ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3512/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар" (61070, м. Харків, вул. Рудика, 8)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО" А.Т.О.Р." (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 317)
про стягнення 725041,25 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне науково-виробниче підприємство "Об`єднання Комунар" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО" А.Т.О.Р.", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 725041,25 грн., що складається з: 659131,81 грн. суми боргу з вартості робіт та отриману готову продукцію; 41806,68 грн. пені; 8359,21 грн. 3 % річних та 15743,55 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором на переробку давальницької сировини № 113/19-б від 24.12.2019 в частині здійснення замовником повної та своєчасної оплати виконаних робіт з переробки давальницької сировини та вартості прийнятої готової продукції у встановлені договором строки.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.09.2021 по справі № 922/3512/21 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 05.10.2021 об 11:30.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.10.2021 у справі № 922/3512/21 відкладено підготовче засідання на 01.11.2021 о 12:30.

29.10.2021 в системі документообігу суду зареєстровано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 6804), мотивоване хворобою представника.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 у справі № 922/3512/21 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 6804 від 29.10.2021).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.11.2021 по справі № 922/3512/21 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.11.2021 об 11:00.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 23.11.2021 не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені своєчасно та належним чином (т.с. 1 а.с. 172-173).

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Матеріалами справи установлено, що 24.12.2019 між Державним науково-виробничим підприємством "Об`єднання Комунар" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО" А.Т.О.Р." (замовник) було укладено Договір на переробку давальницької сировини № 113/19-б (далі - Договір) (а.с. 18-21), відповідно до умов п. 1.1. якого, на умовах цього договору замовнику доручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи з переробки давальницької сировини в готову продукцію. Замовник зобов`язується прийняти готову продукцію і заплатити вартість робіт виконавця.

Вартість робіт виконавця вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору, і актах виконаних робіт (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. та 4.3. вищевказаного Договору, вартість робіт виконавця по переробці партії давальницької сировини вказуються в специфікаціях і актах виконаних робіт. Оплата робіт виконавця здійснюється безготівковими платежами на банківський рахунок виконавця. Оплата за роботи проводиться за наступною формулою: аванс у розмірі 30 % (тридцять відсотків) від вартості робіт по кожній специфікації, а остаточні розрахунки між виконавцем і замовником за переробку давальницької сировини проводяться по кожній специфікації протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання готової продукції і акта виконаних робіт.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином та у повному обсязі шляхом виконання робіт з переробки давальницької сировини та здійснив відвантаження готової продукції за Договором, що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями накладних (а.с. 22-110), які підписані уповноваженими представниками сторін, підписи скріплено печаткою.

Також, із обставин справи убачається, що відповідач прийняв виконані позивачем роботи з переробки давальницької сировини та готову продукцію на загальну суму 1967077,3 грн. та на виконання умов Договору був складений та підписаний сторонами акт виконаних робіт № 1/2021 від 12.02.2021, який наявний у матеріалах справи (а.с. 111-113).

Враховуючи умови пункту 4.3. Договору, відповідач мав остаточно розрахуватися з позивачем у строк не пізніше 29.03.2021.

Проте відповідач, у порушення п. 4.3. Договору, повної та своєчасної оплати вартості робіт та вартості отриманої готової продукції не здійснив, сплативши лише 1307945,48 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії банківських виписок по рахунку позивача (а.с. 114-134).

Враховуючи вищенаведене, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті вартості робіт та отриманої готової продукції у розмірі 659131,81 грн., яку сторони відобразили в Акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.05.2021 (а.с. 137-138).

У зв`язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору, позивач надіслав на адресу відповідача Претензію від 12.02.2021 за вих. № 132-15/16, в якій просив відповідача сплатити наявну заборгованість (а.с. 135).

У відповідь на претензію позивача, відповідач визнав наявну заборгованість та гарантував її погасити шляхом розстроченням у строк з березня 2021 р. по липень 2021 р. (а.с.136).

Проте жодної оплати від відповідача не надійшло.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої і другої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов`язання з постачання готової продукції та виконання робіт з переробки давальницької сировини виконав своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії накладних та акту виконання робіт від 12.02.2021 (а.с. 22-113).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 4.3. Договору, оплата за роботи проводиться за наступною формулою: аванс у розмірі 30 % (тридцять відсотків) від вартості робіт по кожній специфікації, а остаточні розрахунки між виконавцем і замовником за переробку давальницької сировини проводяться по кожній специфікації протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту підписання акту здачі-приймання готової продукції і акта виконаних робіт.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості за виконані роботи з переробки давальницької сировини та вартості прийнятої готової продукції, в добровільному порядку або доказів відсутності обов`язку сплати грошових коштів у заявленому розмірі, відповідачем не спростовані доводи позивача, суд вважає заявлену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 659131,81 грн. заборгованості нормативно та документально обґрунтованою, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення вчасної оплати, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 41806,68 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Відповідно до п. 6.2. Договору, у разі порушення замовником термінів остаточного розрахунку за виготовлену та передану замовнику готову продукцію, зазначених у пункті 4.3, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не сплаченої продукції за кожен день прострочення.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені в розмірі 41806,68 грн., на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пункту 7.4. договору, суд дійшов висновку, що він є неправильно розрахованим, враховуючи на що, задоволенню підлягаю сума пені в розмірі 35988,50 грн. В задоволенні 5818,18 грн. пені суд відмовляє у зв`язку з невірним нарахуванням.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8359,21 грн. та інфляційні витрати у розмірі 15743,55 грн.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім сум 3 % річних, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є невірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню в сумі 8305,02 грн. В задоволенні 54,19 грн. 3 % річних суд відмовляє у зв`язку з невірним нарахуванням.

Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат в сумі 15743,55 грн., судом встановлено, що його здійснено у відповідності до умов чинного законодавства, вказаний розрахунок є арифметично вірним та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених вище.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО" А.Т.О.Р." (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 317, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО" А.Т.О.Р." (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 317, ) - 659131,81 грн. заборгованості; 35988,50 грн. пені; 8305,02 грн. 3 % річних; 15743,55 грн. інфляційних втрат та 10787,54 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У решті вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "03" грудня 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв