РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 м. КиївСправа № 910/14009/21

За позовом: приватного підприємства "АВТОДЕН";

до: ПІДПРИЄМСТВА З 100% ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ "БІЛЛА-УКРАЇНА";

про: стягнення 4.980,58 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне підприємство "АВТОДЕН" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до ПІДПРИЄМСТВА З 100% ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ "БІЛЛА-УКРАЇНА" (далі - відповідач) про стягнення 4.980,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 01.04.2016 № 390197, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 4.980,58 грн., з яких: 4.048,14 грн. - пеня та 932,44 грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14009/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалася судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Більш того, в матеріалах даної справи міститься повідомлення поштового зв`язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштового відправлення суду.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 01.04.2016 № 390197 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується відповідно до замовлень відповідача передавати у власність (постачати) відповідача, а відповідач - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим Договором, у тому числі додатковими угодами поставки (п. 1.2 Договору).

Пунктом 7.10 Договору визначено, що оплата товару відповідачем здійснюється виключно після факту поставки товару у строки, що узгоджені сторонами у додатку № 2 до Договору (45 календарних днів з дати отримання товару.

Положеннями пункту 8.7 Договору передбачено, що у випадку допущення відповідачем прострочення строку оплати отриманих товарів, що узгоджений сторонами в додатку № 2 до Договору, позивач має право стягнути з відповідача пеню у розмірі, що узгоджений сторонами в додатку № 2 до Договору (подвійна облікова ставка НБУ від загальної вартості несвоєчасно отриманого товару, але не більше 5 % від вартості несвоєчасно оплаченого товару).

Рішенням господарського суду м. Києва від 02.07.2021 у справі № 910/3937/21, яке набрало законної сили 23.07.2021, за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості за Договором, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача:

- 73.735,16 грн. - основного боргу;

- 888,72 грн. - пені;

- 222,17 грн. - 3% річних;

- 2.270,00 грн. - витрати по сплаті судового збору;

- 19.500,00 грн. - витрати на правову допомогу.

Враховуючи тривале невиконання відповідачем рішення господарського суду м. Києва від 02.07.2021 у справі № 910/3937/21 позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача 4.048,14 грн. - пеня та 932,44 грн. - 3 % річних.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відтак, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються.

Приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приймаючи до уваги невиконання відповідачем грошового зобов`язання у встановлений строк, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 4.048,14 грн. та 3 % річних в сумі 932,44 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, перевірені та визнані судом вірними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги від 16.08.2021 № б/н, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "АНТАРЕС".

Так позивачем, в підтвердження здійснення оплати наданих послуг за вказаним договором подані до суду: додаткова угода від 16.08.2021 № 1 до договору про надання правничої допомоги від 16.08.2021 № б/н та акт приймання-передачі наданих послуг від 25.08.2021 № 1 на суму 18.000,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача поштові витрати в сумі 30 грн. та витрати на проїзд представника для участі в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги здійснення розгляду даної справи в порядку (за правилами) спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи витрати на проїзд представника для участі в судовому засіданні між сторонами спору розподілу не підлягають.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 та пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати у вигляді витрат позивача на правову допомогу та поштові витрати покладаються на відповідача, а витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ПІДПРИЄМСТВА З 100% ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ "БІЛЛА-УКРАЇНА" (Україна, 02072, місто Київ, вул.Гришка Михайла (Дарницький р-н), будинок 3, ідентифікаційний код: 25288083) на користь приватного підприємства "АВТОДЕН" (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ЛЮДМИЛИ МОКІЄВСЬКОЇ, будинок 5, квартира 47, ідентифікаційний код: 35394689) пеню в сумі 4.048 (чотири тисячі сорок вісім) грн. 14 коп., 3 % річних в сумі 932 (дев`ятсот тридцять дві) грн. 44 коп., витрати на правову допомогу в сумі 18.000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп., поштові витрати в сумі 30 (тридцять) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац