ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. Справа№ 910/9422/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Корсака В.А.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін згідно протоколу судового засідання від 09.11.2021

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 року (повне рішення - 06.09.2021) у справі № 910/9422/21 (суддя Джарти В.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-впроваджувальна фірма «Криптон»

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

про зобов`язання надати документи,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-впроваджувальна фірма "Криптон" (далі - відповідач, Товариство) про зобов`язання відповідача надати позивачу належним чином засвідчені копії наступних документів: статуту Товариства з обмеженою відповідальністю науково-впроваджувальна фірма "Криптон" в діючій редакції та в редакції, що діяла до проведення Загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 39/20 від 22.07.2020; балансів (Форма № 1) за І квартал 2021 року, 2020 рік та 2019 рік; звітів про фінансові результати ТОВ НВФ "Криптон" за І квартал 2021 року, 2020 рік та 2019 рік; протоколів загальних зборів учасників ТОВ НВФ "Криптон" за період з 2019 по 2021 роки; наказів та розпоряджень Генерального директора ТОВ НВФ "Криптон" () за період з 2019 по 2021 роки; договору, укладеного між ТОВ НВФ "Криптон" та генеральним директором ТОВ НВФ "Криптон"; річних звітів Генерального директора ТОВ НВФ "Криптон" перед загальними зборами учасників ТОВ НВФ "Криптон" за період з 2019 по 2021 роки; усіх господарських договорів (контрактів), в тому числі і зовнішньоекономічних, додаткових угод та додатків до них (специфікації, акти тощо), меморандумів, укладених ТОВ НВФ "Криптон" за період з 2019 по 2021 роки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив про те, що він, як учасник Товариства, має право на отримання вказаних документів, а їх ненадання порушує його корпоративні права.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вказав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 , маючи намір відчудження своєї частки, повідомив про це інших учасників Товариства з метою непорушення їх переважних прав, а також доказів скликання загальних зборів учасників Товариства для вирішення питання щодо відчуження ОСОБА_4 своєї частки на користь ОСОБА_1 та включення позивача до складу учасників справи.

При цьому, судом під час розгляду даної господарської справи встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/7804/21 предметом розгляду якої є визнання недійсним договору міни, акту та скасування реєстраційної дії.

Вищевстановлені обставини в своїй сукупності дали підстави суду стверджувати, що сам по собі недоведений факт статусу ОСОБА_1 , як учасника Товариства (відповідача), створюють наслідки відсутності у нього станом на день звернення із даним позовом до суду прав, якими наділені учасники товариства, зокрема ТОВ НВФ «Криптон», а позовні вимоги про зобов`язання надати документи є такими, що не підлягають задоволенню. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що судовому захисту не підлягають порушені права особи сама наявність яких оспорюється.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі № 910/9422/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю науково-впроваджувальна фірма «Криптон» надати ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії наступних документів: статуту Товариства з обмеженою відповідальністю науково-впроваджувальна фірма "Криптон" в діючій редакції та в редакції, що діяла до проведення Загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 39/20 від 22.07.2020; балансів (Форма № 1) за І квартал 2021 року, 2020 рік та 2019 рік; звітів про фінансові результати ТОВ НВФ "Криптон" за І квартал 2021 року, 2020 рік та 2019 рік; протоколів загальних зборів учасників ТОВ НВФ "Криптон" за період з 2019 по 2021 роки; наказів та розпоряджень Генерального директора ТОВ НВФ "Криптон" () за період з 2019 по 2021 роки; договору, укладеного між ТОВ НВФ "Криптон" та генеральним директором ТОВ НВФ "Криптон"; річних звітів Генерального директора ТОВ НВФ "Криптон" перед загальними зборами учасників ТОВ НВФ "Криптон" за період з 2019 по 2021 роки; усіх господарських договорів (контрактів), в тому числі і зовнішньоекономічних, додаткових угод та додатків до них (специфікації, акти тощо), меморандумів, укладених ТОВ НВФ "Криптон" за період з 2019 по 2021 роки.

Апеляційна скарга мотивована нез`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мали значення для правильного вирішення справи по суті, недоведеності обставин, що мали значення для справи, які суд першої інстанції взнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Апелянт вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були застосовані висновки Великої палати Верховного Суду щодо застосування норм права, які були висловлені в постанові від 08.06.2021 року у господарській справі № 906/1336/19 про те, що питання застосування законодавства, яке діяло до набрання чинності ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» в аспекті набуття особою статусу учасника товариства розглядалось також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 916/667/18, де сформульовані такі висновки. Статут товариства з обмеженою відповідальністю мав містити, зокрема, відомості про розмір статутного капіталу з визначенням частки кожного учасника (статті 4,51 Закону України «Про господарські товариства», абзац другий частини першої статті 143 ЦК України). У разі зміни складу учасників або розміру їх часток товариство в особі загальних зборів було зобов`язано прийняти рішення про внесення змін до статуту товариства на підставі волевиявлення учасника товариства та набуття частки про передання частки. Таке волевиявлення могло міститися, зокрема, в заяві учасника товариства та набувача частки, або могло бути доведено до відома товариства іншим чином. Рішення товариства про внесення змін до статуту товариства та його статут були, серед іншого, підставою для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДРЮОФОПГФ. З моменту внесення відповідних змін до зазначеного реєстру рішення товариства про внесення змін до статуту товариства вичерпувало свою дію. У разі відчуження учасником товариства своєї частки у статутному капіталі товариства законом не було передбачено ані погодження товариством такого відсудження, ані прийняття набувача частки до складу учасників товариства. Отже, рішення загальних зборів учасників товариства про погодження рішення учасника відступити належну йому частку в статутному капіталі та про включення набувача до складу учасників не спричинило юридичних наслідків щодо зміни складу учасників товариства. Такі зміни у складі учасників відбулися не внаслідок прийняття рішення загальними зборами учасників товариства, а внаслідок звернення продавця та покупців частки до цих зборів, тобто внаслідок доведення їхнього волевиявлення до відома інших учасників, які з цього моменту мають вважати покупців учасниками товариства. У зв`язку із цим надалі були внесені зміни до статуту та здійснена реєстрація відповідних змін, які мають значення для третіх осіб.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було застосовано висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах, який є обов`язковим до застосування, а крім того, висновки, що містяться в оскаржуваному рішенні суду прямо суперечать висновкам Великої палати Верховного Суду у справі № 906/1336/19.

Апелянт вказує, що в обґрунтування оскаржуваного рішення судом першої інстанції було покладено положення підпункту 3.8.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» () у редакції, затвердженій Протоколом Загальних Зборів Учасників Товариства № 39/20 від 22.07.2020 року, а не положення чинного законодавства, зокрема положень статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Апелянт зазначає, що рішення Загальних зборів Учасників Товариства про затвердження Статуту ТОВ НВФ «Криптон» в новій редакції, оформлене Протоколом № 39/20 від 22 липня 2020 року, є таким, що прямо суперечить положенням чинного законодавства, тобто, прийняте з порушенням порядку його прийняття (неповідомлення позивача про проведення 22 липня 2020 року Загальних зборів Учасників Товариства). А, відтак, затверджений ним Статут Товариства в новій редакції є такими, що підлягають визнанню недійсними у зв`язку обмеженням права ОСОБА_4 як учасника Товариства шляхом встановлення обмежень щодо прийняття таким учасником рішення про розпорядження належною йому часткою у статутному капіталі Товариства - відчуження її шляхом продажу, дарування, обміну тощо.

Апелянт вказує, що вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_4 до суду з позовом про визнання положень Статуту ТОВ «НВФ «Криптон» () в редакції від 22.07.2020 року недійсним у справі № 910/8990/21.

Одночасно апелянт вважає, що при постановленні Господарським судом міста Києва рішення у господарській справі № 910/9422/21 було застосовано положення статті 21 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» в системному застосуванні з положеннями підпункту 3.8.2. Статуту Товариства, однак в контексті реалізації учасником Товариства, яким було відступлено частку у статутному капіталі ТОВ НВФ «Криптон» у розмірі 33% на користь ОСОБА_1 , судом не було надано оцінку такому положенні частини 2 вищевказаної статті, а саме: статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Посилаючись на те, що положеннями чинного законодавства України встановлюється правомірність дійсності правочину до тих пір, доки його не буде визнано судом недійсним, апелянт вважає, що висновок суду про відсутність у позивача суб`єктивного права, яке підлягає захисту лише з тієї підстави, що таке право оспорюється, є фактично обмеженням позивача в доступі до правосуддя, яке гарантоване положеннями Конвенції прав людини та основоположний свобод, та є нівелюванням мети здійснення господарського судочинства, метою якого є захист порушених, невизнаних та оспорюваних прав, за захистом яких звернулися особи, в порядку, передбаченому ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 30.09.2021, зазначає, що оскаржуване рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд повно з`ясував усі фактичні обставини справи та дослідив і надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Суд сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції від 19.08.2021 року є законним та обґрунтованим.

Відповідач зазначає, що Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-УІІІ, який набрав чинності 17.06.2018 р. унормовано, що учасник, який вирішив продати свою частку в товаристві третій особі, зобов`язаний спочатку запропонувати її іншим учасникам. Такі ж норми містить Статут товариства, затверджений протоколом загальних зборів учасників ТОВ НВФ «Криптон» № 39/20 від 23.07.2020. Якщо своїм переважним правом бажають скористатися відразу декілька учасників, вони придбавають частку (її частину) пропорційно розмірам своїх вкладів.

Однак, в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України та Статуту Товариства, ОСОБА_4 відчужуючи на користь ОСОБА_1 частку в статутному капіталі ТОВ НВФ «Криптон», порушив першочергове право інших учасників Товариства на придбання цієї частки.

Щодо посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 906/1336/19 відповідач зазначає, що предметом даного спору було визнання недійсним договору про передачу (відчуження) виключних майнових прав на знак для товарів і послуг та визнання недійсним рішення загальних зборів учасників, яким попередньо погоджено таке відчуження. Крім того, в рішенні зазначено, що Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників.

Відповідач вважає, що судовому захисту не підлягають порушенні права особи, сама наявність яких оспорюється. На думку відповідача, встановлені у справі обставини в своїй сукупності дають підстави стверджувати, що сам по собі недоведений факт статусу ОСОБА_1 , як учасника Товариства (відповідача), створюють наслідки відсутності у нього станом на день звернення із даним позовом до суду прав, якими наділені учасники товариства, зокрема ТОВ НВФ «Криптон», а тому рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2021 року є законним та обґрунтованим.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9422/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києві від 19.08.2021 та призначено справу до розгляду на 26.10.2021.

У зв`язку з перебуванням суддів Коротун О.М., Суліма В.В. у відпустках, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Гаврилюк О.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 справа № 910/9422/21 прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Гаврилюк О.М., Корсак В.А., розгляд справи відкладено на 09.11.2021.

У судовому засіданні 09.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 09.11.2021 з`явилися позивач, представник відповідача, третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Представник третьої особи ОСОБА_4 у судове засідання 09.11.2021 не з`явився. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. ст.120, 242 ГПК України.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 09.11.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, у т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача та третіх осіб заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

06.11.1992 Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальну фірму «Криптон», запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань внесений 08.11.2004, номер запису 0000645. Розмір статутного капіталу відповідача склав 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Позивач стверджує, що 20.04.2021 ОСОБА_1 , на підставі договору міни (обміну) частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, який було укладено з громадянином ОСОБА_4 , було набуто частку в розмірі 33% в статутному капіталі Товариства.

20.04.2021 між позивачем та ОСОБА_4 було складено Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства, відповідно до якого відчужувач ( ОСОБА_4 ) передав, а набувач (позивач) прийняв частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» у розмірі 33% (тридцять три) відсотки, яка в грошовому еквіваленті становить 16 500,00 грн. Підписи позивача та ОСОБА_4 на Акті приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С., про що в реєстрі було зроблено записи за №№ 519, 520. На підставі вищезазначеного Акту приймання-передачі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицик Л.О. 22.04.2021 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було проведено реєстраційну дію - державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР, за № 026000645. Зазначена реєстраційна дія стосувалася внесення змін відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР, в частині складу учасників Товариства зміни учасника останнього, якому належить частка в розмірі 33% з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 . У підтвердження проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 026000645 від 22.04.2021 приватним нотаріусом КМНО Грицик Л.О. було видано виписку з ЄДР № 62 від 22.04.2021.

Відповідно до підпункту «г» пункту 4.2. Статуту Товариства в редакції, затвердженій рішенням Загальних зборів Учасників Товариства, оформлених Протоколом № 39/20 від 22.07.2020, учасники Товариства мають право отримувати інформацію про господарську діяльність Товариства.

З метою реалізації свого права, як учасника Товариства, позивачем 19.05.2021 через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грицик Л.О. керівнику ТОВ НВФ «Криптон» - Генеральному директору Куляниці Олександру Йосиповичу було подану заяву, яка містила відомості щодо надання для ознайомлення ОСОБА_1 (позивачу) засвідчених печаткою та підписом уповноваженої особи Товариства читабельних копій наведених нижче документів:

а. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» в діючій редакції та в редакції, що діяла до проведення Загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 39/20 від 22 липня 2020 року;

b. балансів (Форма № 1) ТОВ НВФ «Криптон» за І квартал 2021 року, 2020 рік та 2019 рік;

c. звітів про фінансові результати ТОВ НВФ «Криптон» за І квартал 2021 року, 2020 рік та 2019 рік;

d. протоколів загальних зборів учасників ТОВ НВФ «Криптон» () за період з 2019 по 2021 роки;

e. наказів та розпоряджень Генерального директора ТОВ НВФ «Криптон» () за період з 2019 по 2021 роки;

f. договору, укладеного між ТОВ НВФ «Криптон» () та генеральним директором ТОВ НВФ «Криптон»;

g. річних звітів Генерального директора ТОВ НВФ «Криптон» перед загальними зборами учасників ТОВ НВФ «Криптон» за період з 2019 по 2021 роки;

h. усіх господарських договорів (контрактів), в тому числі і зовнішньоекономічних, додаткових угод та додатків до них (специфікації, акти тощо), меморандумів, укладених ТОВ НВФ «Криптон» за період з 2019 по 2021 роки.

У підтвердження направлення ОСОБА_1 заяви на адресу відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було 03.06.2021 було видано Свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 177, оформлене на спеціальному бланку НРЕ № 156409. Відповідно до вказаного вище Свідоцтва приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицик Л.О. заяву учасника ТОВ НВФ «Криптон» ОСОБА_1 було передано шляхом відправлення через поштове відділення цінним листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та було отримано відповідачем 27.05.2021.

Позивач стверджує, що на момент звернення з цим позовом до суду жодної відповіді від органу управління Товариства ним отримано не було, так само як і запитуваних копій документів.

У той же час, як стверджує позивач, 04.06.2021 ним було отримано Лист - відповідь, датований 28.05.2021, підписаний ОСОБА_5 , як зазначено нею самою в якості представника та в інтересах Генерального директора ТОВ НВФ «Криптон» ОСОБА_3 , наступного змісту: «Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-впроваджувальна фірма «Криптон», ознайомившись із заявою ОСОБА_1 повідомляє наступне. Звертаючись із заявою ОСОБА_1 стверджує, що він, як учасник ТОВ НВФ «Криптон» з часткою 33%, має право на отримання інформації та копій документів щодо діяльності Товариства. Товариству особа ОСОБА_1 невідома, правовий статус як учасника не підтверджено жодними документами, які б свідчили про законність набуття частки статутного капіталу. З урахуванням наведеного, з метою захисту від недобросовісного втручання в роботу ТОВ НВФ «Криптон» надання запитуваної інформації та документів поза межами законодавчо визначеного порядку є неможливим».

Посилаючись на вказане вище, беручи до уваги відмову в отриманні інформації про господарську діяльність товариства, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо права позивача на звернення із даним позовом до суду слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

У своєму Рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційний суд України визначив основні ознаки охоронюваного законом інтересу, як правового феномену, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. А також дав його дефініцію: охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно його вимог про визнання недійсним договору) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Суд зауважує на тому, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

З огляду на позицію позивача, обґрунтовану, між іншим, посиланням на ч. 2 ст. 4 ГПК України, відповідно до якої, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, можливо дійти висновку, що оспорюваним Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, який, як стверджує позивач, укладений з порушенням вимог закону, без проведення визначеної законодавством процедури, що, на думку позивача, суперечить вимогам чинного законодавства України, порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача, що надає йому право на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд з цього приводу зазначає, що частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи по суті оцінку доводам позивача, наведеним в обґрунтування позовних вимог, та направленим на зобов`язання надати документи відповідача, суд зазначає про наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-впроваджувальна фірма "Криптон" створене та здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та інших законодавчих актів України.

20.04.2021 ОСОБА_1 укладено з ОСОБА_4 договір міни (обміну) частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, відповідно до умов якого ОСОБА_1 набув частку в розмірі 33% в статутному капіталі Товариства (а.с.52-55). Відповідно до Акту приймання-передачі частки в статутному капіталі товариства ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_1 прийняв частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-впроваджувальна фірма «Криптон» у розмірі 33% відсотки, яка в грошовому еквіваленті становить 16 500,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.80 Господарського кодексу (далі - ГК) України, товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном.

Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За приписами статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників регулюється Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон).

Крім того, за змістом частини другої статті 82 ГК України актом, який визначає правовий статус юридичної особи, містить норми, обов`язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників є статут юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Статтею 20 зазначеного Закону врегульовано, що учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір учасника продати частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону якщо учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, отримав від іншого учасника письмову заяву про намір скористатися своїм переважним правом, такі учасники зобов`язані протягом одного місяця укласти договір купівлі-продажу пропонованої до продажу частки (частини частки).

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Відповідно до п.3.8 Статуту товариства, затвердженого Загальними зборами учасників ТОВ НВФ «Криптон» 23.07.2020 року (протокол № 39/20) учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам в тій частині, в якій вона є оплаченою (п.п.3.8.2. Статуту) та за згодою інших учасників товариства (п.п.3.8.2. Статуту).

А, відтак, судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі лише у тому випадку, якщо інші учасники товариства не скористались своїм переважним правом придбання цієї частки.

Приписами статті 715 та 716 ЦК України унормовано, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Тобто, фактично за договором міни відчужується один одному належне сторонам майно.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір міни, укладений між позивачем та ОСОБА_4 , є договором про відчудження частки в статутному капіталі відповідача.

Отже, ОСОБА_4 , як учасник товариства, маючи намір здійснити відчуження належної йому частки у статутному капіталі товариства, зобов`язаний був направити іншим учасникам товариства, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідну письмову пропозицію у встановленому законодавством та положеннями Статуту товариства порядку щодо придбання його частки товариства.

Позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що такої пропозиції іншим учасникам товариства ОСОБА_4 не направляв.

Крім того колегія суддів зауважує наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення, засновниками Товариства є: ОСОБА_2 - розмір внеску до статутного фонду 17 000 грн (34%); ОСОБА_3 - розмір внеску до статутного фонду 16 500 грн (33%); ОСОБА_4 - розмір внеску до статутного фонду 16 500 грн (33%). Згідно із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ НВФ «Криптон» є, зокрема,: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_3 є генеральним директором Товариства, що також вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначена інформація не змінилась і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.3.2. договору міни від 20.04.2021 право власності на частку в розмірі 33% статутного капіталу відповідача переходить від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 з моменту підписання договору.

Відповідно до абз.2 п.3.3 договору міни від 20.04.2021 з моменту укладення цього договору та державної реєстрації змін до установчих документів, пов`язаних зі зміною складу учасників ОСОБА_1 стає по відношенню до відповідача його новим учасником. До ОСОБА_6 переходять всі права та обов`язки учасника, передбачені чинним законодавством та установчими документами товариства.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 906/1336/19 (провадження № 12-2гс21). Верховний Суд зазначив, що момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться та можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину. Разом з тим моментом переходу корпоративних прав з частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією із сторін.

А, відтак, колегія суддів зазначає, що позивачем не підтверджено факт реєстрації переходу корпоративних прав із частки у статутному капіталі відповідача та, як наслідок, перехід до нього всіх прав та обов`язків учасника Товариства з обмеженою відповідальністю науково-впроваджувальна фірма «Криптон».

З огляду на вищенаведене, правомірним є висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача станом на день звернення із даним позовом до суду прав, якими наділені учасники товариства, зокрема ТОВ НВФ «Криптон», а позовні вимоги про зобов`язання надати документи є такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", частину 1 статті 3 і частину четверту статті 11 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними у залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити у суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, судом першої інстанції законно та правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Отже, керуючись статтями 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 року у справі № 910/9422/21 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

3. Матеріали справи № 910/9422/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.ст.287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

В зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. у відпустці, повна постанова підписана 29.11.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.А. Корсак

О.М. Гаврилюк