РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2021Справа № 910/15881/20
За позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс»

про стягнення 754 657, 08 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс»

до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

про стягнення 24 275, 14 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом: Горошко Т.М.;

від відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом: Кіндратишин І.А., Григолінський С.О.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство Хімімпекс» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 754 657, 08 грн, з яких: 388 657,11 грн пеня та 365 999, 77 грн штраф.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.253, 525, 526, 610, 612, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.193, 218, 265 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором поставки №УБГ 306/015-19 від 06.06.2019, в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/15881/20, визнано справу малозначною та постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

04.11.2020 від представника відповідача надійшла заява із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, яка, в зв`язку з перебуванням на навчанні, отримана суддею Карабань Я.А. 09.11.2020. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач скористався своїм правом та одержав суму банківської гарантії в розмірі 609 999, 05 грн, чим одержав повне задоволення своїх вимог щодо сплати неустойки, а тому задоволення позову призведе до подвійного стягнення. Крім того, вказує, що в зв`язку з неодноразовим порушенням позивачем зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати відповідачем було застосовано до останнього такий вид забезпечення зобов`язання, як притримання, про що позивач повідомлявся неодноразово листами. Вважає, що справа не може бути розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.12.2020.

16.11.2020 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, клопотання про зменшення розміру пені та штрафу і відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач заперечує щодо позову та, зокрема, зазначає, що заявлена до стягнення сума штрафних санкцій була отримана позивачем за рахунок банківської гарантії №17-17/42 від 08.05.2019, яка була надана АТ «Банк Альянс» у забезпечення виконання постачальником обов`язків за договором поставки №УБГ 306/015-19 від 06.06.2019 та задоволення первісного позову призведе до подвійного стягнення вказаних грошових коштів. Також вказує, що передання товару було зупинено через несплату позивачем раніше отриманого товару, про що останній повідомлявся листами. Крім цього, зазначає, що несвоєчасна поставка товару відбулася внаслідок та в період дії непереборної сили, а тому вина відповідача відсутня.

Також 16.11.2020 у рамках справи №910/15881/20 надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство Хімімпекс» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення суми грошових коштів у розмірі 24 275, 14 грн, з яких: 15 685, 71 грн інфляційні втрати та 8 589, 43 грн 3% річних.

Зустрічні позовні вимоги, з посиланням на ст.253, 530, 610, 611, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.193, 265 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором поставки №УБГ 306/015-19 від 06.06.2019, в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство Хімімпекс» (надалі - позивач за зустрічним/відповідач за первісним позовом) до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (надалі - позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 24 275, 14 грн.

27.11.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, у якій останній, зокрема, зазначає, що банківська гарантія не є штрафною санкцією в розумінні ст.549 Цивільного кодексу України, а є інструментом покликаним мінімізувати ризики бенефіціара від неналежного виконання контрагентом договору. Крім того вказує, що притримання товару не передбачено умовами договору, а тому посилання відповідача за первісним позовом на вказані обставини не спростовують порушенням ним строків поставки товару. Також зазначає, що при нарахуванні штрафних санкцій було враховано сертифікат №3100-20-0064 про форс-мажорні обставини, в зв`язку з чим штрафні санкції, за видатковими накладними відвантаження яких припало на період дії форс-мажору, не нараховувалися.

07.12.2020 від представника відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній заперечує проти обставин викладених у відповіді на відзиві.

У підготовче засідання 09.12.2020 сторони не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 19.01.2021.

14.12.2020 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача за первісним позовом щодо зменшення штрафних санкцій.

16.12.2020 від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній заперечує проти зустрічних позовних вимог та, зокрема, зазначає, що розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат є невірним та не відповідає нормам чинного законодавства.

18.12.2020 від представника відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення щодо заперечень позивача за первісним позовом на клопотання про зменшення розміру пені та штрафу.

22.12.2020 від представника позивача за зустрічним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив.

28.12.2020 від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про долучення до матеріалів справи виписки банку про рух коштів між ним та позивачем за первісним позовом і докази направлення останньому листів.

29.12.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про долучення до матеріалів справи платіжних доручень про оплату товару.

29.12.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання призначеного на 19.01.2021 о 11:40 в режимі відеоконференції та усіх наступних судових засідань з Красноградським районним судом Харківської області.

04.01.2021 від представника позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом про проведення засідань в режимі відеоконференції відмовлено.

У підготовче засідання 19.01.2021 з`явились представники сторін. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 підготовче засідання відкладено на 02.02.2021.

01.02.2021 від представника позивача за зустрічним позовом надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що до суми грошових коштів у розмірі 609 999, 05 грн, яка була отримана позивачем за первісним позовом за рахунок банківської гарантії увійшла в повному обсязі неустойка (пеня, штраф) нарахована останнім за порушення умов договору.

01.02.2021 від представника позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що до суми грошових коштів у розмірі 609 999, 05 грн, які були отримані позивачем за первісним позовом за рахунок банківської гарантії не увійшли пеня та штраф, що нараховані відповідачу за первісним позовом за порушення строків поставки товару.

У підготовче засідання 02.02.2021 з`явились представники сторін. Суд, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.02.2021.

22.02.2021 від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про зупинення провадження в справі до розгляду Північним апеляційним господарським судом справи №910/7575/20 по суті.

У судове засідання 24.02.2021 з`явилися представники сторін. Представник позивача за зустрічним позовом заявив клопотання про зупинення провадження в справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/7575/20. Суд, з урахуванням думки представників сторін, протокольною ухвалою повернувся на стадію підготовчого провадження.

Представники сторін у підготовчому засіданні просили задовольнити подані клопотання та зупинити провадження в даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/7575/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 зупинено провадження в справі № 910/15881/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/7575/20.

30.08.2021 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про поновлення провадження в справі, з посиланням на те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.07.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/7575/20 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 поновлено провадження в справі №910/15881/20 та підготовче засідання призначено на 19.10.2021.

У підготовче засідання 19.10.2021 з`явилися представники сторін, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.11.2021.

15.11.2021 від представника позивача за зустрічним/відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення.

17.11.2021 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про участь в судовому засіданні призначеному на 16.11.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у задоволенні заяви представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом про участь у судовому засіданні призначеному на 23.11.2021 по справі №910/15881/20 в режимі відеоконференції відмовлено.

У судовому засіданні 23.11.2021 представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним підтримала позовні вимоги за первісним позовом та заперечувала проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Представники відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом заперечували проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

У судовому засіданні 23.11.2021 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.06.2019 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (далі - покупець) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (далі - постачальник) було укладено договір поставки №УБГ306/015-19 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві поліаніонну целюлозу високов`язку РАС-НV (далі-товар), зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується в специфікації, яка є додатком №1 до договору та є невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, який є додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно із п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації або з урахуванням умов, передбачених п.3.4. цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору, строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказуються в графіку поставки та специфікації до цього договору.

Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двух дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (п. 5.2. договору).

Згідно із п.6.1.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідно до п. 6.3.1. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором та графіком поставки.

У разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару в строки, зазначені у даному договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (п. 7.9. договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п.10.2. цього договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1. договору).

Пунктом 1 підписаної сторонами специфікації № 1 від 06.06.2019 (додаток №1 до договору) передбачено поставку поліаніонної целюлози низьков`язкової PAC-НV в кількості 122, 5 т., загальною вартістю 12 199 998, 93 грн.

Строк поставки товару згідно графіка (додаток №3 до договору):

17.5 т. протягом 90 календарних днів з дати підписання договору;

17.5 т. протягом 120 календарних днів з дати підписання договору;

17.5т. протягом 150 календарних днів з дати підписання договору;

17,5 т. протягом 180 календарних днів з дати підписання договору;

17,5 т. протягом 210 календарних днів з дати підписання договору;

35 т. протягом 240 календарних днів з дати підписання договору.

Відповідно до п.4 специфікації №1 строк оплати товару: по факту поставки товару протягом 30 календарних днів.

На виконання умов договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар за наступними видатковими накладними, які підписані представниками сторін без будь-яких заперечень та зауважених і скріплені печатками: №PH-0000654 від 02.09.2019 на суму 1 742 856, 99 грн, №PH-0000817 від 24.10.2019 на суму 1 742 857, 00 грн, №PH-0000941 від 09.12.2019 на суму 1 742 857, 00 грн, №PH-0000031 від 27.01.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, №PH-0000110 від 03.03.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, №PH-0000231 від 27.04.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, №PH-0000232 від 27.04.2020 на суму 1 742 857, 00 грн.

Всього на загальну суму 12 199 998, 93 грн.

У свою чергу, покупцем було повністю оплачено поставлений товар наступним чином:

07.11.2019 згідно платіжного доручення №222840 від 07.11.2019 за видатковою накладною №PH-0000654 від 02.09.2019 у розмірі 1 742 857, 00 грн;

05.12.2019 згідно платіжного доручення №232854 від 05.12.2019 за видатковою накладною №PH-0000817 від 24.10.2019 у розмірі 1 742 857, 00 грн;

22.01.2020 згідно платіжного доручення №250954 від 22.01.2020 за видатковою №PH-0000941 від 09.12.2019 у розмірі 1 742 857, 00 грн;

27.02.2020 згідно платіжного доручення №264090 від 27.02.2020 за видатковою №PH-0000031 від 27.01.2020 у розмірі 1 742 857, 00 грн;

02.04.2020 згідно платіжного доручення №275727 від 02.04.2020 за видатковою накладною №PH-0000110 від 03.03.2020 у розмірі 1 742 857, 00 грн;

21.05.2020 згідно платіжного доручення №291336 від 21.05.2020 за видатковою накладною №PH-0000232 від 27.04.2020 у розмірі 1 742 857, 00 грн;

21.05.2020 згідно платіжного доручення №291337 від 21.05.2020 за видатковою накладною №PH-0000232 від 27.04.2020 на суму 1 742 857, 00 грн.

Предметом первісного позову є вимоги покупця (позивача за первісним /відповідача за зустрічним позовом) до постачальника (відповідача за первісним/позивача за зустрічним) про стягнення 388 657,11 грн пені та 365 999, 97 грн штрафу нарахованих, в зв`язку з несвоєчасною поставкою товару.

Предметом зустрічного позову є вимоги постачальника (позивача за зустрічним/відповідача за первісним позовом) до покупця (відповідача за зустрічним/позивача за первісним позовом) про стягнення 15 685, 71 грн інфляційних втрат та 8 589, 43 грн 3% річних нарахованих, в зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як установлено судом вище згідно графіку (додаток №3 до договору) сторонами погоджено наступний строк поставки:

17.5 т. протягом 90 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 04.09.2019 включно;

17.5 т. протягом 120 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 04.10.2019 включно;

17.5 т. протягом 150 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 04.11.2019 включно;

17,5 т. протягом 180 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 03.12.2019 включно;

17,5 т. протягом 210 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 03.03.2020 включно;

35 т. протягом 240 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 03.02.2020 включно (оскільки 01.02.2020 припадає на вихідний день суботу).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним поставив позивачу за первісним/відповідачу за зустрічним позовом товар з порушенням строків, погоджених у графіку, а саме:

· відповідно до видаткової накладної №PH-0000817 від 24.10.2019 на суму 1 742 857, 00 грн, прострочивши поставку на 19 днів;

· відповідно до видаткової накладної №PH-0000941 від 09.12.2019 на суму 1 742 857, 00 грн, прострочивши поставку на 34 дні;

· відповідно до видаткової накладної №PH-0000031 від 27.01.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, прострочивши поставку на 54 дні;

· відповідно до видаткової накладної №PH-0000110 від 03.03.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, прострочивши поставку на 60 днів;

· відповідно до видаткової накладної №PH-0000231 від 27.04.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, прострочивши поставку на 83 дні;

· відповідно до видаткової накладної №PH-0000232 від 27.04.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, прострочивши поставку на 83 дні.

Позивачем за первісним позовом заявлено вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом 388 657,11 грн пені за несвоєчасною поставку товару за видатковою накладною №PH-0000817 від 24.10.2019 на 19 днів, за видатковою накладною №PH-0000941 від 09.12.2019 на 34 дні та за видатковими накладними №PH-0000231 від 27.04.2020 і №PH-0000232 від 27.04.2020 на 85 днів. Також 365 999, 97 грн штрафу нарахованих за несвоєчасну поставку товару за видатковими накладними №PH-0000941 від 09.12.2019, №PH-0000231 від 27.04.2020 і №PH-0000232 від 27.04.2020.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на наведені вище положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов`язання - порушення строків постачання продукції.

Пунктом 7.9. договору сторони погодили, що в разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару в строки, зазначені в даному договорі, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Отже, у зв`язку з несвоєчасною поставкою товару, постачальник (відповідач за первісним позовом), виходячи з положень ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, є порушником встановленого договором зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором та законом, зокрема, у вигляді пені та штрафу на підставі п. 7.9. договору та ст. 546, 549 Цивільного кодексу України.

Разом з цим відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно із п. 8.3 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини.

Відповідно до ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі сертифікатів щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) має право торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.

Як зазначають сторони та вбачається з копії сертифіката №3100-20-0064 від 24.03.2020 Торгово-промислової палати України (т.1, а.с.46) останнім було засвідчено факт виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення своєчасного виконання відповідачем за первісним позовом договору у визначений ним строк. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено з 20.01.2020 по 20.03.2020.

У зв`язку з виникненням обставин непереборної сили та наданням відповідачем за первісним позовом сертифіката Торгово-промислової палати України позивачем за первісним позовом не нараховувались штрафні санкції за видатковими накладними №PH-0000031 від 27.01.2020 на суму 1 742 857, 00 грн та №PH-0000110 від 03.03.2020 на суму 1 742 857, 00 грн, відвантаження яких припало на період дії форс-мажору.

Разом з тим суд наголошує, що в сертифікаті №3100-20-0064 від 24.03.2020 визначено період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 20.01.2020 по 20.03.2020.

Враховуючи наведене, суд робить власний перерахунок заявленої позивачем за первісним позовом до стягнення пені, вирахувавши з заявленого ним періоду прострочення 20.01.2020 по 20.03.2020, у які згідно вказаних вище висновків торгово-промислової палати діяли форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). За перерахунком суду обґрунтованим розміром суми пені, що підлягає до стягнення є 221 342, 94 грн, в іншій частині позовних вимог первісного позову щодо стягнення пені суд відмовляє на підставі ст. 617 Цивільного кодексу України, в зв`язку зі звільненням відповідача за первісним позовом від відповідальності в цій частині через дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Також як підтверджено матеріалами справи, прострочення поставки продукції мало місце понад 30 днів за видатковими накладними №PH-0000941 від 09.12.2019 на суму 1 742 857, 00 грн - 34 дні, за видатковими накладними №PH-0000231 від 27.04.2020 на суму 1 742 857, 00 грн і №PH-0000232 від 27.04.2020 на суму 1 742 857, 00 грн - 37 днів (враховуючи форс-мажорні обставини).

У зв`язку із викладеним, у відповідача за первісним позовом виник обов`язок сплатити позивачу за первісним позовом штраф у розмірі 7% від вартості непоставленої продукції за вказаними видатковими накладними, розрахунок штрафу наданий позивачем за первісним у сумі 365 999, 97 грн є арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині за первісним позовом підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом відносно того, що сума штрафних санкцій була сплачена позивачу за первісним позовом за рахунок банківської гарантії №17-17/42 від 08.05.2019, яка була надана АТ «Банк Альянс» у забезпечення виконання постачальником обов`язків за договором поставки №УБГ 306/015-19 від 06.06.2019 та сплачена на підставі платіжного доручення №3 від 07.05.2020, а тому задоволення первісного позову призведе до подвійного стягнення суми штрафних санкцій, з огляду на таке.

Як установлено судом рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі № 910/7575/20, відмовлено в задоволенні первісного позову АТ "Банк Альянс" до ТОВ "Спільне Українсько-Латвійське підприємство "Хімімпекс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: АТ "Укргазвидобування" філія Бурове управління "Укрбургаз» про стягнення коштів (регресної вимоги) за банківською гарантією №17-17/42 від 08.05.2019 у розмірі 609 999, 95 грн та в задоволенні зустрічного позову ТОВ "Спільне Українсько-Латвійське підприємство "Хімімпекс» до АТ "Банк Альянс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: АТ "Укргазвидобування" філія Бурове управління "Укрбургаз" про визнання банківської гарантії № 17-17/42 від 08.05.2019 недійсною.

Як убачається зі змісту зазначеного рішення судом, зокрема, встановлено відсутність правових підстав в AT "Банк Альянс" для задоволення листа БУ "Укрбургаз" № 015-03-3199-1 від 22.04.2020 за банківською гарантією, оскільки, строк її дії закінчився ще 06.03.2020, тоді, як вимога бенефіціара від 21.02.2020 була розглянута та в її задоволені було відмовлено, решта вимог могли бути задоволені виключно в межах передбаченого строку дії гарантії із зазначенням сутності невиконаного (неналежного виконання) зобов`язання та суми невиконання такого зобов`язання принципалом.

Вказане рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 і постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.07.2021 та набрало законної сили - 17.05.2021.

Отже, судом у рамках справи №910/7575/20 встановлені обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування банком грошових коштів за банківською гарантією № 17-17/42 від 08.05.2019, у зв`язку з закінченням строку дії 06.03.2020.

Відповідно до положень ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України зазначені вище обставини доказуванню не підлягають.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що банком було сплачено власні кошти, одночасно відповідачем за первісним позовом свої грошові зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій за договором поставки не виконано.

У зв`язку з наведеним задоволення первісного позову не призведе до подвійного стягнення за грошовим зобов`язанням, в частині стягнення штрафних санкцій.

Також суд відхиляє твердження відповідача за первісним позовом відносно того, що його вина в простроченні поставки товару за видатковими накладними №РН-000817 та №РН-0000941 відсутня, оскільки передання товару було зупинено на підставі ст.594 Цивільного кодексу України через несплату позивачем за первісним позовом раніше отриманого товару, про що останній повідомлявся, зокрема, листами №913/10 від 04.10.2019 та №1003/11 від 05.11.2019 (за несплату за видатковою накладною №РН-0000654) і №1072/11 від 27.11.2019 (за несплату за видатковою накладною №РН-0000817) (т.а.с.165- 170), з огляду на таке.

Статтею 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 595 ЦК України унормовано, що кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Щодо притримання речі на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України, у зв`язку з порушенням покупцем зобов`язання щодо оплати товару, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.04.2019 у справі № 914/2668/17 зазначив про обов`язок дотримання процедури реалізації відповідного права, вставленої ст. 595 Цивільного кодексу України щодо необхідності негайного повідомлення про це боржника.

Як убачається з матеріалів справи лист за №913/10 від 04.10.2019 був направлений лише 07.10.2019 (т.2. а.с.97), тоді як строк поставки товару настав 04.10.2019, лист за №1003/11 від 05.11.2019 направлений 06.11.2019 (т.2. а.с.99), лист №1072/11 від 27.11.2019 направлений 27.11.2019 (т.2. а.с.101), тоді як строк поставки настав ще 04.11.2019, що не може вважатись негайним повідомленням покупця про притримання такого товару.

Отже, доводи відповідача за первісним позовом про те, що ним на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України здійснено притримання товару судом відхиляються, з огляду на порушену процедуру реалізації останнім такого права, передбачену ст. 595 Цивільного кодексу України щодо необхідності негайного повідомлення про це боржника.

Щодо заяви відповідача за первісним позовом про застосування строку спеціальної позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення штрафних санкцій, були продовжені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 на строк дії карантину.

Отже, зважаючи на те, що з первісним позовом позивач звернувся 19.10.2020 та те, що з строк позовної давності в зв`язку з карантином був продовжений з 02.04.2020, позов про стягнення пені пред`явлений в межах строку спеціальної позовної давності.

Крім цього, відповідачем за первісним позовом заявлене клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 99, 99%.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому згідно положень частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

У свою чергу, відповідач за первісним позовом заявивши клопотання про зменшення розміру штрафних санкції не надав суду жодних доказів, зокрема: фінансової звітності за 2019-2020 роки, виписок з банків щодо наявності/відсутності грошових коштів на рахунках, інших доказів тяжкого фінансового стану та необхідності зменшення розміру неустойки, які б давали підстави вважати, що в даному випадку наявні виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафних санкцій.

При цьому суд наголошує, що посилання відповідача за первісним позовом на форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили), що підтверджуються сертифікатом №3100-20-0064 від 24.03.2020 ТПП України, в якому визначено період дії з 20.01.2020 по 20.03.2020 не можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій, оскільки як зазначено судом вище в зазначений період відповідач за первісним позовом звільняється від відповідальності за порушення строків поставки товару, в зв`язку з чим відмовлено в частині первісного позову про стягнення пені за вказаний період дії обставин непереборної сили.

Враховуючи викладене, суд не вбачає об`єктивних підстав для зменшення розміру пені та штрафу заявленого позивачем за первісним позовом до стягнення з відповідача за первісним позовом за порушення строків поставки товару.

Також у зв`язку з неналежним виконанням покупцем свого грошового зобов`язання за видатковими накладними №PH-0000654 від 02.09.2019 на суму 1 742 856, 99 грн, №PH-0000817 від 24.10.2019 на суму 1 742 857, 00 грн, №PH-0000941 від 09.12.2019 на суму 1 742 857, 00 грн, відповідачем за первісним було заявлено зустрічний позов про стягнення з позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом 3% річних у сумі 8 589, 43 грн за загальний період з 03.10.2019 по 22.01.2020 і 15 685, 71 грн інфляційних втрат, розрахованих за загальний період з жовтня 2019 року по січень 2020 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Дослідивши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він є невірним, оскільки позивачем невірно встановлено початок прострочення оплати враховуючи, що останній день оплати за видатковою накладною №PH-0000817 від 24.10.2019 припадав на вихідний день та враховано день оплати за видатковою накладною №PH0000941.

З урахуванням викладеного вище судом здійснено перерахунок 3% річних, а саме наступним чином:

Номер видаткової накладноїСума боргу грнПеріод нарахуванняКількість днівСума 3% річних грн
PH-00006541 742 857, 0003.10.2019-06.11.2019355 013, 70
PH-00008171 742 857, 0026.11.2019-04.12.201991 289,24
PH-00009411 742 857, 0009.01.2020-21.01.2020131 862, 23
Всього8 165, 17
Отже, стягненню з відповідача за зустрічним позовом підлягають 3% річних у загальному розмірі 8 165, 17 грн, а зустрічний позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Перевіривши здійснений позивачем за зустрічним позовом розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що він є невірним, оскільки за видатковою накладною №PH0000941 прострочення тривало менше половини місяця (13 днів), а тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом є 12 200, 00 грн, у зв`язку з чим зустрічний позов в частині стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд частково задовольняє первісний позов Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс».

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд відзначає, що згідно приписів частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Тобто, оскільки обидва позови в даній справі стосуються стягнення коштів, то у випадку часткового задоволення первісного і зустрічного позовів, суд вправі був здійснити зарахування таких вимог.

Однак, з огляду на часткове задоволення як первісного позову, так і зустрічного, суд з метою забезпечення сторонам чіткого розуміння, які саме вимоги в якій частині задоволені як за первісним позовом, так і за зустрічним, та які саме суми підлягають стягненню вбачає за необхідне чітко визначити дані вимоги в резолютивній частині рішення.

Водночас, сторони не позбавлені можливості після набрання законної сили рішенням у даній справі здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

Разом з тим суд вважає за необхідне провести зустрічне зарахування судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами, стягнувши різницю судового збору на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» .

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (01103, місто Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 18 А, ідентифікаційний код 14345702) на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (63304, Харківська область, місто Красноград, вулиця Полтавська, будинок 86, ідентифікаційний код 00156392) 221 342 (двісті двадцять одну тисячу триста сорок дві) грн 84 коп. пені, 365 999 (триста шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 97 коп. штрафу та 7 046 (сім тисяч сорок шість) грн 72 коп. судового збору.

3. У іншій частині первісного позову відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити частково.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) в особі філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (63304, Харківська область, місто Красноград, вулиця Полтавська, будинок 86, ідентифікаційний код 00156392) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (01103, місто Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 18 А, ідентифікаційний код 14345702) 8 165 (вісім тисяч сто шістдесят п`ять) грн 17 коп. 3% річних та 12 200 (дванадцять тисяч двісті) грн 00 коп. інфляційних втрат.

6. У іншій частині зустрічного позову відмовити

7. Видати наказ.

8. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 03.12.2021.

Суддя Я.А.Карабань