ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.12.2021 Справа № 905/1847/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Чернової О.В., за участю секретаря судового засідання Семенової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ Донецької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопромавтоматика», м. Краматорськ Донецької області

про стягнення 22246,13грн, з яких основний борг - 10775,74грн, пеня - 10775,74грн, 3% річних - 195,54грн, інфляційні збитки - 499,11грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ Донецької області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопромавтоматика», м. Краматорськ Донецької області про стягнення 22246,13грн, з яких основний борг - 10775,74грн, пеня - 10775,74грн, 3% річних - 195,54грн, інфляційні збитки - 499,11грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставки теплової енергії в гарячій воді за період з вересня 2020 року по травень 2021 року за договором №573 від 01.10.2008, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 10775,74грн, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Нормативно позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на статті 216-218, 224-226 Господарського кодексу України, статтю 4 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду належним чином засвідчені копії договору №573 від 01.10.2008 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії з додатком; актів-рахунків №573 від 30.09.2020 за вересень 2020 року, №573 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року, №573 від 30.11.2020 за листопад 2020 року, №573 від 31.12.2020 за грудень 2020 року, №573 від 31.01.2021 за січень 2021 року, №573 від 28.02.2021 за лютий 2021 року, №573 від 31.03.2021 за березень 2021 року, №573 від 30.04.2021 за квітень 2021 року, №573 від 31.05.2021 за травень 2021 року; списків згрупованих відправлень листів рекомендованих, фіскальних чеків АТ «Укрпошта».

З дотриманням приписів статті 6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1847/21 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1847/21; справу №905/1847/21 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; призначено розгляд справи по суті на 20.10.2021.

Розпорядженням керівництва суду №33-р від 30.09.2021 зупинено з 01.10.2021 прийняття працівниками Відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) документів для відправлення за межі суду, внаслідок чого повідомлення учасників справи здійснюється альтернативними способами повідомлення.

У період з 18.10.2021 по 29.10.2021 включно суддя Чернова О.В. перебувала у відпустці, внаслідок чого судове засідання 20.10.2021 не відбулося.

Ухвалою господарського суду від 03.11.2021 призначено розгляд справи по суті на 17.11.2021.

Ухвалою господарського суду від 17.11.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 01.12.2021.

30.11.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява, за змістом якої останній повідомив суд про те, що відповідач сплатив у повному розмірі суму основного боргу, та позивач підтримує позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків.

У судове засідання 01.12.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що відповідач обізнаний про відкрите провадження у справі, та від останнього заяв та клопотань про відкладення судового засідання, або про поновлення процесуальних строків для подання відзиву не надходили, суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч.1 ст.178 та ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (далі - Теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопромавтоматика» (далі - Споживач) укладено договір №573 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію Споживачу до точки продажу (або до точки розподілу - у разі відсутності вузлів обліку) теплової енергії згідно Додатку №1 «Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності Сторін», що є невід`ємною частиною цього Договору, а Споживач зобов`язується приймати та оплачувати надану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строки та на умовах, передбачених цим Договором.

Споживач теплової енергії зобов`язується протягом трьох робочих днів з моменту закінчення розрахункового періоду отримувати в Теплопостачальній організації акти-рахунки та податкові накладні. У разі неотримання уповноваженим представником Споживача акту-рахунку Теплопостачальна організація надсилає акт-рахунок поштою. В такому разі акт-рахунок вважається отриманим і узгодженим на третю добу з моменту його надсилання (п.п.3.2.25. Договору).

Згідно з п. 6.1. Договору Споживач здійснює розрахунок протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання Споживачем акту-рахунку за умовами цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Теплопостачальної організації.

Згідно з п. 8.2.4. Договору за порушення строків оплати спожитої теплової енергії за умовами цього Договору Споживач сплачує Теплопостачальній організації пеню в розмірі 1% від належної до сплати суми за кожний день прострочення відповідно до Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» №686-ХIV від 20.05.1999.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін та діє протягом одного календарного року з дня набрання його чинності (п. 11.1. Договору).

Якщо жодна із Сторін за 30 календарних днів до дня закінчення строку дії Договору не заявила про його розірвання, Договір вважається продовженими на наступний рік (п.11.2. Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками підприємств.

На виконання умов Договору Позивачем виписані акти-рахунки та у зв`язку з неотриманням відповідачем в теплопостачальній організації актів-рахунків, позивач направив їх на адресу відповідача, зокрема:

- акт-рахунок №573 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 763,39грн (направлено 09.10.2020);

- акт-рахунок №573 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 35,77грн (направлено 18.11.2020);

- акт-рахунок №573 від 30.11.2020 за листопад 2020 року на суму 2041,38грн (направлено 14.12.2020);

- акт-рахунок №573 від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 1953,23грн (направлено 08.01.2021);

- акт-рахунок №573 від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 1869,20грн (направлено 09.02.2021);

- акт-рахунок №573 від 28.02.2021 за лютий 2021 року на суму 1809,93грн (направлено 16.03.2021);

- акт-рахунок №573 від 31.03.2021 за березень 2021 року на суму 1640,73грн (направлено 16.04.2021);

- акт-рахунок №573 від 30.04.2021 за квітень 2021 року на суму 626,34грн (направлено 19.05.2021);

- акт-рахунок №573 від 31.05.2021 за травень 2021 року на суму 35,77грн (направлено 14.06.2021).

Строк оплати вказаних актів-рахунків є таким, що настав та на час звернення з позовною заявою заборгованість у загальному розмірі 10775,74грн відповідачем не сплачена, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача стягнення 22246,13грн, з яких основний борг - 10775,74грн, пеня - 10775,74грн, 3% річних - 195,54грн, інфляційні збитки - 499,11грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Сутність позову полягає у примусовому спонуканні Відповідача до виконання грошових зобов`язань з оплати постачання теплової енергії за договором №573 від 01.10.2008, а також застосуванні наслідків порушення зобов`язання у вигляді стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У пункті 6.1. Договору сторони погодили, що Споживач здійснює розрахунок протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання Споживачем акту-рахунку за умовами цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Теплопостачальної організації.

Так, позивачем виставлені відповідачу акти-рахунки №573 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 763,39грн, №573 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 35,77грн, №573 від 30.11.2020 за листопад 2020 року на суму 2041,38грн, №573 від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 1953,23грн; №573 від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 1869,20грн; №573 від 28.02.2021 за лютий 2021 року на суму 1809,93грн; №573 від 31.03.2021 за березень 2021 року на суму 1640,73грн; №573 від 30.04.2021 за квітень 2021 року на суму 626,34грн; №573 від 31.05.2021 за травень 2021 року на суму 35,77грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останній всупереч положенням п.3.2.25. Договору вказані акти-рахунки не отримував в теплопостачальній організації, внаслідок чого останні направлені позивачем на адресу відповідача: акт-рахунок №573 від 30.09.2020 направлено 09.10.2020; акт-рахунок №573 від 31.10.2020 направлено 18.11.2020; акт-рахунок №573 від 30.11.2020 направлено 14.12.2020; акт-рахунок №573 від 31.12.2020 направлено 08.01.2021; акт-рахунок №573 від 31.01.2021 направлено 09.02.2021; акт-рахунок №573 від 28.02.2021 направлено 16.03.2021; акт-рахунок №573 від 31.03.2021 направлено 16.04.2021; акт-рахунок №573 від 30.04.2021 направлено 19.05.2021; акт-рахунок №573 від 31.05.2021 направлено 14.06.2021, на підтвердження чого до маті реалів справи надані списки згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих та фіскальні чеки АТ «Укрпошта».

Враховуючи приписи п.п. 3.2.25. та 6.1. Договорів, суд встановив, що строк оплати вказаних актів-рахунків настав:

- за актом-рахунком №573 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 763,39грн - до 15.10.2020;

- за актом-рахунком №573 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 35,77грн - до 25.11.2020;

- за актом-рахунком №573 від 30.11.2020 за листопад 2020 року на суму 2041,38грн - до 22.12.2020;

- за актом-рахунком №573 від 31.12.2020 за грудень 2020 року на суму 1953,23грн - до 14.01.2021;

- за актом-рахунком №573 від 31.01.2021 за січень 2021 року на суму 1869,20грн - до 17.02.2021;

- за актом-рахунком №573 від 28.02.2021 за лютий 2021 року на суму 1809,93грн - до 24.03.2021;

- за актом-рахунком №573 від 31.03.2021 за березень 2021 року на суму 1640,73грн - до 22.04.2021;

- за актом-рахунком №573 від 30.04.2021 за квітень 2021 року на суму 626,34грн - до 26.05.2021;

- за актом-рахунком №573 від 31.05.2021 за травень 2021 року на суму 35,77грн - до 22.06.2021.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Таким чином, враховуючи, що у встановлений умовами договору строк відповідач заборгованість з постачання теплової енергії не сплатив, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за спірним договором.

Під час розгляду справи позивач повідомив суд, що відповідачем сплачена сума основного боргу у розмірі 10775,74грн.

Так, відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» відповідач здійснив оплату заборгованості 27.09.2021 у розмірі 9481,22грн з призначенням платежу «плата за теплову енергію зг.дог.573 від 01.10.2008 за 09.2020-05.2021»; у розмірі 58,88грн з призначенням платежу «плата за послуги із заміни вузла комерційного обліку зг.дог.573 від 01.10.2008 за 09.2020-05.2021»; у розмірі 536,55грн з призначенням платежу «абонплата зг.дог.573 від 01.10.2008 за 09.2020-05.2021», що разом складає 10076,65грн.

Враховуючи, що відповідач у повному обсязі сплатив розмір заборгованості після направлення до суду позовної заяви, однак, до відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 10775,74грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 10775,74грн на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із простроченням відповідача з оплати основного боргу за спірним договором, позивач нарахував до стягнення пеню у розмірі 18626,78грн, 3% річних у розмірі 195,54грн та інфляційні втрати у розмірі 499,11грн.

Контррозрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі - сплата неустойки, що узгоджується із ч. 1 ст.550 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання господарських зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ч.ч. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, ч.4 ст.231 Господарського кодексу України передбачає можливість встановлення договором розміру штрафних санкцій у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до приписів ч. 1 статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» установлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір пені становить 18626,78грн за періоди заборгованості у вересні 2020 року, листопаді 2020 року - травні 2021 року, та враховуючи, приписи ч. 1 статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 100 відсотків загальної суми боргу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що він є методологічно неправильним, оскільки позивачем неправильно визначено період початку нарахування пені.

Здійснивши самостійно розрахунок пені, суд встановив, що загальний розмір пені становить 18364,52грн, зокрема:

- за заборгованість у вересні 2020 року за період прострочення з 16.10.2020 по 14.04.2021 - 1381,74грн;

- за заборгованість у листопаді 2020 року за період прострочення з 23.12.2020 по 21.06.2021 - 3694,90грн;

- за заборгованість у грудні 2020 року за період прострочення з 15.01.2021 по 13.07.2021 - 3515,81грн;

- за заборгованість у січні 2021 року за період прострочення з 18.02.2021 по 12.08.2021 - 3289,79грн;

- за заборгованість у лютий 2021 року за період прострочення з 25.03.2021 по 19.09.2021 - 3239,77грн;

- за заборгованість у березні 2021 року за період прострочення з 23.04.2021 по 20.09.2021 - 2477,50грн;

- за заборгованість у квітні 2021 року за період прострочення з 27.05.2021 по 20.09.2021 - 732,82грн;

- за заборгованість у травні 2020 року за період прострочення з 23.06.2021 по 20.09.2021 - 32,19грн.

Таким чином, керуючись приписами ч. 1 статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» належний розмір пені, якій підлягає стягненню з відповідача, становить 100 відсотків загальної суми боргу - 10775,74грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 499,11грн за період заборгованості у вересні 2020 року та у період з листопада 2020 року по травень 2021 року, суд встановив, що він є методологічно неправильним, оскільки позивачем неправильно визначений початок прострочення боржника.

Здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що належний розмір 3% річних становить 192,93грн, зокрема,

- за заборгованість у вересні 2020 року за період прострочення з 16.10.2020 по 20.09.2021 - 21,32грн;

- за заборгованість у листопаді 2020 року за період прострочення з 23.12.2020 по 20.09.2021 - 45,63грн;

- за заборгованість у грудні 2020 року за період прострочення з 15.01.2021 по 20.09.2021 - 39,97грн;

- за заборгованість у січні 2021 року за період прострочення з 18.02.2021 по 20.09.2021 - 33,03грн;

- за заборгованість у лютий 2021 року за період прострочення з 25.03.2021 по 20.09.2021 - 26,78грн;

- за заборгованість у березні 2021 року за період прострочення з 23.04.2021 по 20.09.2021 - 19,92грн;

- за заборгованість у квітні 2021 року за період прострочення з 27.05.2021 по 20.09.2021 - 6,02грн;

- за заборгованість у травні 2020 року за період прострочення з 23.06.2021 по 20.09.2021 - 0,26грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат, суд встановив, що він є методологічно та арифметично неправильним, оскільки позивачем неправильно встановлені межі періоду нарахування інфляційних втрат.

Здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що належний розмір інфляційних втрат становить 583,18грн, зокрема:

- за заборгованість у вересні 2020 року за період прострочення листопада 2020 року по вересень 2021 - 75,59грн;

- за заборгованість у листопаді 2020 року за період прострочення січень 2021 року по вересень 2021- 153,58грн;

- за заборгованість у грудні 2020 року за період прострочення січень 2021 року по вересень 2021 - 146,95грн;

- за заборгованість у січні 2021 року за період прострочення березень 2021 року по вересень 2021 - 95,19грн;

- за заборгованість у лютий 2021 року за період прострочення квітень 2021 року по вересень 2021 - 60,38грн;

- за заборгованість у березні 2021 року за період прострочення травень 2021 року по вересень 2021 - 42,95грн;

- за заборгованість у квітні 2021 року за період прострочення червень 2021 року по вересень 2021 - 8,15грн;

- за заборгованість у травні 2020 року за період прострочення серпень 2021 року по вересень 2021 - 0,39грн.

Враховуючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у загальному розмірі 499,11грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №905/1847/21 в частині стягнення основного боргу та часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 10775,74грн, 3% річних у розмірі 192,93грн, інфляційних збитків у розмірі 499,11грн.

Також, враховуючи, що відповідач сплатив суму основного боргу після направлення позивачем відповідного позову, керуючись ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплату судового збору суд вирішив покласти на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №905/1847/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопромавтоматика», м. Краматорськ Донецької області в частині стягнення основного боргу у розмірі 10775,74грн.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопромавтоматика», м. Краматорськ Донецької області в частині стягнення пені у розмірі 10775,74грн, 3% річних у розмірі 195,54грн, інфляційних збитків у розмірі 499,11грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопромавтоматика», м. Краматорськ Донецької області (84331, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Паркова, будинок 89, квартира 76, ідентифікаційний код 31509243) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ Донецької області (84320, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 8-Д, ідентифікаційний код 34657789) 11467,78грн, з яких пеня у розмірі 10775,74грн, 3% річних у розмірі 192,93грн, інфляційні збитки у розмірі 499,11грн, та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, встановленому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова

У судовому засіданні 01.12.2021 складено та підписано повний текст рішення.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.