ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021 Справа № 908/130/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Чус О.В.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Яценко Д.В., посвідчення №988 від 30.08.2012, адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-Поінт" на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2021 у справі №908/130/21 (суддя Колодій Н.А.; рішення ухвалене о 11:03 год. у місті Запоріжжя, повне рішення складено 11.06.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-Поінт", м.Запоріжжя

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра", с.Новопавлівка, Приморський район, Запорізька область

про стягнення суми 449095 грн. 21 коп.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі-Поінт" із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра" про стягнення суми 449095,21 грн. за договором поставки №29-04/2020-13 від 29.04.2020, що складається з 391259,15 грн. неустойки, 19196,06 грн. трьох процентів річних, 38640,00 грн. втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на обставини неналежного виконання умов договору про поставку товару (сільгосппродукції).

Приватне сільськогосподарське підприємство "Деметра" висловило заперечення проти позову, посилаючись на необґрунтований та надмірний розмір неустойки, а також додаткових нарахувань інфляційних втрат та процентів річних.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.06.2021 у справі №908/130/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-Поінт" - суму неустойки в розмірі 50000,00 грн., - суму трьох процентів річних в розмірі 19196,06 грн., - суму індексу інфляції в розмірі 38640,00 грн., - суму судового збору 6736,43 грн., - суму витрат на професійну правничу допомогу 16550,00 грн.

Означене рішення суду вмотивоване тим, що як встановив суд у іншій справі рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 за позовом ТОВ "Профіт-Поінт" до ПСП "Деметра" про стягнення заборгованості вже були встановлені обставини невиконання ПСП "Деметра" умов договору поставки № 29-04/2020-13 від 29.04.2020 в частині поставки товару. Вирішуючи спір у цій справі суд визнав, що позивач правомірно заявив вимоги про стягнення неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат за новий період прострочення, який не був предметом спору у справі №908/1958/20, що раніше був вирішений господарським судом між цими ж сторонами.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (ТОВ "Профіт-Поінт") звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2021 у справі №908/130/21 в частині стягнення з відповідача суми неустойки у розмірі 50000,00 грн. та прийняти нове рішення, яким стягнути суму неустойки у розмірі 391259,15 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач вказує, що рішення суду в оскаржуваній частині є необґрунтованим внаслідок неправильного установлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильного визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин та неправильного застосування судом норм матеріального права.

ПСП "Деметра" (відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості, а вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін.

В судових засіданнях представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 02.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача (апелянта), дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіт-Поінт" (покупець, позивач) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Деметра" (продавець, відповідач) укладено договір на поставку гороху майбутнього врожаю №29-04/2020-13 від 29.04.2020.

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах цього договору продавець у визначений сторонами строк передає покупцю у власність горох врожаю 2020 року, вирощений та зібраний на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення продавця загальною посівною площею 128 га (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.

Період поставки: товар поставляється в термін з 01 липня 2020 року до 06 липня 2020 року. Поставка вважається здійсненою в момент підписання акту приймання-передавання товару на базисі поставки відповідно до умов цього договору або видаткової накладної (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 1.5. договору, кількість товару: на момент укладення договору сторони визначили початкову (базову) кількість товару у розмірі 250 тон.

Згідно з п. 1.7. договору загальна вартість товару: сторони визначили базову загальну вартість товару за договором у розмірі 1380000,00 грн., в т.ч. ПДВ.

Пунктом 3.1. договору сторони обумовили, що покупець до 07.05.2020 включно зобов`язується перерахувати попередню оплату за товар, передбаченої у п. 1.7. договору, у розмірі 1380000,00 грн.

Остаточний розрахунок вартості товару здійснюється з урахуванням загальної вартості поставленого товару, визначеної у п. 1.7. договору (п. 3.2. договору).

Пунктом 5.4. договору сторони обумовили, що у разі виконання покупцем п. 3.1. договору та невиконання продавцем пунктів 1.1.-1.5. цього договору, з продавця стягується договірна неустойка у розмірі 0,5% від вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 10 днів додатково стягується штраф у розмірі 10 відсотків вартості недопоставленого товару.

