ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021м. ДніпроСправа № 904/5619/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Брендстаф", м. Бровари Київської області

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 28 034 360 грн. 62 коп. за договором про закупівлю товару від 25.06.2020 № 512/13/207В

Представники:

від позивача: Зарвій І.Л., ордер АЕ № 1043433 від 04.06.2021, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брендстаф" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 04.06.2021 № б/н, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість в сумі 11 290 166 грн. 86 коп., з яких: 10 335 311 грн. 47 коп. - основний борг, 346 947 грн. 99 коп. - пеня, 522 320 грн. 02 коп. - штраф, 28 516 грн. 27 коп. - 3% річних, 57 071 грн. 11 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про закупівлю товару від 25.06.2020 № 512/13/207В.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 30.06.2021.

Ухвалою господарського суду від 30.06.2021 підготовче засідання відкладено на 20.07.2021 для надання сторонами витребуваних судом документів.

05.07.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 29.06.2021 № 18/4062, відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що пеня позивачем нарахована неправомірно, оскільки у спірному договорі сторони не визначили конкретний розмір пені,а лише передбачили, що за порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України. Просив у задоволенні позову відмовити.

16.07.2021 позивач надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву від 16.07.2021, в якій на спростування заперечень відповідача зазначив, що п. 7.4 договору передбачена відповідальність покупця за несвоєчасну оплату товару у вигляді штрафних санкцій у розмірі визначеному ст.. 231 ГК України. Частина 2 вказаної статті передбачає конкретні розмірі пені та штрафу, а тому вимоги позивача в цій частині вважає обґрунтованими. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Того ж дня позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 30.06.2021, відповідно до якої просив суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість в сумі 28 034 360 грн. 62 коп., з яких: 24 522 547 грн. 15 коп. - основний борг, 1 425 515 грн. 40 коп. - пеня, 1 716 578 грн. 30 коп. - штраф, 250 824 грн. 47 коп. - 3% річних, 118 895 грн. 30 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про закупівлю товару від 25.06.2020 № 512/13/207В. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що збільшив розмір заявлених позовних вимог з урахуванням заборгованості відповідача за поставками, строк оплати яких настав після 28.04.2021. Надав уточнений розрахунок суми основного боргу, пені, штрафу. інфляційних витрат та 3% річних за поставками станом на 30.06.2021 та докази сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду від 20.07.2021 підготовче засідання відкладено на 10.08.2021 для надання сторонами витребуваних судом документів.

03.08.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на заяву про збільшення розміру позовних вимог від 29.07.2021 № 18/4744, відповідно до якого останній підтримує свою правову позицію, вважає, що нарахування позивачем штрафних санкцій суперечить приписам чинного законодавства.

09.08.2021 позивач надав до суду додаткові письмові пояснення від 09.08.2021, в заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що постанова Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 904/5922/17, на яку посилається відповідач, не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки стосується інших обставин та інших позовних вимог. Вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих штрафу та пені обґрунтованими. Просить суд задовольнити позовні вимог з урахуванням заяви про збільшення від 30.06.2021.

Ухвалою господарського суду від 10.08.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду, підготовче засідання відкладено на 23.09.2021.

23.09.2021 відповідач подав до суду відповідь на додаткові письмові пояснення позивача від 22.09.2021 № 18/5859, в якій зазначив, що посилання позивача на норми ч. 2 ст. 231 ГК України є помилковим, оскільки вказаною частиною передбачена відповідальність за прострочення лише не грошового зобов`язання, про що зазначає пленум Вищого господарського суду у постанові від 17.12.2013 № 14. У даному випадку у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов`язання з оплати поставленого товару, а отже застосування ч. 2 ст. 231 ГК України є неправомірним.

Ухвалою господарського суду від 23.09.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 05.10.2021.

05.10.2021 судове засідання не відбулося через перебування судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 28.10.2021 розгляд справи по суті призначений в межах розумних строків у судовому засіданні 25.11.2021.

Відповідач явку повноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 25.11.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заявах по суті справи, просив їх задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2020 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Брендстаф" (постачальник) укладено договір про закупівлю товару № 512/13/207В (надалі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у пункті 1.2 договору, а покупець - прийняти й оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2. договору постачальник зобов`язується поставити основні неорганічні хімічні речовини, код 2431 (сірка технічна) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

У п. 3.1 договору сторони визначили суму (ціну) договору, яка відповідно до специфікації № 1 становить 20 750 000,00 грн, крім того податок на додану вартість 20% - 4 150 000,00 грн. Загальна сума становить 24 900 000,00 грн.

Товар, який поставляються відповідно до цього договору, сплачуються покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 180-ти календарних днів.

За умовами п. 5.1. договору поставка товару здійснюється партіями в період червень - грудень 2020 року. Обсяг кожної партії та термін поставки уточнюється в заявках, підписаних працівниками покупця. Термін поставки кожної партії товару протягом 14-ти календарних днів після отримання заявки. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з наступним направленням оригіналів документі на адресу, вказану в цьому договорі (отримання постачальником оригіналу заявки є необов`язковим).

Датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця (пункт 5.4 договору).

Відповідно до пункту 7.4 договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Згідно з п. 11.1. договору договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторонами підписано Специфікацію №1 до договору на суму 24 900 000,00 грн. з ПДВ, в якій сторони визначили товар, що підлягає поставці, його ціну та кількість (т.1, а.с. 16).

На виконання умов договору, вищевказаної Специфікації та заявок покупця, позивач передав, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 25 231 963 грн. 80 коп., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками видатковими накладними, актами приймання-передачі товару, які наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 17-25, 35-43, 97-112, 130-146).

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні та акти підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Позивач вказує, що відповідач частково повернув товар на суму 709 416 грн. 56 коп., що підтверджується актом повернення товару від 24.03.2021 № 29 та накладною на повернення від 24.03.2021 № 1717-00002 (т.1, а.с. 147, 148), проте решту поставленого позивачем товару не оплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 24 522 547 грн. 15 коп.

Із посилання на умов п. 7.4 договору та норми абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1 425 515 грн. 40 коп. та штраф у розмірі 1 716 578грн. 30 коп.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 250 824 грн. 47 коп. за період з березня по травень 2021 та 3% річних в сумі 118 895 грн. 30 коп. за період з 25.02.2021 по 30.06.2021.

Доказів оплати відповідачем заборгованості за позовом сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору про закупівлю товарів, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок розрахунків, наявність часткових оплат, періоди прострочення виконання зобов`язань тощо.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про закупівлю товарів, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем в порушення умов договору своєчасно не сплачена вартість товару, поставленого позивачем за спірними видатковими накладними.

Отже, судом встановлено, що факт належного виконання умов договору позивачем в частині поставки товару за специфікацією № 1, наявними в матеріалах справи видатковими накладними, актами приймання-передачі товару не заперечується відповідачем, підтверджується належними доказами, строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав:

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0001 від 28.08.2020 23.02.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0002 від 15.09.2020 15.03.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0005 від 21.09.2020 19.03.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0006 від 23.09.2020 22.03.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0007 від 23.09.2020 22.03.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0008 від 29.09.2020 29.03.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0009 від 20.10.2020 19.04.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0010 від 26.10.2020 23.04.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0011 від 29.10.2020 26.04.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0012 від 06.11.2020 04.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0013 від 18.11.2020 17.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0014 від 18.11.2020 17.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0015 від 23.11.2020 21.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0016 від 23.11.2020 21.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0017 від 25.11.2020 24.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0018 від 25.11.2020 24.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0019 від 30.11.2020 28.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0020 від 30.11.2020 28.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0021 від 02.12.2020 31.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0022 від 02.12.2020 31.05.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0023 від 17.12.2020 14.06.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0024 від 17.12.2020 14.06.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0025 від 23.12.2020 21.06.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0026 від 29.12.2020 29.06.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0027 від 31.12.2020 29.06.2021;

- за видатковою накладною № ВН-ВR-0028 від 31.12.2020 29.06.2021.

За вказаних підстав, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 24 522 547 грн. 15 коп., визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених до стягнення позивачем пені в сумі 1 425 515 грн. 40 коп. та штрафу у розмірі 1 716 578 грн. 30 коп. господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

З наведеного вбачається, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

У п. 7.1 договору сторони узгодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язанням.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем нарахована пеня за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором у відповідності до вимог ч. 2 ст. 231 ГК України, тобто застосовано договірну неустойку, передбачену п. 7.4 договору.

Проте, згідно з цим пунктом договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 ГК України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені), яка в силу ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України підлягає обчисленню саме у відсотках.

Отже, безпосередньо договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч. 2, 4, 6 ст. 231 ГК України.

За приписом же ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Окрім цього, згідно з п. 2.1. постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

До того ж у п. 2.2. вказаної постанови зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Між тим, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов`язок та умови сплати пені, тобто є підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

При цьому, слід, зазначити, що умовами договору взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлює відповідальність за порушення строків виконання зобов`язання у вигляді пені у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, та штрафу у розмірі семи відсотків вказаної вартості за за прострочення понад тридцять днів.

За наведених обставин, господарський суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені у сумі 1 425 515 грн. 40 коп. та штрафу у розмірі 1 716 578 грн. 30 коп., оскільки у спірному договорі сторонами не встановлений конкретний розмір договірної неустойки (пені) за порушення виконання грошового зобов`язання, а абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України не є підставою для застосування законної неустойки та передбачає відповідальність за порушення не грошового зобов`язання, в той час як предметом даного спору є стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, тобто даний спір стосується порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено, що за поставками № № ВН-ВR-0002 від 15.09.2020, ВН-ВR-0008 від 29.09.2020, ВН-ВR-0009 від 20.10.2020, ВН-ВR-0026 від 29.12.2020 позивачем невірно визначений початок періоду нарахування, у зв`язку із чим за перерахунком суду до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у загальному розмірі 118 566 грн. 07 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд зазначає таке.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та встановив, що сума втрат від інфляції обчислена вірно, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у сумі 250 824 грн. 47 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 24 522 547 грн. 15 коп. основного боргу, 118 566 грн. 07 коп. 3% річних, 250 824 грн. 47 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Брендстаф" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Залізнична, буд. 4, кімн. 28, ) 24 522 547 грн. 15 коп. (двадцять чотири мільйони п`ятсот двадцять дві тисячі п`ятсот сорок сім грн.. 15 коп.) основного боргу, 118 566 грн. 07 коп. (сто вісімнадцять п`ятсот шістдесят шість грн. 07 коп.) 3% річних, 250 824 грн. 47 коп. (двісті п`ятдесят тисяч вісімсот двадцять чотири грн. 47 коп.) інфляційних втрат, 373 349 грн. 07 коп. (триста сімдесят три тисячі триста сорок дев`ять грн. 07 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 06.12.2021

Суддя І.А. Рудь