ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4108/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Сокіл", м. Вовчанськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна", м. Одеса
про стягнення коштів в розмірі 54530,78 грн.
за участю представників:

не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Сокіл", м. Вовчанськ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна", м. Одеса, про стягнення шкоди в розмірі в розмірі 54530,78 грн., завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 12.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4108/21. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.11.2021 об 11:30 год.

03.11.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву (вх. № 25867), в якому відповідач заперечує проти позову повністю, зазначає про недоцільність здійснювати ремонт пошкодженого автомобіля на офіційному дилерському СТО. Вказує, що керівник позивача на власний розсуд прийняв рішення направити пошкоджений автомобіль позивача на ремонт до офіційного дилеру Тойота в м. Харкові, ТОВ «Автоарт ЛТД», в результаті чого позивач сплатив ТОВ «Автоарт ЛТД» 123995,00 грн. за надані послуги з ремонту автомобіля. Надає для порівняння рахунки інших не офіційних СТО в яких вартість ремонту менша за вартість, що сплатив позивач на користь ТОВ «Автоарт ЛТД». Вважає, що дії позивача свідчать про переслідування мети здійснити поліпшення автомобіля за рахунок встановлення нових «брендових» запчастин на заміну тих, що були довгі роки у використанні та мали відповідні сліди експлуатаційного зносу, що в свою чергу протирічить сутності відшкодування шкоди та приведення пошкодженої речі у стан, який передував її пошкодженню в результаті ДТП. Відповідач вважає, що навмисні дії позивача призвели до необґрунтованих та непотрібних витрат, які він поніс, у зв`язку із ремонтом автомобіля. На думку відповідача, така поведінка позивача являється недобросовісною та є формою зловживання правом.

09.11.2021 представником позивача надано до суду відповідь на відзив на позов (вх. № 26397), в якій представник позивача проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов заперечував, вказував, що пошкоджений автомобіль до ДТП був у гарному стані, раніше у ДТП участь не приймав, був придбаний позивачем новим у офіційного дилера ТОВ «Автоарт ЛТД» та весь час з моменту його придбання обслуговувався виключно у офіційного дилера ТОВ «Автоарт ЛТД». Зазначає, що у позивача відсутня довіра до ремонту автомобіля на інших СТО. Позивач не може бути впевнений, що на неофіційних СТО ремонт буде здійснено якісно і відповідно до норм і стандартів рекомендованих заводом-виробником, що йому будуть встановлені саме оригінальні запчастини а не їх замінники невідомої якості. Зазначає, що максимально якісний ремонт з дотриманням встановленого заводом-виробником порядку, може бути здійснений тільки офіційним дилером відповідної марки автомобілів. Саме виходячи з цього, позивачем було прийнято рішення про ремонт автомобіля у офіційного дилера Тойота - ТОВ «Автоарт ЛТД». Проводячи ремонт у офіційного дилера позивач намагався привести автомобіль у стан максимально наближений до стану в якому автомобіль був до ДТП. Крім того вказує, що вартість ремонту у ТОВ «Автоарт ЛТД» у сумі 123995,00 грн. не є завищеною, що підтверджується тим, що сума фактичного ремонту повністю співвідноситься з оціненою спеціалістом-автотоварознавцем сумою відновлювального ремонту у розмірі 123353,78 грн., яка розрахована у звіті складеному на замовлення страховика ПАТ «СК «УСГ». Також зазначає, що посилання відповідача про економічну недоцільність ремонту у ТОВ «Автоарт ЛТД» є необґрунтованими, оскільки фактична вартість ремонту менша за ринкову вартість автомобіля. Посилаючись на практику Верховного Суду вказує, що позивач має право на відновлення автомобіля з використанням нових деталей і стягнення з відповідальної особи різниці між реальною вартістю ремонту і страховим відшкодуванням, що виникла внаслідок застосування зносу страховиком.

22.11.2021 відповідачем надано до суду заперечення (вх. № 27465), в яких відповідачем наголошено на необґрунтованості доводів позивача, викладених у відповіді на відзив на позов та відсутності підстав для задоволення позову.

Протокольними ухвалами від 03.11.2021, 24.11.2021 у судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

У судове засідання 25.11.2021 представники сторін не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача про проведення розгляду справи по суті за відсутності відповідача (його представника) за наявними матеріалами справи (вх. № 6857).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.11.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

29.10.2020 о 15 год. 15 хв. у м. Харкові в районі буд № 57 по вул. Тюрінській, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Transit, р.н. НОМЕР_1 не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Corolla, р.н. НОМЕР_2 , що зупинився попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.11.2020 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно ч. 6 ст. 75 ГПК України, постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4186149 від 23.03.2020, страхова сума за шкоду заподіяну майну (ліміт відповідальності страховика) - 130000,00 грн., франшиза 500,00 грн.

З листа ПАТ «СК «Українська страхова група» від 18.05.2021 №80 вбачається, що страховиком було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у загальній сумі 69464,22 грн., що відповідає оціненій вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу за вирахуванням франшизи 500,00 грн. відповідно із Полісом ОСПЦВ. Наведена сума була перерахована на рахунок позивача.

Зі звіту №1548-Р про визначення розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу, від 02.04.2021, вбачається, що ринкова вартість автомобіля 194013,60 грн., вартість відновлювального ремонту - 123353,78 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ 0,63, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 69964,22грн.

Згідно акту виконаних робіт № ТД-018558 від 30.01.2021, рахунку на оплату №9061 від 17.12.2020, платіжного доручення №5106 від 17.12.2020, рахунку на оплату №581 від 28.01.2021, платіжного доручення № 56 від 29.01.2021, позивачем було проведено ремонт автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2 у ТОВ «Автоарт ЛТД» за що сплачено кошти у сумі 123995,00 грн.

З листа ТОВ «Тедіс Україна» вих. № 903/ГО/ДЛ від 27.08.2021 вбачається, що на момент ДТП, що сталося 29.10.2020 у м. Харкові за участю транспортного засобу марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Тедіс Україна», водієм вказаного автомобіля був працівник ТОВ «Тедіс Україна» ОСОБА_1 , який працював на посаді водія транспортних засобів та, відповідно, виконував свої посадові обв`язки.

Крім того у відзиві відповідач визнає, що автомобіль Ford Transit, р.н. НОМЕР_1 належить йому на праві власності, винуватець ДТП ОСОБА_1 на момент ДТП перебував з відповідачем у трудових відносинах та виконував свої трудові обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стало стягнення з відповідача коштів у розмірі 54530,78 грн., у якості різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, страховик відповідача (ПАТ «СК «Українська страхова група») за договором (полісом) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також виступає відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 22.1 якої, у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик відповідача (ПАТ «СК «Українська страхова група») за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. ст. 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003р. №142/5/2092).

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18, від 19 липня 2021 року у справі №206/3219/15-ц, від 24 червня 2019 року у справі №562/2018/16-ц, від 17 жовтня 2019 року №439/1356/16-ц, від 19 липня 2021 року у справі №206/3219/15-ц, від 21 жовтня 2019 року у справі №331/2414/16-ц, від 24 жовтня 2019 року у справі №758/2874/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №212/2534/16-ц.

Так, страховиком відповідача (ПрАТ СК «Українська страхова група») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4186149 від 23.03.2020 та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням зносу та з відрахуванням фрашизи.

Судом взято до уваги ті обставини, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" завжди обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд зазначає, що відповідно до вищевказаного спеціального положення законодавець надав право виключно страховикам здійснювати відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортних засобів з урахуванням зносу.

Однак, порядок відшкодування залишку шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст. 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі №554/8473/19, від 21 липня 2021року у справі №757/33065/18-ц.

Оскільки розміру страхового відшкодування, виплаченого страховиком відповідача не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком відповідача, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку, тобто відповідачем.

Заперечення відповідача на пред`явлений позов з посиланнями на недоцільність здійснення позивачем ремонту автомобіля на офіційному дилерському СТО Тойота ТОВ «Автоарт ЛТД», суд відхиляє, оскільки сплачена позивачем сума у розмірі 123995,00грн. співмірна з розрахованою автотоварознавцем сумою відновлювального ремонту (123353,78 грн.) у звіті №1548-Р від 02.04.2021.

Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказам МЮУ від 24.11.2003 № 142/5/209 (далі - Методика), економічна доцільність ремонту КТЗ (складової частини) - принцип оцінки, який передбачає, що відновлювальний ремонт КТЗ (складника) є доцільним лише за умови, що вартість відновлювального ремонту КТЗ (складника) підвищує його ринкову вартість, проте не перевищує її.

Відповідно до п. 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним.

Згідно положень п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які за рекомендаціями наведеними у п. 15 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», як аналогія закону, можуть застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, - ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

В даному випадку ремонт пошкодженого автомобіля на суму сплачену позивачем не є економічно недоцільним, оскільки його вартість не перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно недобросовісної поведінки позивача яка полягає у переслідування позивачем мети здійснити поліпшення автомобіля за рахунок встановлення нових запчастин на заміну тих, що були встановлені на автомобілі і мали сліди зносу.

Так, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п. 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Враховуючи співмірність реальних витрат позивача на відновлення пошкодженого автомобіля (123995,00грн.) з розрахованою оцінювачем автотоварознавцем вартістю відновлювального ремонту (123353,78 грн.), право позивача використовувати для відновлення попереднього стану автомобіля нові деталі, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що ремонт автомобіля у офіційного дилера Тойота ТОВ «Автоарт ЛТД» з використанням нових деталей на суму 123995,00 грн. є недобросовісною поведінкою та формою зловживання правом.

Суд не бере до уваги надані відповідачем рахунки СТО додані до відзиву, оскільки зі змісту цих рахунків вбачається, що вони складені з використанням цін на запчастини, які були у використанні, тобто з урахуванням зносу, тоді як позивачем під час ремонту використовувались нові деталі. Наведені рахунки не спростовують розміру реальної вартості ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 123995,00 грн., відповідно до якої згідно положень ст. 1192 ЦК України визначається розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо обгрунтованості заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Сокіл" позовних вимог. Таким чином, позов є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 2270,00грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (65044, м. Одеса, проспект Шевченка, 4-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Сокіл» (62501, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Короленка, 52, кв. 76, ) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 54530,78 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Сокіл» (62501, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Короленка, 52, кв. 76, )

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (65044, м. Одеса, проспект Шевченка, 4-А, Код ),

Повне рішення складено 30.11.2021.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4108/21