15 від 04.01.2019 року);

- №344 від 04.02.2019 року на суму 243,60 грн (рахунок-фактура на оплату №481 від 04.02.2019 року);

- №442 від 12.02.2019 року на суму 4 719,60 грн (рахунок-фактура на оплату №615 від 12.02.2019 року);

- №511 від 19.02.2019 року на суму 113,58 грн (рахунок-фактура на оплату №729 від 19.02.2019 року).

Відповідачем було прийнято зазначений товар, про що на вказаних видаткових накладних містяться підписи відповідальних осіб та відбитки печатки товариства.

Відповідачем було здійснено повернення позивачу чатсини товару на суму в розмірі 31 380,41 грн відповідно до накдаднних про повернення постачальнику №16 від 14.12.2018 року на суму в розмірі 921,05 грн та №3 від 02.05.2019 року на суму 30 459,36 грн.

Оплату товару відповідачем проведено лише на суму в розмірі 26 513,40 грн згідно платіжного доручення №850 від 23.04.2019 року.

Залишок вартості товару в розмірі 300 000,00 грн (вартість поставленого товару в розмірі 357 893,81 грн - повернення товару на суму 31 380,41 грн - часткова оплата на суму 26 513,40 грн = 300 000,00 грн) відповідачем оплачено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаної суми з відповідача в примусовому порядку, окрім того, позивач нараховує відповідачу суму 3% річних в розмірі 2 539,73 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 ЦК України).

Судом встановлено, що між Сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи, а саме підписаними представниками сторін видатковими накладними, перелік яких наведено вище, підтверджено, що позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято у власність товар без зауважень щодо кількості та якості.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 4 п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі №9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача претензій щодо якості та/або комплектності поставленого за накладними товару, тому, оскільки між сторонами не погоджувалися інші строки оплати, то відповідно до статті 692 ЦК України відповідач повинен був оплатити зазначений у видаткових накладних товар в день його отримання.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, суд дійшов до висновку, що у встановлений законом, статтею 692 ЦК України, строк, заборгованість за поставлений товар в розмірі 300 000,00 грн (за вирахуванням повернутого товару та часткової оплати), у встановлені строки погашена не була та залишається непогашеною на даний час; позивачем належним чином відповідно до статей 525, 526, 655, 712, 901, 903 ЦК України та статей 181, 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 300 000,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати за отриманий товар, позивач на підставі статті 625 ЦК України також просив суд стягнути з покупця 2 539,73 грн 3% річних.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши арифметичний перерахунок, заявлених позивачем до стягнення сум трьох відсотків річних суд зазначає, що вони відповідають встановленому порядку нарахування, а тому, до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 2 539,73 грн.

Згідно з положеннями статей 78, 79 ГПК кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, надавши оцінку всім аргументам у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в справі №910/16038/21 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 300 000,00 грн основного боргу та 2 539,73 грн 3% річних.

Судовий збір, у розмірі 4 538,10 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язк із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмежною відповідальністю «Центр промислових засобів індивідуального захисту» (ідентифікаційний код 38440953, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Котельникова, буд. 1, кв. 42) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» (ідентифікаційний код 25585987, місцезнаходження: 08298, Київська область, м. Ірпінь, смь. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 32) суму основного боргу в розмірі 300 000,00 грн (триста тисяч гривень 00 копійок), суму 3% річних в розмірі 2 539,73 (дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять гривень 73 копійки) та суму судового збору в розмірі 4 538,10 грн (чотири тисячі п`ятсот ридять вісім гривень 10 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов