УХВАЛА

02 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 909/1119/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. - (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.06.2021

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021

у справі № 909/1119/20

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по сплаті роялті у розмірі 459 666,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 18.11.2021 (відповідно до відмітки на поштовому конверті) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 у справі № 909/1119/20.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 зі справи № 909/1119/20 в контексті оскаржуваних судових рішень, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року - 2 102 гривні.

Позов у цій справі подано у 2020 році. Предметом позову є стягнення у сумі 459 666,84 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 102,00 грн = 1 051 000, 00 грн).

У поданій касаційній скарзі, обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, скаржник зазначає, що питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики полягає у тому, що у касаційній скарзі наводиться обґрунтування відступу від висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, що стосується конкретизації прав та обов`язків, які припиняються, а які продовжують діяти після припинення підприємницької діяльності фізичною особою; винятковістю значення цієї справи для скаржника є те, що з 23.07.2018 ОСОБА_1 припинила здійснювати підприємницьку діяльність, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій у цій справі, стосуються відповідача, як фізичної особи; стягнення коштів у сумі 459 666 грн, є надмірним економічним та психологічним тягарем, оскільки остання є єдиним годувальником сім`ї, місячний дохід рівний мінімальній заробітній платі, відповідачка має на своєму утриманні неповнолітнього сина та чоловіка, який являється інвалідом першої групи по зору і є непрацездатним; вказує на підстави касаційного оскарження, а саме пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Таким чином, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Обґрунтувань щодо фундаментального значення цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики з аналогічних спорів зі справою, яка переглядається, касаційна скарга не містить.

Також Суд не може прийняти до уваги посилання скаржника на винятковість значення справи для учасника з тих підстав, що виконання оскаржуваних судових рішень може призвести до скрутного фінансового становища (скаржниця припинила здійснювати підприємницьку діяльність, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій у цій справі, стосуються відповідача, як фізичної особи; стягнення коштів у сумі 459 666 грн, є надмірним економічним та психологічним тягарем), оскільки вона самостійно несе ризики, пов`язані з припиненням підприємницької діяльності, понесення витрат від такої діяльності не звільняє скаржника від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань. Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною у справі та до переоцінки доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій. Незгода скаржника із судовими рішеннями попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на його користь є звичайним передбачуваним процесом.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, та сталу судову практику щодо застосування норм права. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати Суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій.

Отже, з урахуванням викладеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 у справі № 909/1119/20, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підстав для розгляду клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження немає.

Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 у справі № 909/1119/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова