РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2021Справа № 910/15544/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВРОВЕТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЕФЕКТ-ПТИЦЯ»

про стягнення 589 008, 55 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕВРОВЕТ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЕФЕКТ-ПТИЦЯ» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 589 008, 55 грн, з яких: 505 056, 28 грн основний борг, 25 077, 30 грн інфляційні втрати, 9 762, 33 грн 3% річних та 49 112, 64 грн пеня.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 16, 92, 525, 526, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 174, 193, 265, Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки №569/20 від 01.10.2020, в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною та її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.10.2021 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 480 056, 28 грн основного боргу, 25 077, 30 грн інфляційних втрат, 9 762, 33 грн 3% річних та 49 112, 64 грн пені.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, тому приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

25.11.2021 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 430 056, 28 грн основного боргу, 25 077, 30 грн інфляційних втрат, 9 762, 33 грн 3% річних та 49 112, 64 грн пені. Також останній надав виписку банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.10.2021 по 24.11.2021.

У той же час, ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що Господарським судом міста Києва було розпочато розгляд справи №910/15544/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) згідно ухвали від 29.09.2021, то розгляд даної справи по суті почався з 30.10.2021.

У свою чергу, позивачем було здано заяву про зменшення позовних вимог до канцелярії суду 25.11.2021, тобто після початку розгляду справи по суті, а отже подано таку заяву з порушенням визначеного процесуальним законом строку.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись наведеними нормами господарського процесуального закону, суд приходить до висновку про необхідність залишення заяви позивача про зменшення позовних вимог без розгляду в зв`язку з пропуском встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України строку для подання такої заяви.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 29.09.2021, яка вручена відповідачу 12.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 806.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2020 між позивачем (надалі - постачальник) та відповідачем (надалі - покупець) укладено договір поставки №569/20 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору предметом постачання є ветеринарні препарати (надалі - товар). Ціна на товар вказується в рахунку-фактурі, яка є невід`ємною частиною договору. Передача товару від постачальника покупцю здійснюється на основі довіреностей від покупця та підтверджується видатковими накладними, які є невід`ємною частиною даного договору.

У зв`язку з тим, що неможливо наперед визначити кількість, асортимент товару, сторони домовились про те, що вказані обов`язкові умови цього договору визначатимуться за узгодженням сторін безпосередньо перед замовленням товару, що є в наявності у постачальника та відображатимуться у видатковій накладній (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 3.1. договору товар повинен бути поставлений покупцю не пізніше десяти днів після замовлення покупцем. Покупець відправляє факсимільним зв`язком або електронною поштою замовлення з обов`язковим вказанням асортименту, кількості товару, його отримувача та терміну поставки. Рахунок-фактура від постачальник на партію товару є підтвердженням до виконання замовлення покупця, та відправляється факсимільним зв`язком на адресу покупця в термін двох робочих днів з дня отримання заявки.

У пунктах 4.1. та 4.2. договору сторони погодили, що ціна товару вказується в рахунку-фактурі і видаткових накладних. Ціна формується в національній валюті України. Загальна вартість даного договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно видаткових накладних, які є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється у безготівковому порядку в національній валюті України за предоплатою або протягом тридцяти календарних діб з моменту отримання товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Датою постачання товару вважається дата відвантаження товару зі складу постачальника, що підтверджується видатковою накладною (п. 6.1. договору).

Згідно з п. 8.4. договору за невиконання визначених цим договором умов, що є застосовним до цього договору, до винуватої сторони застосовуються штрафні санкції: пеня у розмірі двох облікових ставок НБУ, діючих на момент прострочених платежів, або від суми прострочених поставок за кожний день прострочень.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 (п. 7.1. договору).

Довіреністю № 1 відповідач уповноважив Дубровного Д.С. та Шульгу А.В. на отримання товару за договором (додаток № 1 від 01.10.2020 до договору).

Так, на виконання умов договору позивачем у період з 02.10.2020 по 13.05.2021 поставлено відповідачу товару на загальну суму 1 287 026, 34 грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 19-42), які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Позивачем виставлено рахунки на оплату поставленого товару (а.с. 46-69) та здійснено реєстрацію податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанціями про реєстрацію (а.с. 71-142).

У свою чергу відповідачем частково сплачено поставлений товар у загальній сумі 856 970, 06 грн, що підтверджується виписками з банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2020 по 13.09.2021 та з 01.10.2021 по 24.11.2021, а саме: 02.11.2020 у сумі 37 702, 86 грн, 13.11.2020 у сумі 37 267, 20 грн, 16.01.2021 у сумі 150 000, 00 грн, 15.02.2021 у сумі 50 000, 00 грн, 19.02.2021 у сумі 25 000, 00 грн, 01.03.2021 у сумі 50 000, 00 грн, 04.03.2021 у сумі 50 000, 00 грн, 13.04.2021 у сумі 57 000, 00 грн, 16.04.2021 у сумі 50 000, 00 грн, 21.04.2021 у сумі 50 000, 00 грн, 14.05.2021 у сумі 45 000, 00 грн, 14.06.2021 у сумі 60 557, 40 грн, 08.07.2021 у сумі 15 000, 00 грн, 09.07.2021 у сумі 35 000, 00 грн, 30.07.2021 у сумі 15 000, 00 грн, 06.08.2021 у сумі 15 000, 00 грн, 22.10.2021 у сумі 25 000, 00 грн, 29.10.2021 у сумі 25 000, 00 грн та 04.11.2021 у сумі 25 000, 00 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором у частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 480 056, 28 грн основного боргу, 25 077, 30 грн інфляційних втрат, 9 762, 33 грн 3% річних та 49 112, 64 грн пені.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а в відповідача - прийняти такий товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Матеріалами справи підтверджено, що за договором позивач поставив, а відповідач прийняв товар за видатковими накладними на загальну суму 1 287 026, 34 грн (а.с. 19-42).

Суд зазначає, що вказані видаткові накладні підписано з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами в пункті 5.1. договору погоджено, що розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється протягом тридцяти календарних діб з моменту отримання товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Судом встановлено, що відповідачем частково оплачено поставлений товар у сумі 806 970, 06 грн, (781 970, 06 грн + 25 000, 00 грн (оплата 22.10.2021 на підставі якої зменшено позовні вимоги), отже, утворилась заборгованість у розмірі 480 056, 28 грн (1 287 026, 34 грн - 806 970, 06 грн).

Разом з тим, після відкриття провадження в справі, відповідачем сплачено суму заборгованості в розмірі 50 000, 00 грн, що підтверджується випискою з банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.10.2021 по 24.11.2021.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження в справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи те, що сума заборгованості за поставлений товар у розмірі 50 000, 00 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження в справі, суд закриває провадження в справі №910/15544/21 у частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 50 000,00 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Суд розцінює часткові оплати відповідача, як визнання ним основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару в розмірі 430 056, 28 грн (1 287 026, 34 грн - 856 970, 06 грн), доказів її погашення, в тому числі в строки встановлені в договорі, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основної заборгованості за договором.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021 3% річних в сумі 9 762, 33 грн та 25 077, 30 грн інфляційних втрат за загальний період з листопада 2020 року по серпень 2021 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок про стягнення 3 % річних, що наданий позивачем у розмірі 9 762, 23 грн за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, так як позивачем не враховано, що якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний день, то він переноситься на перший за ним робочий день, також невірно пораховано кількість днів нарахування 3% річних. Окрім цього останнім невірно визначено період нарахування 3 % річних за видатковою накладною №Ап000000111 від 05.04.2021 (05.05.2021), враховуючи 30-ти денний строк оплати визначений у пункті 5.1. договору тоді як вірним є 06.05.2021 та видатковою накладною № Ма000000053 від 05.05.2021 (15.05.2021), а вірним є 05.06.2021.

У зв`язку з викладеним вище, судом здійснено власний розрахунок 3 % річних за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021 враховуючи часткові оплати, а саме наступним чином:

Сума боргу (грн)Період нарахування 3 % річнихКількість днів прострочення3 % річних
37 267, 2006.11.2020 - 12.11.2020721,38
74 800, 8004.12.2020 - 10.12.2020742,92
110 764, 8011.12.2020 - 14.12.2020436,32
156 006, 0015.12.2020 - 23.12.2020 9115,09
210 568, 2024.12.2020 - 04.01.2021 12207,31
239 130, 6005.01.2021 - 15.01.2021 11216,20
131 697, 0016.01.2021 - 22.01.2021 775,77
182 511, 0023.01.2021 - 27.01.2021575,00
233 325, 0028.01.2021 - 03.02.20217134,24
319 991, 40 04.02.2021 - 14.02.202111289,31
269 991, 4015.02.2021 - 17.02.2021 366,57
366 442, 6018.02.2021 - 18.02.2021130,12
341 442, 6019.02.2021 - 22.02.20214112,26
358 327, 0823.02.2021 - 28.02.20216176,71
308 327, 0801.03.2021 - 03.03.2021676,00
258 327, 0804.03.2021 - 17.03.202114297,25
341 523, 0818.03.2021 - 29.03.202112336,84
399 934, 2830.03.2021 - 05.04.20217230,10
457 927, 8806.04.2021 - 12.04.20217263,47
400 927, 8813.04.2021 - 15.04.2021398,86
350 927, 8816.04.2021 - 19.04.20214115,37
451 099,08 20.04.2021 - 20.04.2021137,08
401099, 0821.04.2021 - 21.04.2021 132,97
583 028, 0822.04.2021 - 05.05.202114670,88
606 575,0806.05.2021 - 12.05.2021 7348, 99
653 669, 0813.05.2021 - 13.05.2021153, 73
608 669, 0814.05.2021 - 04.06.2021221 100,61
677 144, 0805.06.2021 - 14.06.202110556, 56
585 056, 2815.06.2021 - 07.07.2021231 106, 00
570 056, 2808.07.2021 - 08.07.2021146, 85
535 056, 2809.07.2021 - 29.07.202121923, 52
520 056, 2830.07.2021 - 05.08.20217299, 21
505 056, 2806.08.2021 - 21.09.2021471 951, 04
10 144, 53
За розрахунком суду розмір 3 % річних за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021 становить 10 144, 53 грн, тобто є більший, ніж визначено позивачем.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України згідно якого, суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 9 762, 23 грн.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 25 077, 30 грн за період з листопада 2020 року по вересень 2021 року, суд встановив, що він виконаний невірно, оскільки останнім невірно визначено загальний період нарахування інфляції, так за видатковою накладною №Ок000000137 кількість днів прострочення за період з 06.11.2020 по 12.11.2020 складає менше 15 днів, а тому за листопад 2020 року інфляція не нараховується. Також позивачем невірно визначено, суми нарахування інфляції за період травень та червень 2021 і застосований невірний індекс інфляції при розрахунку за період серпень - вересень 2021 року.

У зв`язку з чим, судом здійснено власний перерахунок інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року, а саме:

Сума боргу (грн)Період нарахування інфляціїІндекс інфляції/сукупний індекс інфляції Нараховано інфляції (грн)
156 006, 00грудень 2020 року 1,0091 404, 05
239 130, 60січень 2021 року1,0133 108, 70
319 991, 40 лютий 2021 року1,0103 199, 91
258 327, 08березень 2021 року1,0174 391, 56
400 927, 88квітень 2021 року1,0072 806,50
608 669, 08травень 20211,0137 912, 70
585 056, 28червень 20211,0021 170, 11
535 056, 28липень 20211,001535, 06
505 056, 28серпень - вересень 20211,0105 038, 44
29 567, 03
За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за загальний період з грудня 2020 року по вересень 2021 року становить 29 567, 03 грн, тобто є більший, ніж визначено позивачем.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України згідно якого, суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за загальний період з грудня 2020 року по вересень 2021 року підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 25 077, 30 грн.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021 в розмірі 49 112, 64 грн грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 8.4. договору за невиконання умов договору до винуватої сторони застосовуються штрафні санкції: пеня у розмірі двох облікових ставок НБУ, діючих на момент прострочених платежів, або від суми прострочених поставок за кожний день прострочень

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 49 112, 64 грн за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, так як позивачем не враховано, що якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний день, то він переноситься на перший за ним робочий день. Також останнім невірно враховані при розрахунку часткові оплати відповідача та невірно визначено кількість днів нарахування пені за період з 06.11.2020 по 12.11.2020 (5 днів), тоді як вірним є 7 днів.

Судом здійснено власний розрахунок пені по кожній видатковій накладній окремо враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та строк оплати визначений пунктом 5.1. договору за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021, а саме наступним чином:

Сума боргу (грн)Сума боргу враховуючи оплати (грн)Сплачено Дата оплати Період нарахування пеніПеня (грн)
37 267,20 06.11.2020 - 12.11.202085, 53
37 267, 2013.11.2020
74 800, 80 04.12.2020 - 15.01.20211 054, 57
35 964,00 11.12.2020- 15.01.2021424,49
45 241, 20 15.12.2020- 15.01.2021474,66
150 000, 00 16.01.2021
6 006,00 16.01.2021 - 14.02.202156,24
54 562, 20 24.12.2020 - 14.02.2021949,31
50 000, 0015.02.2021
10 568, 20 15.02.2021 - 18.02.202113, 90
28 562, 40 05.01.2021 - 18.02.2021422, 57
25 000, 0019.02.2021
14 130, 60 19.02.2021 -28.02.202146, 46
42 566, 40 16.01.2021 - 28.02.2021615, 76
50 000, 0001.03.2021
6 697, 00 01.03.2021 - 03.03.20216, 61
50 814, 00 23.01.2021-03.03.2021668, 24
50 000, 0004.03.2021
7 511, 00 04.03.2021 - 12.04.2021106, 80
50 814,00 28.01.2021 - 12.04.20211 307, 24
57 000, 0013.04.2021
1 325, 00 13.04.2021 - 15.04.20211, 42
86 666, 40 04.02.2021 - 15.04.20212 122, 73
50 000, 0016.04.2021
37 991, 40 16.04.2021 - 20.04.202178, 06
96 451, 20 18.02.2021 - 20.04.20212 116, 64
50 000, 0021.04.2021
84 442, 60 21.04.2021 - 13.05.2021798, 16
45 000, 0014.05.2021
39 442, 60 14.05.2021 - 13.06.2021502, 49
39 442, 6014.06.2021
16 884, 48 23.02.2021 - 13.06.2021717, 47
83 196, 00 18.03.2021- 13.06.20212 876, 53
60 557, 4014.06.2021
39 523, 08 14.06.2021 - 07.07.2021389, 82
15 000, 0008.07.2021
24 523, 08 08.07.2021 - 08.07.202110, 08
58 411, 20 29.03.2021 - 08.07.20212 390, 86
35 000, 0009.07.2021
47 934, 28 09.07.2021 - 29.07.2021422, 87
15 000, 0030.07.2021
32 934, 28 30.07.2021 - 05.08.2021101, 06
15 000, 0006.08.2021
17 934, 28 06.08.2021 - 21.09.2021375, 39
57 993, 60 06.04.2021 - 21.09.20214 111, 98
28 891, 20 20.04.2021 - 21.09.20211 898, 11
71 280, 00 20.04.2021 - 21.09.20214 683, 00
181 929, 00 22.04.2021 - 21.09.202111 802, 96
23 547, 00 06.05.2021 - 21.09.20211 392, 18
47 094,00 13.05.2021 - 21.09.20212 648, 88
49 978, 80 05.06.2021 - 21.09.20212 338, 73
18 526, 20 05.06.2021 - 21.09.2021866, 92
7 882, 20 15.06.2021 - 21.09.2021336, 45
49 215, 17
За розрахунком суду розмір пені за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021 становить 49 215, 17 грн, тобто є більший, ніж визначено позивачем.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України згідно якого, суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за загальний період з 06.11.2020 по 21.09.2021 підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 49 112, 64 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 430 056, 28 грн основного боргу, 25 077, 30 грн інфляційних втрат, 9 762, 33 грн 3% річних та 49 112, 64 грн пені.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжного доручення N 1186 позивачем 20.09.2021 сплачено 8 835, 12 грн судового збору за звернення з позовом до Господарського суду міста Києва. Згідно з випискою ці кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи, що судом закривається провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 50 000, 00 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині та позивачем зменшено розмір позовних вимог на 25 000, 00 грн, останній має право на повернення судового збору в розмірі 1 125, 00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем клопотання про повернення з Державного бюджету сплаченої суми судового збору за подання цього позову не заявлялось, а тому в суду наразі відсутні підстави для повернення позивачу сплаченої суми судового збору.

Суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження в справі № 910/15544/21 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 50 000, 00 грн - закрити.

2. У іншій частині позов задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЕФЕКТ-ПТИЦЯ» (03150, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 3, офіс 3, ідентифікаційний код 43344853) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВРОВЕТ» (03151, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 26-А, кімнати 112-123, ідентифікаційний код 35370894) 430 056 (чотириста тридцять тисяч п`ятдесят шість) грн 28 коп. основного боргу, 25 077 (двадцять п`ять тисяч сімдесят сім) грн 30 коп. інфляційних втрат, 9 762 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят дві) грн 33 коп. 3% річних, 49 112 (сорок дев`ять тисяч сто дванадцять) грн 64 коп. пені та 7 710 (сім тисяч сімсот десять) грн 12 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань