ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1029/21

Розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1

до Садівничого товариства «Швейник»

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Т.П.Карпечкін

За участю секретаря судового засідання Заїка В.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Рик С.М. (паспорт НОМЕР_1 від 12.02.2000 року), Кожуховський О.В. (ордер АІ № 1102763 від 05.04.2021 року);

від відповідача: Демнюк В. В.(протокол № 4 від 05.09 2015 року).

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Швейник» про зобов`язання вчинити дії, а саме поновити постачання електричної енергії до будинку позивача, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_2 у Садівничому товаристві «Швейник».

Ухвалою суду від 14.05.2021 року відкрито провадження у справі № 911/1029/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.06.2021 року. Крім того, відповідною ухвалою відхилено клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Демнюка Вячеслава Віталійовича, який є головою Садівничого товариства «Швейник» і виступає від імені відповідача, тобто приймає участь в розгляді справи.

22.06.2021 року представником відповідача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання. Відповідач в підготовче судове засідання 30.06.2021 року не з`явився, вимог ухвали суду від 14.05.2021 року не виконав. Підготовче засідання відкладалось на 21.07.2021 року.

В підготовче засідання 21.07.2021 року представники сторін з`явились, однак позивач вимоги ухвали суду від 30.06.2021 року не виконав, відповідач вимоги ухвали суду від 14.05.2021 року не виконав, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 11.08.2021 року. Зобов`язано позивача виконати вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 30.06.2021 року та надати оригінали (для огляду) та належним чином засвідчену копію (для залучення до матеріалів справи) членської книжки (поністю). Відповідача зобов`язано виконати вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 14.05.2021 року; надати письмові пояснення та докази чим передбачено підстави та порядок припинення електропостачання, від`єднання (приєднання) від електропостачання; пояснення та докази на підставі яких норм та якого порядку відповідач від`єднав позивача від електропостачання. Також у сторін витребовувались статут Садівничого товариства «Швейник» в редакції 2016 року (в повній редакції); акти (чі інші документи) про встановлення лічильників (старого та нового).

В підготовче засідання 11.08.2021 року представники сторін з`явились, однак позивач вимоги ухвали суду від 21.07.2021 року виконав частково. У зв`язку з чим, підготовче засідання у справі відкладалось на 13.09.2021 року.

17.08.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, якою останній не погоджується із доводами відповідача та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

10.09.2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області представником відповідача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 13.09.2021 року не з`явився, позивач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 11.08.2021 року не виконав. Підготовче засідання відкладалось на 06.10.2021 року.

В підготовчому засіданні 06.10.2021 року представник позивача позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримав, уточнень позовних вимог не має. Також зазначив і про те, що ним повідомлені всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.09.2021 року проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві поданому 10.08.2021 року. Також зазначив і про те, що відповідачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.10.2021 року.

В судовому засіданні 20.10.2021 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 20.10.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач - ОСОБА_1 у позові, він у 1997 році отримав у користування земельну ділянку № НОМЕР_2 в Садівничому товаристві «Швейник». Із цього часу позивач зі своєю сім`єю користується дачною ділянкою № НОМЕР_2 у СТ «Швейник», використовуючи її під садівництво та городництво. На цій земельній ділянці позивач збудував дачний будинок.

Однак, приблизно у червні 2019 року СТ «Швейник» припинено електропостачання до будинку позивача з посиланням на наявність заборгованості зі сплати членських внесків.

Позивач зазначає, що оплатив членські внески, сплати яких вимагав позивач, після чого позивачу було поновлене електропостачання.

Однак, як зазначає позивач, у січні 2019 року ситуація повторилася, голова СТ «Швейник» прийняв одноособове свавільне рішення відключити позивача від постачання електроенергії з посиланням на несплату членських внесків.

При цьому, як зазначає позивач, у нього відсутня заборгованість за послуги електропостачання, а правила внутрішнього розпорядку та всі обов`язки члена садівничого товариства ним виконувалися та виконуються чітко та неухильно.

Також, позивач зазнчає, що відключення електропостачання відбулося без будь-якого попередження, за відсутності позивача чи будь-кого з його сім`ї, хто користується дачею. Позивач зазначає також, що вживав заходів для з`ясування ситуації, однак у позасудовому порядку спір врегулювати не вдалося.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати Садівниче товариство «Швейник» поновити постачання електричної енергії до будинку ОСОБА_1 , що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_2 у Садівничому товаристві «Швейник» за адресою Київська область, Переяслав-Хмельницький район, село Стовп`яги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що користування електроенергією на території Садівничого товариства є його правом як члена відповідного Садівничого товариства на користування майном відповідача.

Крім того, Статутом відповідача не передбачено право голови правління відповідача одноосібно приймати рішення про припинення постачання електроенергії до будинку члена товариства. Позивач зазначає, що за весь час користування земельною ділянкою у Садівничому товаристві позивач належним чином обробляв її, отримував садівничу сільськогосподарську продукцію, сплачував за електропостачання, послуги охорони.

Також, позивач зазначає та надає докази, що 14.04.2014 року між ПАТ «Київобленерго» та Садівничим товариством «Швейник» укладено договір про постачання електричної енергії № 0219, за умовами якого постачальник (ПАТ «Київобленерго») продає електричну енергію споживачу (СТ «Швейник) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами договору.

За укладеним договором Садівниче товариство «Швейник» здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника з метою її подальшого використання членами садового товариства.

Пунктом 2.4.2 Статуту відповідача передбачено, що члени Товариства мають дотримуватися вимог цього Статуту, Правил внутрішнього розпорядку, чинного законодавства України тощо, а також своєчасно сплачувати вступні, членські і цільові внески у розмірі і у строк, встановлений Товариством, виконувати інші обов`язки.

У пунктах 3.13, 3.14 Правил внутрішнього розпорядку СТ «Швейник» вказано, що член товариства зобов`язаний не чинити опору правлінню або спеціально створеній комісії під час здійснення перевірок систем електропостачання ділянок, не перешкоджати потраплянню до місця встановлення лічильника електроенергії. При ненаданні інформації щодо показів лічильника до правління протягом двох місяців та довше, або при одноразовому та численних не допусках електромонтера товариства або членів комісії для перевірки системи електропостачання ділянки та зняття показів лічильника, правління має право припинити електропостачання ділянки до виконання зазначених вимог на усунення порушень.

При цьому, чинний Статут відповідача не містить розділу чи окремих норм, які б передбачали відповідальність за порушення вказаних вимог, а також не містить порядку застосування санкцій до порушників у вигляді припинення електропостачання у зв`язку з несплатою за електроенергію, тим більше за несплату членських внесків. Також Статут та Правила внутрішнього розпорядку СТ «Швейник», затверджені загальними зборами Товариства, не містять порядку притягнення до відповідальності членів Товариства, порядку припинення електропостачання до їхніх дачних будинків, застосування інших санкцій.

Позивач зазначає, що ним не створювалися і не створюються перешкоди під час здійснення перевірок систем електропостачання ділянок, позивач ніколи не перешкоджав і не перешкоджає потраплянню до місця встановлення лічильника електроенергії, доступ до лічильника для зняття показників вільний та завжди відкритий.

Також позивач зазначив та надав докази, що звертався з відповідними вимогами до суду загальної юрисдикції - Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, яким 03.11.2020 року провадження було закрите, а ухвала про закриття провадження мотивована тим, що такий спір має розглядатися у порядку господарського судочинства. У зв`язку з чим, позов подано до Господарського суду Київської області.

Як визначено ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що 30.08.2014 року відбулося засідання правління СТ «Швейник», на якому було прийнято рішення: п. 1 з метою енергозбереження та на вимогу законодавства України у сфері енергетики зобов`язати всіх власників будинків садового товариства термінового, протягом двох місяців (вересень, жовтень 2014 року) встановити у своїх оселях нові електронні лічильники нового покоління марки НІК (2102, 2104, 2301) ГОСТ 30207 з винесенням їх за межі садових будинків у доступне для подальшого контролю місце; п. 3 лічильники можуть бути придбані самостійно, але повинні бути здані на перевірку відповідним організаціям, які видають довідку про відповідність даного лічильника. Перед встановленням нових лічильників кожен власник зобов`язаний оплатити спожиту електроенергію за минулий період та в подальшому щомісячно розраховуватись за електропостачання.

Відповідач зазначає, що позивач замінив лічильник лише через три роки, а саме 06.05.2017 року. Відповідач стверджує, що заміну лічильника позивач виконав самостійно, але перед цим не розрахувався за спожиту електроенергію, про що свідчать записи з його членської книжки: 2016 рік оплата 20 червня показники старого лічильника « 1369», 2017 рік оплата 30 грудня показники нового лічильника « 250». Тобто позивач не оплатив спожиту електроенергію за період з 20.06.2016 року до 06.05.2017 року.

У подальшому позивач продовжував сплачувати спожиту електроенергію не щомісячно, а раз в рік. Позивача неодноразово повідомляли усно про необхідність розрахуватися за старим лічильником та сплачувати спожиту електроенергію щомісячно, але він не реагував на повідомлення.

28.12.2018 року позивачеві було виписано попередження про відключення його домоволодіння від електромережі у зв`язку з заборгованістю за старим лічильником. Позивач в образливій формі відмовився отримувати попередження, про що було складено акт у присутності двох членів товариства.

Позивач вимоги попередження не виконав, тому 19.01.2019 року було припинено постачання електроенергії до домоволодіння на ділянці № 18.

Як вбачається з листа від 21.02.2006 року № 1339 Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва садівничі кооперативи відносяться до обслуговуючих кооперативів і їх діяльність регулюється законом України «Про кооперацію».

Відповідно до ст. 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Відповідно кооператив, незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Приписами статті 3 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Основними завданнями кооперації є: підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб`єктів господарювання; залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах; сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Великої Палати Верховного суду від 24.04.2019 року у справі № 509/577/18 та від 01.10.2019 року у справі № 910/7554/18.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження, мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності, склад його засновників, умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього, права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу, порядок внесення змін до статуту кооперативу, порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати, форми участі членів кооперативу в його діяльності, порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах, порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу, порядок розподілу його доходу та покриття збитків, порядок обліку і звітності у кооперативі, порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань, порядок скликання загальних зборів, умови і порядок повернення паю.

Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству.

Відносини позивача з відповідачем щодо отримання електропостачання до дачного будинку на території кооперативу регулюються статутними документами кооперативу та оформленими в установленому порядку домовленостями з відповідачем.

Як визначено п. 2.3.3. Статуту Садівничого товариства «Швейник» член садівничого товариства має право користуватись майном товариства у встановленому порядку.

Згідно з п. 3.1. Статуту спільною власністю товариства є зокрема, енергопостачальні споруди.

Правила користування загальним майном врегульовані ст. 2 Правил внутрішнього розпорядку Садівничого товариства «Швейник», затвердженого рішенням загальних зборів від 09.06.2018 року (далі Правила).

Пунктом 2.5. Правил визначено, що забороняється виконувати будь-які дії, що призводять до ушкодження ліній електропередачі, самочинно врізатись до інженерних мереж товариства. З огляду на зміст п. 2.7. Правил, член товариства несе персональну майнову відповідальність за дії, які негативно вплинули на стан спільного майна товариства.

Згідно з п. 3.12. Правил член товариства зобов`язаний сповіщати бухгалтера про обсяги використаної електроенергії та оплачувати спожиту електроенергію, забезпечувати доступ для контролю показників засобів обліку.

Відповідно до п. 3.14. Правил передбачено, що при ненаданні інформації щодо показів лічильника до правління протягом двох місців та довше або при одноразовом чи численних не допусках електромонтера товариства або членів комісії для перевірки системи електропостачання ділянки та зняття показів лічильника, правління має право припинити електропостачання ділянки до виконання зазначених вимог та усунення порушень.

З огляду на наведені умови Статуту та Правил, відповідальність за несплату спожитої електроенергії не передбачає можливості відключення електроспоживання. Відповідні відносини щодо споживання електроенергії та її оплати є майновими відносинами колективного споживання. У відповідних відносинах відповідач має право контролювати покази лічильників членів товариства та вести облік спожитої кожним електроенергії і у разі перешкоджання такому контролю та обліку настає відповідальність у вигляді відключення. В разі ж несплати за спожиту електроенергію, відповідні факти мають бути оформлені і підтверджені відповідними первинними документами і є підставою для захисту права шляхом стягнення з члена товариства заборгованості за спожиту електроенергію.

При цьому, в будь-якому випадку, всі факти, як не допуск до перевірки лічильника, так і обсяги спожитої та несплаченої електроенергії, повинні бути офіційно підтверджені та засвідчені в установленому порядку.

Як вбачається з наявних у справі доказів, факт виносу лічильника на садовій ділянці № 18 ОСОБА_1 засвідчено Актом від 06.05.2017 року, в якому зафіксовано покази 0001. При цьому, відповідний акт не містить відомостей про показники повереднього лічильника чи про існування несплаченої заборгованості за ним.

Попередження про відключення від 28.12.2018 року не містить суми заборгованості, яка має бути сплачена за попереднім лічильником.

В ході розгляду спору судом витребовувалось у відповідача докази в підтвердження факту існування заборгованості позивача за електроенергію та суми такої заборгованості.

Однак, відповідачем не надано належних доказів в підтвердження існування заборгованості позивача з оплати спожитої електроенергії, за який період і в якій сумі.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження доводів про те, що позивачем порушено вимоги законодавства, статуту чи експлуатаційних правил в частині використання приладу обліку електричної енергії, відтак судом встановлено відсутність підстав для відключення садового будинку позивача від електромережі відповідача, а також недотримання порядку такого відключення.

Питання належності позивачу земельної ділянки чи оформлення садового будинку не підлягає дослідженню в матеріалах даної справи, оскільки право позивача на користування електроенергією пов`язується з його членством у товаристві, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

З огляду на викладене дії відповідача з відключення садового будинку позивача від електромережі Садівничого товариства «Швейник» є неправомірними і порушують права позивача та підлягають визнанню протиправними. В разі підтвердженості факту наявності у позивача заборгованості за спожиту електроенергію, відповідач не позбавлений права стягнути відповідну заборгованість.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (пункт 77) засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту та таким, що поновить порушене право позивача є зобов`язання відповідача поновити постачання електричної енергії до будинку ОСОБА_1 , що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені вірогідними доказами, в той час, як відповідачем позовні вимоги не спростовані, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених позивачем витрат на сплату судового збору покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Зобов`язати Садівниче товариство «Швейник» поновити постачання електричної енергії до будинку ОСОБА_1 , що розташований на земельній ділянці

АДРЕСА_2 . Стягнути з Садівничого товариства «Швейник» (08436, Київська область, Переяслав-Хмельницький район, село Стовп`яги, код 26540355) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.12.2021 р.

Суддя Т.П. Карпечкін