Платіжними дорученнями №933 від 30.04.2020 на суму 1380000,00 грн. позивачем перераховано відповідачеві оплату за товар за договором №29-04/2020-13. У графі "призначення платежу" було допущено технічну помилку щодо дати укладення договору, а саме зазначено невірно 30.04.2020 замість правильної дати 29.04.2020, однак номер договору, сторони і сума повністю збігаються.

Відповідач свої обов`язки за договором не виконав, врожай гороху, в розмірі 250 тон, не поставив.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині поставки товару стало підставою звернення ТОВ "Профіт-Поінт" до господарського суду із позовними вимогами до ПСП "Деметра" про стягнення коштів в розмірі 1690500,00 грн. за договором на поставку гороху майбутнього врожаю №29-04/2020-13 від 29.04.2020, з яких: сума попередньої оплати товару у розмірі 1380000,00 грн., неустойка в розмірі 172500,00 грн., штраф у розмірі 138000,00 грн.

Такий позов став предметом розгляду в Господарському суді Запорізької області у справі №908/1958/20, під час розгляду якої позивач неодноразово змінював свої вимоги.

Так 24.09.2020 позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 1934300,00 грн. за договором на поставку гороху майбутнього врожаю №29-04/2020-13 від 29.04.2020, з яких: сума попередньої оплати товару у розмірі 1380000,00 грн., неустойка в розмірі 416300,00 грн., штраф у розмірі 138000,00 грн.

12.10.2020 позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 1 958500,00 грн. за договором на поставку гороху майбутнього врожаю №29-04/2020-13 від 29.04.2020, з яких: сума попередньої оплати товару у розмірі 1380000,00 грн., неустойка в розмірі 440500,00 грн., штраф у розмірі 138000,00 грн.

28.10.2020 позивач зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути на свою користь суму попередньої оплати в розмірі 1380000,00 грн., суму неустойки в розмірі 394700,00 грн., штраф в розмірі 138000,00 грн., всього на загальну суму 1912700,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 за позовом ТОВ "Профіт-Поінт" до ПСП "Деметра" вимоги задоволено повністю, а саме вказаним рішенням ухвалено стягнути з ПСП "Деметра" до ТОВ "Профіт-Поінт": суму попередньої оплати товару в розмірі 1380000,00 гривень; суму неустойки в розмірі 394700,00 гривень; штраф в розмірі 138000,00 гривень; судовий збір у розмірі 28690,50 гривень; витрати на правничу допомогу в розмірі 27600,00 гривень.

Після ухвалення рішення Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 ПСП "Деметра" у добровільному порядку здійснило ще один платіж на користь ТОВ "Профіт-Поінт" на суму 995000,00 грн. за платіжним дорученням №291 від 10.12.2020 з призначенням платежу, яке містить посилання на вказане судове рішення.

Як вказує ТОВ "Профіт-Поінт", у відповідності до статті 534 Цивільного кодексу України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тому, ТОВ "Профіт-Поінт" здійснило погашення заборгованості ПСП "Деметра", що була визначена в рішенні Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20, наступним чином: у першу чергу погашено стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 27600,00 грн. та стягнення судового збору в сумі 28690,50 грн.; у другу чергу погашено 138000,00 грн. штрафу та 394700,00 грн. неустойки, а в третю чергу погашено стягнення суми попередньої оплати товару 1380000,00 грн. за рахунок залишку коштів в сумі 406009,50 грн.

Таким чином, за розрахунком ТОВ "Профі-Поінт" сума, на яку рішення Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 залишилося невиконаним за відповідною вимогою, становить 973990,50 грн.

При цьому вказаним судовим рішенням у справі №908/1958/20 вже встановлені обставини невиконання ПСП "Деметра" умов договору на поставку гороху майбутнього врожаю № 29-04/2020-13 від 29.04.2020, а також обставини виконання ТОВ "Профіт-Поінт" умов зазначеного договору, тому позивач, у відповідності до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, звільнений від повторного доказування цих обставин.

Однак, як вважає ТОВ "Профіт-Поінт", ухвалення означеного рішення господарського суду у справі №908/1958/20 не припиняє подальше нарахування неустойки, оскільки невиконання зобов`язань з боку ПСП "Деметра" продовжується. Тому, оскільки за означеним судовим рішенням вирішувалася позовна вимога про стягнення неустойки, нарахованої за період з 07.07.2020 по 27.10.2020, то ТОВ "Профіт-Поінт" має право на стягнення з ПСП "Деметра" також і неустойки, нарахованої за період з 28.10.2020, за кожен день прострочки.

Крім того, як вважає ТОВ "Профіт-Поінт", оскільки у справі №№908/1958/20 позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних ним не заявлялись, тому відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, ТОВ "Профіт-Поінт" має право заявити такі вимоги і розрахувати суму 3% річних і втрат від інфляції, починаючи з 07.07.2020 до дня складання відповідної позовної заяви.

Зазначені обставини стали підставою для пред`явлення ТОВ "Профіт-Поінт" у січні 2021 року чергового позову до ПСП "Деметра", який став предметом розгляду у цій справі (№908/130/21, а вимогами за яким є:

- вимоги стягнення неустойки (відповідно до пункту 5.4. договору) в загальній сумі 391259,15 грн., яку розраховано за загальний період з 28.10.2020 по 28.12.2020 (день складання позовної заяви, а саме на суму 1380000,00 грн. за період з 28.10.2020 по 10.12.2020 (за 44 дні) в сумі 303600,00 грн. та на суму 973990,50 грн. за період з 11.12.2020 по 28.12.2020 (за 18 днів) в сумі 87659,15 грн.;

- вимоги про стягнення суми 19196,06 грн. 3% річних за загальний період з 07.07.2020 по 28.12.2020, а саме: в сумі 17759,02 грн., які нараховані на суму боргу 1380000,00 грн. за період з 07.07.2020 по 10.12.2020 та в сумі 1437,04 грн., які нараховані на суму 973990,50 грн. за період з 11.12.2020 по 28.12.2020;

- вимоги про стягнення втрат від інфляції в загальній сумі 38640,00 грн. за період з вересень - листопад 2020 року (за 3 місяці).

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу виконання господарського договору на поставку товару, у зв`язку з порушенням відповідачем (продавцем) умов такого договору в частині виконання свого обов`язку передати відповідачу (покупцю) певний товар.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обов`язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини шостої статті 265 Господарського кодексу України та частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

У частині першій статті 216, частині першій статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із частиною першою статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як правильно встановив суд першої інстанції у цій справі, за рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 вже вирішувалася позовна вимога про стягнення неустойки, нарахованої за період з 07.07.2020 по 27.10.2020, а у даній справі позивачем пред`явлено до стягнення сума неустойки в розмірі 391259,15 грн., нарахованої за період з 28.10.2020 по 10.12.2020 на суму 303600,00 грн. та з 11.12.2020 по 28.12.2020 на суму 87659,15 грн.

Перевіривши розрахунок неустойки пред`явлений позивачем до стягнення за період з 28.10.2020 по 10.12.2020 на суму 303600,00 грн. та з 11.12.2020 по 28.12.2020 на суму 87659,15 грн., суд першої інстанції визнав його правильним, а заявлений позивачем розмір пені у сумі 391259,15 грн. доведеним.

Разом із цим суд першої інстанції врахував, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи заяву відповідача про зменшення суми неустойки, а також беручи до уваги всі обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення 391259,15 грн. порушує принцип розумності та справедливості, та є надмірно великим тягарем для відповідача, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, результати якого залежать у тому числі від агрометеорологічних умов, та є сезонним видом діяльності.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем штрафні санкції в розмірі 391259,15 грн. є надмірно великі, а тому підлягають зменшенню та стягненню на користь позивача у розмірі 50000,00 грн.

Щодо пред`явлених позивачем вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 19196,06 грн. та втрат від інфляції в розмірі 38640,00 грн., то суд першої інстанції зазначив, що порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення з нього трьох процентів річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Стаття 269 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі за апеляційною скаргою ТОВ "Профіт-Поінт" є рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 50000,00 грн. та відмови в стягненні решти неустойки, щодо яких позивач вважає, що ці вимоги мають бути задоволені судом повністю зі стягненням з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 391259,15 грн.

Однак, за наведеними вище приписами господарського процесуального законодавства суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів встановила, що невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорам в частині поставки товару стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 1380000,00 грн. в примусовому порядку і це вже було предметом розгляду Господарського суду Запорізької області у справі №908/1958/20, в якій ухвалено судове рішення 23.11.2020.

Положення частини другої статті 693 Цивільного кодексу України встановлюють, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено Господарським судом Запорізької області під час розгляду справи №908/1958/20 неналежне виконання відповідачем зобов`язань підтверджено матеріалами справи, тому вимоги щодо стягнення суми попередньої оплати товару в розмірі 1380000,00 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, в результаті розгляду Господарським судом Запорізької області справи №908/1958/20 суд вже встановив, що у спірних правовідносинах сторін позивач, як покупець за договором поставки, правомірно заявив до відповідача (продавця) вимогу про повернення йому суми попередньої оплати 1380000,00 грн.

Під час розгляду судом першої інстанції даної справи (№908/130/21) позивач долучив до її матеріалів постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021, яку прийнято за наслідками перегляду справи №908/1958/20.

У своїй заяві від 17.05.2021 про зменшення позовних вимог позивач також послався на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі №908/1958/20.

Однак розглядаючи цю справу (№908/130/21) суд першої інстанції не врахував, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі №908/1958/20 рішення Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 - скасовано та ухвалено нове рішення:

- закрито провадження щодо стягнення з ПСП "Деметра" на користь ТОВ "Профіт-Поінт" 385000,00 грн.;

- позовні вимоги ТОВ "Профіт-Поінт" задоволено частково.

Стягнуто з ПСП "Деметра" на користь ТОВ "Профіт-Поінт" суму попередньої оплати товару в розмірі 995000 грн., штрафні санкції у розмірі 100000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., судовий збір у розмірі 16425,00 грн. за подання позовної заяви, судовий збір у розмірі 24637,50 грн. за розгляд апеляційної скарги.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Разом з тим, як убачається з постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі №908/1958/20, судом апеляційної інстанції також встановлено, що на виконання умов договору, позивач платіжним дорученням №933 від 30.04.2020 перерахував на користь відповідача суму попередньої оплати у розмірі 1380000,00 грн. за договором №29-04/2020-13. Проте, відповідач, у порушення умов договору, товар в обумовлений договором строк не поставив, попередню оплату не повернув.

Приписами частини другої статті 693 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, а тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Разом з цим, колегія суддів у справі у справі №908/1958/20 врахувала, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, відповідач платіжним дорученням від 14.09.2020 року №443 сплатив 115000,00 грн., платіжним дорученням від 21.09.2020 року за №450 сплатив 100000,00 грн. та 19.10.2020 року сплатив 170000,00 грн., усього 385000,00 грн., а тому провадження у справі в цій частині підлягало закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору у відповідності до статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що ці суми підлягають зарахуванню в порядку черговості в рахунок погашення неустойки у відповідності до статті 534 Цивільного кодексу України, оскільки умовами договору на поставку гороху майбутнього врожаю від 29.04.2020 №29-04/2020-13 не передбачено черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, за правилами статті 534 Цивільного кодексу України, застосованої позивачем і судом першої інстанції під час зарахування отриманих від відповідача грошових коштів, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: - у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; - у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; - у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Між тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не враховано, а судом залишено поза увагою ту обставину, що можливість застосування статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 Цивільного кодексу України застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості.

Відповідний порядок встановлено в п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 №22, та п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Оскільки наявні серед матеріалів справи банківські виписки свідчать, що в якості призначення здійснених платежів відповідачем зазначено: "повернення оплати за непоставлений горох за договором №29-04/2020-13", при цьому Договором не передбачено можливості самостійного розподілу коштів з чітким призначенням їх сплати, в даному випадку розподіл коштів не може здійснюватися із застосуванням статті 534 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів у справі у справі №908/1958/20 дійшла висновку, що суд повинен був закрити провадження на суму повернутої попередньої оплати у розмірі 385000,00 грн., та стягнути на користь позивача залишок попередньої оплати у розмірі 995000,00 грн., а не здійснювати зарахування сплаченої суми в рахунок штрафних санкцій.

Щодо додаткових нарахувань позивача у справі №908/1958/20 під час їх перевірки судом апеляційної інстанції суд виходив з того, що позивач просив стягнути з відповідача неустойку в розмірі 394700,00 грн. та штраф у розмірі 138000,00 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу у розмірі 138000,00 грн., колегія суддів у справі №908/1958/20 визнала його правильним, а заявлений позивачем розмір пені у сумі 394700,00 грн. таким, що знаходиться у межах заявленого позивачем періоду з урахуванням здійсненого колегією суду перерахунку розміру основного боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за договором повинен був повернути попередню оплату за непоставлений товар у розмірі 1380000 грн., з яких неповернутою залишилась 995000 грн., а нараховані штрафні санкції за невиконання умов договору складають 532700 грн., що складає майже 50% суми попередньої оплати, що на думку колегії суддів у справі №908/1958/20 порушує принцип розумності та справедливості, та є надмірно великим тягарем для відповідача, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, результати якого залежать у тому числі від агрометеорологічних умов, та є сезонним видом діяльності.

З огляду на відсутність доказів понесення позивачем збитків, колегія суддів у справі №908/1958/20 дійшла висновку, що нараховані позивачем штрафні санкції є надмірно великі, а тому підлягають зменшенню та стягненню на користь позивача у розмірі 100000 грн.

Щодо судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у справі №908/1958/20 колегія суддів погодилась з доводами апелянта (ПСП "Деметра" про те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним, необґрунтованим, не відповідає складності справи та обсягу наданих послуг, чому не була надана відповідна оцінка судом першої інстанції, а тому підлягає зменшенню до 10000 грн.

За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Переглядаючи справу №908/130/20 в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та враховує, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань продавця перед позивачем, як покупцем, за договором поставки гороху майбутнього врожаю №29-04/2020-13 від 29.04.2020 - є доведеним під час розгляду господарським судом іншої справи, а саме означеної вище справи №908/1958/20, а тому ці обставини можуть не доказуватися в даній справі.

Разом з цим колегія суддів вважає, що вирішуючи у цій справі спір щодо вимог ТОВ "Профіт-Поінт" до ПСП "Деметра", які ґрунтуються насамперед на тому, що ПСП "Деметра" продовжує порушувати умови вказаного договору поставки гороху майбутнього врожаю №29-04/2020-13 від 29.04.2020, а відтак має нести додаткову відповідальність у вигляді сплати неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції помилково не врахував та не застосував окремі норми матеріального права, які врегульовують дію договору у часі, внаслідок чого висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають встановленим судом обставинам.

Так стаття 631 Цивільного кодексу України встановлює, що:

1. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

2. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

3. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

4. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частина перша статті 665 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі відмови продавця передати товар покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу.

За змістом наведених вище положень статей 693 та 665 Цивільного кодексу України вимога покупця про повернення йому попередньої оплати за товар фактично свідчить про відмову покупця від такого договору.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що сторонами не надано доказів того, що після вимоги позивача (покупця) до відповідача (продавця) повернути попередню оплату за вказаним договором сторони вчиняли дії, які б підтверджували їх намір продовжити виконання цього договору.

В силу наведених вище положень законодавства вказаний договір поставки слід визнати таким, що припинив свою дію у зв`язку з односторонньою відмовою позивача як покупця від цього договору, а з моменту набрання рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 в судовому порядку підтверджено правомірність вимог позивача до відповідача про повернення йому суми попередньої оплати за вказаним договором поставки №29-04/2020-13 від 29.04.2020.

Отже, слід визнати що цей договір поставки є припиненим внаслідок односторонньої відмови покупця від цього договору.

У пункті 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України міститься припис, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частина друга статті 653 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до частини четвертої статті 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з цим стаття 615 Цивільного кодексу України встановлює, що:

1. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

2. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

3. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Щодо правових наслідків припинення цього договору, то як убачається з рішення Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20, на вимогу покупця (позивача) суд одночасно із стягненням попередньої оплати вже застосував до постачальника (відповідача) санкції, що були встановлені умовами вказаного договору у зв`язку з порушенням умов його виконання постачальником, а саме: стягнув з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 138000,00 грн. та неустойку у розмірі 394700,00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом позовних вимог у цій справі (№908/130/21) є тотожні за їх правовою природою вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 391259,15 грн. за те ж саме порушення (неустойка за пунктом 5.4. договору), але за інший період з 28.10.2020 по 28.12.2020 (день складання позовної заяви); а також похідні вимоги три проценти річних в загальному розмірі 19196,06 грн. за період з 07.07.2020 по 28.12.2020 (за 175 днів, по день складання позовної заяви); інфляційні втрати в сумі 38640,00 грн. за період вересень - листопад 2020 року включно.

Таким чином, частина заявлених позивачем позовних вимог позивача у цій справі ґрунтується на нарахуваннях, що були здійснені у зв`язку з порушенням відповідачем (продавцем) умов вказаного договору поставки, що були вчинені відповідачем до моменту його розірвання цього договору, а решта нарахувань здійснені після припинення вказаного договору, тобто коли відповідні зобов`язання відповідача (продавця) з поставки товару є припиненими внаслідок розірвання договору через відмову позивача (покупця) від цього договору, а відтак з цього моменту відповідач (продавець) вже не може нести відповідальність за порушення умов цього договору.

Тому колегія суддів частково погоджується з доводами позивача, що оскільки порушення умов вказаного договору не звільняє відповідача, як винну сторону, від відповідальності за порушення зобов`язання (обов`язку передати товар), позивач вправі за умовами пункту 5.4. договору вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі 0,5% від вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення, але тільки до моменту припинення такого зобов`язання.

Між тим, як убачається з розрахунків позивача, на підставі яких він обґрунтовує свою вимогу до відповідача в цій справі про сплату неустойки в загальному розмірі 391259,15 грн., яку розраховано за загальний період з 28.10.2020 по 28.12.2020, такі нарахування здійснені після моменту припинення договору, а тому є необґрунтованими та неправомірними, тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Щодо решти вимог позивача у цій справі про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, то враховуючи, що встановлені вище обставини свідчать про виникнення у відповідача грошових зобов`язань з повернення суми передплати, тобто є грошовими зобов`язаннями останнього, у відповідача виник обов`язок сплатити на користь позивача суму 14311,64 грн. трьох процентів річних за період з 07.07.2020 по 28.12.2020 (з розрахунку 995000,00 грн. х 3%/100% х 175дн/365дн = 14311,64 грн.) та суму 28104,42 грн. інфляційних втрат за період вересень - листопад 2020 (з розрахунку 995000,00 грн. х100,5%/100%х101,0%/100%х101,3%/100% = 1023104,42 грн.; 1023104,42 грн. - 995000,00 грн. = 28104,42 грн.).

Відтак обґрунтованими та правомірними у цій справі є частина позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми 14311,64 грн. трьох процентів річних та 28104,42 грн. інфляційних втрат, які й підлягають задоволенню. В решті вимог позивача слід відмовити, як необґрунтованих та неправомірних.

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За встановлених вище обставин, враховуючи, що відповідно до приписів статті 86, 177 Господарського процесуального кодексу України саме на суд покладено обов`язок остаточного визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, надання правової кваліфікації відносинам сторін, виходячи із фактів установлених під час розгляду справи, та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню, а відповідно до статті 236 вказаного Кодексу судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення внаслідок неправильного установлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильного визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин та неправильного застосування судом норм матеріального права - є хибним, а тому підлягає зміні.

Здійснюючи між сторонами розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи колегія суддів виходить з такого.

За частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведених вище приписів, колегія суддів здійснює між сторонами новий розподіл судових витрат, відповідно до якого з відповідача на користь позивача у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог суму 635,91 грн. судового збору та суму 1562,32 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а у відшкодуванні позивачу (апелянту) судових витрат у зв`язку з переглядом цієї справи судом апеляційної інстанції, враховуючи, що апеляційна скарга за доводами позивача не підлягає задоволенню, - слід відмовити, поклавши їх на заявника у скарзі.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт-Поінт" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2021 у справі №908/130/21 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Деметра", (72150, с.Новопавлівка, Приморський район, вул. Петра Григоренка, буд. 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт - Поінт", (69005, м.Запоріжжя, вул.Патріотична, буд. 64Д, офіс 6, поштова адреса: 69011, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 59, )

- суму трьох процентів річних в розмірі 14311 (чотирнадцять тисяч триста одинадцять) грн. 64 коп.;

- суму індексу інфляції в розмірі 28104 (двадцять вісім тисяч сто чотири) грн. 42 коп.;

- суму судового збору 635 (шістсот тридцять п`ять) грн. 91 коп.;

- суму витрат на професійну правничу допомогу 1562 (одна тисяча п`ятсот шістдесят дві) грн. 32 коп.

В решті позову - відмовити".

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіт-Поінт".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 02.12.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Чус