ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 року м.Дніпро Справа № 904/4400/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 (суддя Мельниченко І.Ф.)

у справі №904/4400/21

за позовом Комунального підприємства "Щастинська теплова енергетична компанія", м. Щастя, Щастинський р-н, Луганська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості на суму 385 599,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Щастинська теплова енергетична компанія" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс" 353 950,00 грн., що складають суму попередньої оплати, на яку не була здійснена поставка товару за договором поставки № 23-кт від 10.11.2020, 16 262,31 грн. пені, 11 432,59 грн. інфляції грошових коштів, 3 954,26 грн. річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс" на користь Комунального підприємства "Щастинська теплова енергетична компанія" 353 950,00 грн. основного боргу, 16 262,31 грн. пені, 11 432,59 грн. інфляції грошових коштів, 3 954,26 грн. річних, 5 783,99 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить змінити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 в частині стягнення з відповідача суми інфляційних грошових коштів та зменшити розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат з 11 432,59 до 8 176,25 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач неправильно розрахував інфляційні збитки за три місяці грудень 2020, січень та лютий 2021. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 №14 застосовувати індекс інфляції необхідно було починаючи лише з січня 2021 року. (оплата товару 19.11.2020, поставка товару протягом 10 робочих днів до 04.12.2020). Таким чином за період січень-лютий 2021 збитки від інфляції склали 8 176,25 грн. замість заявлених 11 432,59 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі №904/4400/21, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 25.11.2021р. о 16 год. 00 хв.

Представники сторін не з`явились в судове засідання.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі представника.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою директора підприємства.

Щодо поданого клопотання колегія зазначає, що відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Окрім того нормами Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

Частиною 12 статті 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом 10.11.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс" (постачальник) та Комунальним підприємством "Щастинська теплова енергетична компанія" (покупець) було укладено Договір поставки № 23-кт (надалі Договір), згідно умов якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві Товар, а Покупець - прийняти та оплатити товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару вказується у специфікації №1, що є невід`ємною частиною даного договору (п.1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору ціна цього договору становить 353950,00 грн. в т.ч. ПДВ: 58991,67 грн.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що розрахунки здійснюються шляхом оплати Покупцем протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання від Постачальника рахунку-фактури, оформленого згідно з п.7.2 договору.

Відвантаження товару Постачальником здійснюється за адресою 91480, Луганська область, Новоайдарський район, м. Щастя , вул. Донецька, буд.36. Доставка товару здійснюється в спосіб визначений Постачальником та за його рахунок (п.4.1. Договору).

Згідно п. 4.2 Договору моментом виконання обов`язку передати товар вважається дата отримання товару Покупцем, що підтверджується документально, шляхом підписання видаткової накладної. Накладна підписується повноважними представниками Покупця та Постачальника.

Відповідно до п. 4.3 Договору постачальник зобов`язаний поставити товар протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту зарахування коштів на його рахунок.

У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару постачальник сплачує покупцю штрафні санкції, а саме сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, нараховану на суму від вартості несвоєчасно поставленого товару (п.8.2 Договору).

Згідно пункту 11.1 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін та дії до 31 грудня 2020 року, щодо виконання грошових зобов`язань до повного їх виконання.

Сторонами було підписано Додаток №1 до договору технічну специфікацію, в якій узгодили найменування товару, що має бути поставлено та його кількість.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Три-А-Плюс» було виставлено рахунок №58 від 10.11.2020 на оплату товару, узгодженого в специфікації, на загальну суму 353 950,00 грн.

Згідно платіжного доручення №282 від 19.11.2020 КП "Щастинська теплова енергетична компанія" перерахувало на рахунок відповідача 353 950,00 грн.

Разом з тим відповідач не здійснив поставку товару.

Позивач звернувся до ТОВ «Три-А-Плюс» з претензією вих.№277 від 28.12.2020, згідно якої просив в добровільному порядку протягом 15 календарних днів з моменту отримання претензії виконати зобов`язання по поставці товару або повернути кошти у розмірі 353 950,00 грн.

У відповідь на вказану претензію відповідач надіслав лист вих №277 від 28.12.2020, в якому зазначив, що не відмовляється від виконання зобов`язання, зобов`язується поставити товар або повернути кошти на розрахунковий рахунок вказаний в претензії та погоджується на добровільну сплату штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання. Окрім того останній послався на здорожчання безшовних труб на підприємстві виробника та на внутрішньому ринку України, просив взяти до уваги фактор епідеміологічного стану та введення обмежувальних заходів в країні.

Неповернення відповідачем коштів у розмірі 353 950,00 грн. та непоставка товару і стала причиною звернення з позовом.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами першою та другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.3 Договору постачальник зобов`язаний поставити товар протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту зарахування коштів на його рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи КП "Щастинська теплова енергетична компанія" 19.11.2020 згідно платіжного доручення №282 перераховано відповідачу 353 950,00 грн.

Таким чином, з урахуванням умов п. 4.3 Договору, постачальник мав поставити товар у строк до 03.12.2020 включно.

Разом з тим на час розгляду справи відповідачем не виконано зобов`язання щодо своєчасної та повної поставки погодженого сторонами товару, як не надано і доказів повернення суми перерахованої позивачем у розмірі 353 950,00 грн.

Господарський суд, дослідивши надані в матеріали справи документи, здійснивши перерахунок заявлених сум, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 353 950,00 грн. боргу, 16 262,31 грн. пені, 11 432,59 грн. втрат від інфляції та 3 954,26 грн. 3% річних.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок господарського суду про задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки товару.

Щодо доводів апеляційної скарги, про неправильне нарахування позивачем суми втрат від інфляції колегія зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та інфляційних втрат є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказані висновки щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України до грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення, наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц. Аналогічні за змістом висновки щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України містяться, зокрема і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано інфляційні втрати за загальний період з грудня 2020 року по лютий 2021 року в розмірі 11 432,59 грн.

Як зазначалося раніше сторони в п. 4.3 Договору погодили, що постачальник зобов`язаний поставити товар протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту зарахування коштів на його рахунок. Позивачем перераховано суму вартості товару 19.11.2020. Таким чином граничний строк поставки товару 03.12.2021.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

На час звернення позивача з позовними вимогами відповідачем не поставлено товар та неповернуто суму вартості непоставленого товару.

За змістом ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17 зазначив, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Таким чином правопорушення, в якому у зв`язку з фактичним закінченням строку поставки товару у постачальника виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Висновки щодо можливості нарахування 3% річних та втрат від інфляції на неповернуту суму попередньої оплати викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Як вже було зазначено раніше, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Умовами договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється протягом десяти робочих днів з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника.

Відповідач мав поставити товар до 03.12.2020 включно.

Таким чином у зв`язку із закінченням обумовленого в п.4.3 Договору строку поставки товару, який виходячи із суті зобов`язання сторін, є тим строком, після настання якого, виникло прострочення зобов`язання, з моменту якого постачальник має усвідомлювати протиправний характер неповернення коштів, у позивача виникає право для нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат.

Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду, в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 було викладено висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Колегія суддів, враховуючи положення статті 625 ЦК України, щодо нарахування суми втрат від інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок, встановивши, що прострочення з поставки товару виникло з 04.12.2020, вважає розрахунок обґрунтованим та таким, що правильно враховує періоди нарахування заявленої до стягнення суми.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі №904/4400/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі №904/4400/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Три-А-Плюс".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.12.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко