РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2021 року м. Чернігів справа № 927/999/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» 01601, м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 18 14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, 76 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
До Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради
14017, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19 ()
про стягнення 380 952 грн. 19 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Полегенько К.А. - адвокат, дов. від 09.06.2021 № 6795

від відповідача: Антипець О.В. (в порядку самопредставництва)

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 09.11.2021 по 25.11.2021, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.11.2021, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2021 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укртелеком» (надалі - Позивач) до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (надалі - Відповідач, Департамент) про стягнення 249 177,20 грн. нарахованого на суму боргу індексу інфляції та 131 774,99 грн. трьох процентів річних з простроченої суми.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання по відшкодуванню вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян, які проживають в Деснянському районі міста Чернігова, у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 1 661 884,98 грн.

При цьому, позивач зазначає, що після ухвалення Господарським судом Чернігівської області рішення від 11.12.2018 по справі № 927/659/18 про стягнення цієї суми заборгованості, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019, відповідачем було сплачено лише 1 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.09.2021:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження;

призначено розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 26 жовтня 2021 року;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

08.10.2021 відповідачем до Господарського суду Чернігівської області поданий відзив від 05.10.2021 № 04-28/15643 на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що Департамент не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на положення Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 1, 6), Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (ст. 3, 5), а також на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (п. 2, 3, 6, 25, 27, 50); як наслідок - відповідач вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/18 має бути виконано державою Україна в особі Державної казначейської служби України за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»; тобто належним відповідачем по даній справі має бути держава Україна в особі Державної казначейської служби України, що відповідає судовій практиці (постанови Чернігівського апеляційного суду від 26.04.2019 у справі № 751/7927/18 та від 07.05.2020 у справі № 750/13084/19, постанова Апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 у справі № 646/14523/15-ц, постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 305/1120/17, Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 906/775/17 та від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

13.10.2021 позивачем до Господарського суду Чернігівської області подана відповідь від 12.10.2021 № 04-11/268 на відзив, якою товариство не погодилось з доводами відповідача, вважаючи їх такими, що не спростовують факти (обставини), викладені в позовній заяві.

Позивач вказує, що фактично позиція відповідача зводиться до посилання на відсутність у нього грошових коштів, необхідних для виконання судового рішення. Однак, на думку позивача, згідно приписів діючого законодавства України відсутність грошових коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

В підготовчому засіданні 26.10.2021 позивачем подані додаткові пояснення від 26.10.2021 № 04-11/284, якими останній повідомив про те, що рішенням Чернігівської міської ради від 31.05.2018 № 31/VII-18 «Про затвердження Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2022 роки» затверджено Програму для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2022 роки, одним із заходів якої є погашення заборгованості за судовими рішеннями про стягнення бюджетних коштів. При цьому, відповідальними виконавцями визначено виконавчий комітет та управління міської ради, районних у місті рад, Новозаводська районна у місті Чернігові рада, Деснянська районна у місті Чернігові рада, бюджетні установи, заклади, організації та одержувачі бюджетних коштів; джерелом фінансування значиться міський бюджет, районні у місті бюджети.

Таким чином, позивач вважає, що посилання відповідача на те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/18 має бути виконано державою Україна в особі Державної казначейської служби України є таким, що не відповідає фактичним обставинам даної справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.10.2021:

закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 09 листопада 2021 року;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачем заперечення - до 02.11.2021 року включно.

02.11.2021 відповідачем до Господарського суду Чернігівської області подані заперечення від 01.11.2021 № 04-28/17476, якими Департамент підтримав свою думку, викладену у відзиві на позовну. Додатково відповідач зазначив, що, на його думку, твердження позивача про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/18 має виконуватись згідно затвердженої рішенням Чернігівської міської ради від 31.05.2018 № 31/VII-18 Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2022 роки є хибним.

В судовому засіданні 09.11.2021, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 25.11.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

згідно Статуту Акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» (нова редакція), затвердженого Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства «УКРТЕЛЕКОМ» (протокол № 20 від 22.04.2021), Акціонерне товариство «УКРТЕЛЕКОМ» (Товариство) засноване згідно з наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27 грудня 1999 року № 155 шляхом перетворення відповідно до Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210/93 «Про корпоратизацію підприємства «Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» у відкрите акціонерне товариство «Укртелеком», що згідно з протоколом загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» № 8 від 14.06.2011 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком». Згідно з протоколом Загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 20 від 22.04.2021 Товариство перейменовано на Акціонерне товариство «УКРТЕЛЕКОМ» (державна реєстрація відповідних змін проведена 27.04.2021; № реєстраційної дії 189006797).

Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради зареєстрований 05.06.2020, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0015153.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про стягнення 1 661 884 грн. 98 коп. задоволено повністю; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 661 884 грн. 98 коп. боргу та 24 928 грн. 27 коп. судового збору.

Вирішуючи вказаний вище спір, в межах справи № 927/659/18 судом були встановлені, зокрема наступні обставини:

«... Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Чернігівської філії в період з січня по грудень (включно) 2017 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про охорону дитинства», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», якими передбачено надання пільг певним категоріям громадян при оплаті за послуги зв`язку (телекомунікаційні послуги).

… саме до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Деснянського району міста Чернігова, відтак, саме відповідач зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги. Між сторонами виникли правовідносини щодо надання позивачем послуг зв`язку пільговим категоріям громадян, а у відповідача щодо відшкодування позивачу розміру наданої позивачем пільги. При цьому, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Як вбачається із матеріалів справи за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 позивачем було надано пільговим категоріям споживачів телекомунікаційні послуги, в той же час кошти на компенсацію витрат за надані пільги за послуги зв`язку на рахунок від відповідача не надійшли, що не заперечується відповідачем.

…Відповідачем не заперечується правомірність надання позивачем пільг з встановлення квартирного телефону пільговим категоріям населення, які одночасно користуються пільгою зі сплати абонентної плати за користування телефоном.

…Право позивача на отримання компенсації вартості наданих телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» видатків на ці потреби не передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг певній категорії осіб, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів. Таку ж правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №927/291/17.

Поряд з цим, чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у такому випадку виникають безпосередньо із Законів України.

Слід зазначити, що сторонами не заперечується факт надання послуг пільговим категоріям населення, при цьому, відповідач наголошує на відсутності бюджетного фінансування та, як наслідок, неможливості відшкодувати позивачу витрати за надані послуги».

Таким чином, під час вирішення спору між сторонами в межах справи № 927/659/18 був встановлений факт виникнення між сторонами цивільних прав та обов`язків безпосередньо з актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 11 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

05.03.2019 на примусове виконання вказаних вище судових рішень у справі № 927/659/18 Господарським судом Чернігівської області виданий наказ, який супровідним листом від 28.03.2019 № 14-19/96 був направлений позивачем на виконання до Управління державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.02.2021 у справі № 927/659/18 постановлено замінити боржника - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (код 03196191) на його правонаступника - Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (код 43649464).

Даною ухвалою встановлено, що 04.01.2021 наказ про примусове виконання рішення у справі № 927/659/18 від 05.03.2019 був повернутий стягувачу з зазначенням про часткове виконання наказу в розмірі 1 000,00 грн, згідно платіжного доручення № 1229 від 05.04.2019.

Супровідним листом від 11.03.2021 № 04-19/59 вказаний вище наказ від 05.03.2021, виданий Господарським судом Чернігівської області у справі № 927/659/21, позивачем повторно був направлений до Управління державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області.

Листом від 23.07.2021 № 03-26-08/1055 Управління державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області повідомило Акціонерне товариство «Укртелеком» про те, що боржником повідомлено про недостатність грошових коштів для виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2019 у справі № 927/659/18.

Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь - яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

У вказаному висновку суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У вказаному висновку суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Згідно із частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

У вказаному висновку суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

У разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Наявність такого рішення не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

При цьому, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, то і подальше застосування до таких сум наслідків передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є правомірним.

Відповідні правові позиції викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17 та від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18.

За правилами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже було вказано, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/21 був встановлений факт виникнення між сторонами цивільно - правових відносин щодо надання позивачем на виконання імперативних законодавчих вказівок телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян та відшкодування відповідачем вартості таких послуг.

Матеріали справи свідчать, що на день звернення позивача до суду з даним позовом рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/21 фактично залишається невиконаним, а тому товариство вправі вимагати стягнення на свою користь з відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись з даним позовом, позивач здійснив інфляційні нарахування в загальному розмірі 249 177,20 грн., у т.ч.:

23 615,39 грн. - за період з 01.02.2019 по 31.03.2019;

225 561,81 грн. - за період з 01.04.2019 по 31.08.2021.

Разом з тим, за підрахунком суду, здійсненим за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА:ЗАКОН», розмір інфляційних нарахувань за період з 01.04.2019 по 31.08.2021 становить 224 783,74 грн.; загальний розмір інфляційних нарахувань складає 248 399,13 грн.

Також позивачем нараховано три проценти річних з простроченої суми в розмірі 131 774,99 грн. за період з 13.02.2019 по 21.09.2021, правильність якого була перевірена судом також за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА:ЗАКОН».

Щодо заперечень відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За змістом ст. 2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Аналіз наведених вище приписів діючого законодавства України дає змогу дійти висновку про те, що останні поширюють свою дію на правовідносини, де боржником є державний орган; державне підприємство.

Натомість згідно наявного в матеріалах справи витягу із Положення про департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 28.01.2021 № 4/VIII-4, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради є виконавчим органом міської ради.

За змістом ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Оскільки відповідач являється виконавчим органом Чернігівської міської ради (органу місцевого самоврядування), а не державним органом, на нього не поширюється положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Тому заперечення відповідача з посиланням на положення цього закону не можуть бути взяті судом до уваги.

Пунктом 9 розділу VI «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Бюджетного кодексу України, установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, зокрема:

рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (надалі - Порядок), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Згідно п. 2 Порядку, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (п. 3 Порядку).

Таким чином, рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/18, на підставі виданого судом виконавчого документу, дійсно має виконуватись органами Казначейства, однак наведені вище приписи діючого законодавства України визначають лише порядок такого виконання і в жодному разі не позбавляють позивача права нараховувати на суму боргу індекс інфляції та три проценти річних з простроченої суми.

Також, суд враховує, що рішенням Чернігівської міської ради від 31.05.2018 № 31/VII-18 «Про затвердження Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2022 роки» затверджено Програму для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2022 роки (надалі - Програма), правовою основою якої є, зокрема Конституція України, Бюджетний кодекс України, Закон України «Про виконавче провадження», постанова Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Метою Програми є забезпечення виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів міського бюджету, районних у місті бюджетів, боржниками по яких є виконавчий комітет та управління міської ради, районних у місті рад, Деснянська районна у місті Чернігові рада, Новозаводська районна у місті Чернігові рада, бюджетні установи, заклади, організації та одержувачі бюджетних коштів.

Джерелом фінансування Програми є міський бюджет, районні у місті бюджети; фінансування Програми здійснюється в межах асигнувань, передбачених у відповідних бюджетах на зазначену мету.

Одним із заходів Програми є погашення заборгованості за судовими рішеннями про стягнення бюджетних коштів. При цьому, відповідальними виконавцями визначено виконавчий комітет та управління міської ради, районних у місті рад, Новозаводська районна у місті Чернігові рада, Деснянська районна у місті Чернігові рада, бюджетні установи, заклади, організації та одержувачі бюджетних коштів; джерелом фінансування значиться міський бюджет, районні у місті бюджети.

Посилання відповідача на зазначену у відзиві на позовну заяву судову практику судом відхиляється, оскільки обставини, встановлені у відповідних справах і у даній справі, є різними, що виключає можливість її застосування при вирішенні даного спору.

Так, зі змісту постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 305/1120/17 вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем (державним органом) фізичній особі державної соціальної допомоги, тобто ці правовідносини не були цивільно - правовими.

Зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 вбачається, що спір між сторонами стосується повернення помилково або надмірно сплачених сум виконавчого збору, які мають стягуватись з Державного бюджету України.

Зі змісту постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 906/775/17 вбачається, що спір між сторонами стосується стягнення збитків з Держави України в особі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (державного органу).

Зі змісту постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18 вбачається, що спір між сторонами стосується вимог про відшкодування Міністерством оборони України (державним органом) матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок вибуху боєприпасів на складах ЗСУ, а також стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Доводи відповідача щодо відсутності фінансування, необхідного для виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2018 у справі № 927/659/18, судом відхиляється, оскільки за змістом ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Норма аналогічного змісту закріплена в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Крім того, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Посилання відповідача на п. 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, відхиляється судом, адже норми цього пункту не застосовуються до безспірного списання з боржника за видатками, які фінансуються з місцевих бюджетів відповідно до Бюджетного кодексу України.

Згідно ст. 13, 73, 74, Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Звертаючись з даним позовом, позивач належними засобами доказування довів факт правомірності здійснення відповідних нарахувань.

В свою чергу відповідач доводи, наведені в позовній заяві, не спростував; доказів, які би свідчили про неправомірність здійснених позивачем нарахувань до суду не надав.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 11, 625 Цивільного кодексу України, ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Укртелеком» до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про стягнення 380 952 грн. 19 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (14017, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19; код 43649464) на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» ( 01601, м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 18; код 21560766) 248 399 грн. 13 коп. нарахованого на суму боргу індексу інфляції, 131 774 грн. 99 коп. трьох процентів річних з простроченої суми та 5 702 грн. 61 коп. судового збору.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2021.

Суддя А.С.Сидоренко