ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.2021м. СумиСправа № 920/989/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи про дату, час і місце судового засідання за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/989/21

за позовом: Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга ефективних брендів» (40004, м. Суми, вул. Холодногірська, буд. 31, ідентифікаційний код 34882405),

про стягнення 153 910,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 153 910,84 грн, з яких: 91 797,34 грн основний борг за спожиті комунальні послуги опалення в період з січня 2018 року по квітень 2021 року на підставі договору про закупівлю теплової енергії № ПР16-6/1800038 від 12.01.2018; 44 764,10 грн пеня; 5 322,08 грн - 3 % річних та 12 027,32 інфляційні нарахування; а також позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч умов укладеного між сторонами договору та приписів статей 526, 530 Цивільного кодексу України, статей 175, 193 Господарського кодексу України, допущено прострочення виконання своїх зобов`язань щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання за договором про закупівлю теплової енергії № ПР16-6/1800038 від 12.01.2018. Крім того, за прострочення виконання грошових зобов`язань, позивачем заявлено до застосування до відповідача штрафні санкції у вигляді пені згідно з умовами договору, а також застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

У позовній заяві позивач посилаючись на норми статей 247, 249, 252 Господарського процесуального кодексу України, просить суд визнати справу малозначною та прийняти позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Також у позовній заяві позивачем наведено, що попередні (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається з суми судового збору в сумі 2 308,66 грн.

Ухвалою від 14.09.2021 у справі № 920/989/21 судом постановлено позовну заяву Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) від 08.09.2021 № 18-7/714 (вх. № 3332 від 08.09.2021) залишити без руху; встановити Акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) строк для усунення недоліків позовної заяви протягом дев`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання суду доказів сплати судового збору в сумі 2 308,66 грн в установленому законом порядку.

24.09.2021 представником позивача подано до суду заяву від 23.09.2021 б/н (вх. № 8279/21 від 24.09.2021) про усунення недоліків позовної заяви, до якої позивачем додано квитанцію від 23.09.2021 № 0.0..1 про сплату судового збору в сумі 2 308,66 грн.

Ухвалою від 29.09.2021 у справі № 920/989/21 судом постановлено задовольнити клопотання представника позивача - Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/989/21; справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, за наявними у справі матеріалами; призначити розгляд справи по суті на 11.11.2021, 11:00 без повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, за наявними у справі матеріалами; встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог статей 166, 251 Господарського процесуального кодексу України - до 05.11.2021; встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення із урахуванням вимог статей 167, 251 Господарського процесуального кодексу України - до 08.11.2021.

Судом у відповідності до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» за запитом від 10.11.2021 за кодом 9 станом на 10.11.2021 отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга ефективних брендів» (ідентифікаційний код 34882405) зареєстровано за адресою: 40004, Сумська область, м. Суми, вул. Холодногірська, буд. 31.

Ухвалою від 11.11.2021 у справі № 920/989/21, з урахуванням ухвали від 16.11.2021 про виправлення описки, судом постановлено відкласти розгляд справи № 920/989/21 по суті на 30.11.2021, 15:00 без повідомлення (виклику) учасників справи про дату, час і місце судового засідання; зобов`язати позивача - Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) надіслати на належну адресу відповідача згідно з ЄДР копію позовної заяви разом із доданими до неї документами рекомендованим листом з описом вкладення із зазначенням додатків, що надсилаються, докази надсилання надати суду.

24.11.2021 представником позивача разом із листом від 23.11.2021 № 18-7/936 (вх. № 9720/21) надано суду докази надсилання копії позовної заяви разом із доданими до неї документами на належну адресу відповідача.

Копії ухвал від 29.09.2021 про відкриття провадження у справі № 920/989/21, від 11.11.2021 та від 16.11.2021 надіслано судом відповідачеві на належною адресою відповідача згідно з ЄДР, а саме: 40004, м. Суми, вул. Холодногірська, буд. 31, повернуто відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частиною четвертою статті 89 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з пунктами 4, 5 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання, з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

Згідно зі статтею 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвала направлялась на адресу відповідача, зазначену позивачем та підтверджену даними реєстру, а тому, незважаючи на неотримання за офіційною юридичною адресою поштової кореспонденції, відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки судом вчинені всі дії, які передбачені ГПК України.

Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Станом на 30.11.2021 від відповідача на адресу суду не надходило відзиву на позов та письмових заперечень по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

У відповідності до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.08.2000 № 376 Відкрите акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», починаючи з 01.07.2000 визначено надавачем послуг з теплозабезпечення для населення Північної частини м. Суми.

12.01.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживачем) укладений договір № ПР-16-6/1800038 про закупівлю теплової енергії, за умовами якого виконавець зобов`язався надати споживачеві вчасно та відповідної якості теплову енергію для потреб послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води (послуги), а споживач зобов?язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

За змістом додатку № 1 до договору сторони визначили, що послуги мають надаватися для потреб приміщення, яке розташоване за адресою: 40004, м. Суми, вул. Холодногірська, буд. 31.

На виконання умов договору в період з січня 2018 року по квітень 2021 року позивач надав, а відповідач отримав послуги з централізованого опалення на суму 91 797,34 грн, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії за період з січня 2018 року по квітень 2021 року (а.с. 34-50) та актами про відмову від підписання акту прийому-передачі теплової енергії за період з 10.12.2018 по 19.05.2021 (а.с. 51-65).

Пунктом 8 договору встановлено, що розрахунки за послуги проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Зміна форми розрахунків допускається за згодою сторін.

Відповідно до п. 9 договору розрахунковим періодом є календарний місяць (розрахунковий місяць).

Пунктом 10 договору сторони погодили, що споживач до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачує виконавцю вартість фактично спожитих послуг згідно розрахунків (актів прийому-передачі теплової енергії), визначену відповідно до показників приладу (приладів) обліку теплової енергії, характеристика якого (яких) визначена в додатку № 2 до договору.

Згідно п. 11 договору рахунки за надані виконавцем споживачу у розрахунковому місяці послуги споживач отримує від виконавця після складання сторонами з 25 по 26 число розрахункового місяця, акту прийому-передачі теплової енергії, датованого останнім днем розрахункового місяця, форма якого додаток №3 є невід`ємною частиною договору.

У пункті 8 додатку № 2 до договору зазначається, що для підтвердження кількості фактично спожитих послуг, щомісячно з 4 по 6 число місяця, наступного за розрахунковим, сторони складають та підписують визначений у п. 11 договору акт прийому-передачі послуг. Споживач на протязі 2-х днів з дня отримання від виконавця акту прийому-передачі послуг, зобов`язаний направити виконавцю підписаний зі свого боку акт прийому-передачі послуг або вмотивовану відмову від його підписання.

Пунктом 9 додатку № 2 до договору встановлено що, якщо споживач на протязі строку вказаного в п. 8 даного Додатку не підпише зі свого боку вищевказаний акт та не надасть вмотивовану відмову щодо причини його не підписання, вважається, що акт прийому-передачі послуг є підписаним без заперечень, а послуги вважаються наданими в обсязі, вказаному в акті.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо сплати за спожиту теплову енергію за період з січня 2018 року по квітень 2021 року належним чином не виконав, тому станом на 08.09.2021 сума заборгованості відповідача перед позивачем за період з січня 2018 року по квітень 2021 року складає 91 797,34 грн.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої стаття 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми містяться в статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (стаття 714 Цивільного кодексу України).

Згідно статт 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здій снювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У період, за який виникли спірні правовідносини у справі, діяли два різні основні нормативні акти, що врегульовували відносини з надання житлово-комунальних послуг між вико навцями та споживачами Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV, що втратив чинність 01.05.2019 та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, що набрав чинності 01.05.2019.

У відповідності до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-кому нальні послуги» № 1875-ІV споживач мав обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ встановлено, що індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 2 пп. 5 статті 7 Закону України «Про .житлово-комунальні послуги» № 2189- VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Враховуючи викладене, споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний нести видатки на утримання такого майна, та оплачувати послуги з централізованого опалення приміщення, що розташоване за адресою: 40004, м. Суми, вул. Холодногірська, буд. 31 та несе відповідальність за зо бов`язаннями з оплати отриманих житлово-комунальних послуг та утримання належного йому майна.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ, спо живач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Факт надання позивачем відповідачеві послуг за вищевказаним договором повністю підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем, оскільки відзиву на позов чи письмових заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано.

Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь основного боргу за надані послуги за договором про закупівлю теплової енергії № ПР16-6/1800038 від 12.01.2018 в сумі 91 797,34 грн за період з січня 2018 року по квітень 2021 року підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 44 764,10 грн (загальний період з 31.01.2018 по 06.09.2021) суд зазначає наступне.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, перед бачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зо бов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують па користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За вимогами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простро ченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку Ук раїни, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Абзацом 3 статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяль ності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» встановлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежитлові будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пеня не встано влено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Пунктом 15 укладеного між сторонами договору про закупівлю теплової енергії № ПР16-6/1800038 від 12.01.2018 передбачено, що за несвоєчасне внесення плати відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочки виконання.

Пунктом 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» від 17.12.2013 за № 14 визначено, що установлене статтею 3 Закону України «Про відповіда льність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами.

Таким чином, враховуючи те, що Закон України «Про відповідальність суб`єктів підприєм ницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій» визначає розмір пені та граничний розмір відповідальності юридичних осіб - споживачів комунальних послуг, обмеження розміру пені, встановлене Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» до правовідносин за договором № ПР16-6/1800038 від 12.01.2018 не застосовується.

Розрахунок пені позивачем здійснено позивачем арифметично вірно.

Оскільки нарахування пені передбачено сторонами у договорі і розрахунки розміру пені здійснені позивачем арифметично вірно, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 44 764,10 грн пені (загальний період з 31.01.2018 по 06.09.2021) є правомірними, обґрунтованими та підлягаю задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 027,32 грн інфляційних втрат (загальний період з січня 2018 року по квітень 2021 року) та 5 322,08 грн - 3 % річних (загальний період з 31.01.2018 по 06.09.2021) суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 3 % річних в сумі 5 322,08 грн за загальний період з 31.01.2018 по 06.09.2021 та інфляційні втрати в сумі 12 027,32 грн за загальний період з січня 2018 року по квітень 2021 року.

Перевіривши розрахунок позивача 3 % річних та інфляційних суд встановив, що вищезазначений розрахунок виконано позивачем арифметично вірно.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 5 322,08 грн за загальний період з 31.01.2018 по 06.09.2021 та інфляційні втрати в сумі 12 027,32 грн за загальний період з січня 2018 року по квітень 2021 року підлягають задоволенню на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими та достовірними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами в розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судовий збір в сумі 2 308,66 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга ефективних брендів» (40004, м. Суми, вул. Холодногірська, буд. 31, ідентифікаційний код 34882405) на користь Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, Сумська область, м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ідентифікаційний код 05747991) заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого теплопостачання в період з січня 2018 року по квітень 2021 року за договором про закупівлю теплової енергії № ПР16-6/1800038 від 12.01.2018 в сумі 91 797,34 грн (дев`яносто одну тисячу сімсот дев`яносто сім гривень 34 коп.), пеню в сумі 44 764,10 грн (сорок чотири тисячі сімсот шістдесят чотири гривні 10 коп.), 3 % річних в сумі 5 322,08 грн (п`ять тисяч триста двадцять дві гривні 08 коп.), інфляційні втрати в сумі 12 027,32 грн (дванадцять тисяч двадцять сім гривень 32 коп.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 308,66 грн (дві тисячі триста вісім гривень 66 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статей 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини рішення.

Повне рішення складено та підписано суддею 06 грудня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа