ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Справа № 923/1203/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П., розглянувши справу

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація річкових портів", м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства "Херсонський комунальний транспортний сервіс", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 200395,20 грн.

без виклику сторін

Державне підприємство "Адміністрація річкових" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Херсонський комунальний транспортний сервіс" Херсонської міської ради заборгованості в розмірі 200395,20 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору бербоутного чартеру від 23.03.2016 року № 01/03-247, відповідач допустив прострочення чартерної плати, за третій квартал 2020 року, в розмірі 63393,60 грн. з ПДВ (залишок- 50 628,20), частково погашено в розмірі 12 765,40 28.04.2021р., четвертий квартал 2020 року, в розмірі 63393,60 грн. з ПДВ (сума основного боргу), перший квартал 2021 року, в розмірі 57758,62 грн. з ПДВ (сума основного боргу)., всього 171780,42 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивач, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення 13825,32 грн пені, 3365,18 грн 3% річних та 11424,28 грн інфляційних втрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 визначено суддю по справі Ярошенко В.П.

Ухвалою суду від 10.09.2021 року позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" залишено без руху.

27.09.2021 року за вх. № 7371/21 до суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 28 вересня 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 923/1203/21, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників провадження.,

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а позивачу - відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України у встановлені строки.

08 жовтня 2021 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить закрити провадження в частині стягнення суми основного боргу, оскільки, платіжним дорученням № 1345 від 30.09.2021 сума основного боргу в розмірі 171780,42 грн сплачено. Також відповідач просить суд повернути позивачу 50 % судового збору, сплаченого при зверненні з даною позовною заявою.

Вказаний відзив відповідача суд приймає до розгляду та долучає до матеріалів справи.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При ухваленні рішення у даній справі суд враховує наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст.9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ч.2 ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 № 01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008 № 01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 (§ 51).

Таким чином, норми ГПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, враховуючи принцип незмінності складу суду, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд розглянув дану справу строком понад шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Матеріали справи свідчать, що 23 березня 2016 року між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів України" (надалі - судновласник або позивач) і Комунальним підприємством "Херсонський комунальний транспортний сервіс" (надалі - фрахтувальник або відповідач) був укладений договір стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: "Беркон 89" № 01/03-247, пасажирського теплоходу "Арарат", Україна (надалі - Договір).

За умовами боксу 20 частини І Договору термін дії чартеру становить 60 місяців.

Відповідно до боксу 21 частини І Договору погоджено, що чартерна плата встановлена у розмірі 169510 грн за кожні 12 місяців.

Боксом 33 частини І Договору встановлено, що вирішення спору між сторонами за необхідності буде відбуватися в господарському суді України за місцезнаходженням відповідача.

У відповідності до статті 28 Додаткових статей до бербоутного чартеру між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів і Комунальним підприємством Херсонський комунальний транспортний сервіс" (а.с.22-24):

- фрахтувальники оплачують судновласникам чартерну плату за судно в розмірі 169510,00 грн (в т.ч. ПДВ) за кожен календарний рік (12 місяців), як зазначено в боксі 21, починаючи з дати і години здачі Судна фрахтувальникам;

- виплата чартерної плати здійснюється рівними частинами, щоквартально до 5 (п`ятого) числа місяця, який йде за звітним кварталом на підставі виставлених судновласниками рахунків;

- чартерна плата сплачується у гривні шляхом перерахування на банківський рахунок судновласників. Чартерна плата за перший і останній місяці чартеру, якщо вони складають неповний місяць, розраховується пропорційно числу днів у конкретному календарному місяці;

- оплата чартеру продовжується до дати і години, коли судно повертається фрахтувальниками судновласникам;

- фрахтувальники за згодою судновласників можуть авансом внести чартерну плату за наступні періоди;

- часткова оплата фрахтувальниками чартерної плати не визнається сторонами належним виконанням зобов`язань за цим чартером;

- до 15-го січня кожного року дії цього чартеру (крім першого року дії чартеру), чартерна плата на поточний рік підлягає перегляду (у бік збільшення) шляхом підписати доповнення до цього чартеру, зокрема, але не виключено, шляхом коригування розміру чартерної плати за попередній рік на офіційно встановлений, індекс інфляції в Україні за попередній рік дії цього чартеру;

- розмір чартерної плати може бути переглянуто в будь-який час на вимогу однієї із сторін в разі змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 29 Додаткових статей до бербоутного чартеру сторони вказали, що здача судна в чартер та повернення судна з чартеру здійснюється на підставі відповідного акту здачі та акту повернення судна із бербоутного чартеру, що підписуються уповноваженими представниками судновласників та фрахтувальників.

Питання щодо відповідальності сторони передбачили у статті 34 Додаткових статей до бербоутного чартеру, де зазначено, що:

- за порушення умов цього чартеру винна сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим збитки, в тому числі втрачену вигоду, в порядку передбаченому законодавством;

- за прострочення плати платежів визначених статтею 28 цього чартеру, фрахтувальники сплачують на користь судновласників пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення платежу;

- в разі несвоєчасної оплати чи не оплати чартерної плати згідно цього чартеру, більш ніж за 2 місяці, судновласники мають право в односторонньому порядку розірвати цей чартер (відмовитися від виконання цього чартеру). При цьому вважається, що цей чартер втратив силу з моменту отримання фрахтувальниками листа від судновласників про одностороннє розірвання (односторонню відмову від виконання) цього чартеру;

- спори, що стосуються цього чартеру, вирішуються за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення такої, у встановленому порядку передаються на розгляд до господарського суду згідного з чинного законодавства України.

Згідно з частиною 3 статті 35 Додаткових статей до бербоутного чартеру встановлено, що зміни і доповнення до цього чартеру вносяться за взаємною згодою сторін у письмовій формі.

Позивач вказує, що 23.03.2016 у відповідності до статті 29 Додаткових статей до бербоутного чартеру, теплохід "Арарат" було передано у чартер, про що складено Акт здачі-приймання судна (а.с. 33).

11 січня 2018 року між сторонами була підписана Додаткова угода №1 до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: "БЕРКОН 89" № 01/03-247 від 23.03.2016 (а.с. 29), якою визначено, що з 15.01.2018 чартерна плата (бокс 21 частини І договору) становить 220363,00 грн (в тому числі ПДВ) за кожні 12 місяців. Крім того абз. 1 ст. 28 додаткових статей до стандартного бербоутного чартеру Балтійсьбкої міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: "БЕРКОН 89" № 01/03-247 від 23.03.2016, викладений у наступній редакції: "фрахтувальники оплачують судновласникам чартерну плату за судно в розмірі 220363,00 грн (в т.ч. ПДВ) за кожен календарний рік (12 місяців), як зазначено в боксі 21, починаючи з дати і години здачі судна фрахтувальникам".

В подальшому, 18 грудня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 від до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: "БЕРКОН 89" № 01/03-247 від 23.03.2016 (а.с.30), в якій зазначено, що з 15.01.2020 бокс 21 Договору викладається в редакції: 253574,40 грн, в т.ч. ПДВ, за кожні 12 місяців. Перший абзац ст. 28 Додаткових статей до стандартного бербоутного чартеру викладається в наступній редакції: "Фрахтувальники оплачують Судновласникам чартерну плату за судно в розмірі 253574,40 грн. за кожен календарний рік, починаючи з дати і години здачі судна Фрахтувальникам".

Позивач вказує, що 23.03.2021 відповідно до ст. 29 Договору, теплохід було повернуто із чартеру та складено акт здачі-приймання судна. Разом із актом повернення судна із чартеру, відповідачу виставлено рахунок № ДП-0000327 від 30.09.2020р. на 63393,60 грн з ПДВ (чартерна плата за ІІІ квартал 2020 року), рахунок № ДП-0000603 від 31.12.2020р. на 63393,60 грн з ПДВ (чартерна плата за ІV квартал 2020 року), рахунок № ДП-0000142 від 23.03.2021р. на 57758,62 грн з ПДВ (чартерна плата за І квартал 2021 року).

Позивач зазначає, що відповідачем 28.04.2021 р. здійснено часткову оплату по рахунку № ДП-0000327 від 30.09.2020р. (чартерна плата за ІІІ квартал 2020 року) на суму 12765,40 грн.

За твердженням позивача, відповідач, в порушення умов Договору, допустив прострочення чартерної плати, за третій квартал 2020 року, в розмірі 50 628,20 грн. з ПДВ (сума основного боргу), четвертий квартал 2020 року, в розмірі 63393,60 грн. з ПДВ (сума основного боргу), перший квартал 2021 року, в розмірі 57758,62 грн. з ПДВ (сума основного боргу)., всього 171780,42 грн. (сума основного боргу).

У зв`язку з порушення відповідачем строків проведення розрахунків за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 13825,32 грн пені, 3365,18 грн 3% річних та 11424,28 грн інфляційних втрат.

Оскільки відповідачем не сплачено у добровільному порядку зазначену заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація річкових портів України", підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 200395,20 грн, з яких: 171780,42 грн - основна заборгованість, 13825,32 грн - пеня, 3365,18 грн - 3 % річних та 11424,28 грн - інфляційні втрати.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір в силу статті 174 ГК України та статті 11 ЦК України є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, визначених цим договором.

Матеріали справи свідчать, що укладений між сторонами договір стандартного безбоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: "Беркон 89" № 01/03-247 від 23.03.2016 договір за своєю правовою природою є договором чартеру (фрахтування).

За приписами статті 912 Цивільного кодексу України, за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам; порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Так, за змістом ст. 203 Кодексу торговельного мореплавства України за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 204, ст. 212 Кодексу торговельного мореплавства України наявність і зміст договору чартеру (фрахтування) судна на певний час можуть бути доведені виключно письмовими доказами. Фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт в порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час.

Таким чином, відповідно до укладеного між сторонами договору від 23.03.2016 №01/03-247, з урахуванням додаткової угоди №1 від 11.01.2018 та додаткової угоди №3 від 18.12.2019, фрахтувальник зобов`язаний сплачувати судновласнику вартість фрахту щоквартально до 5 числа місяця, який йде за звітним кварталом.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.03.2016 у відповідності до статті 29Додаткових статей до бербоутного чартеру, теплохід "Арарат" було передано у чартер, про що складено Акт здачі-приймання судна (а.с. 28).

Як свідчать матеріали справи 23.03.2021, відповідно до ст. 29 Договору, теплохід було повернуто із чартеру та складено акт прийому-приймання судна № 2 (с. 33).

В подальшому позивачем було виставлено відповідачу виставлено рахунок № ДП-0000327 від 30.09.2020р. на 63393,60 грн з ПДВ (чартерна плата за ІІІ квартал 2020 року), рахунок № ДП-0000603 від 31.12.2020р. на 63393,60 грн з ПДВ (чартерна плата за ІV квартал 2020 року), рахунок № ДП-0000142 від 23.03.2021р. на 57758,62 грн з ПДВ (чартерна плата за І квартал 2021 року).

Матеріали справи свідчать, що КП "Херсонський комунальний транспортний сервіс" в порушення умов Договору та ч.1 ст. 530 ЦК України не було здійснено розрахунку з позивачем за надані послуги.

08 жовтня 2021 до суду від КП "Херсонський комунальний транспортний сервіс" надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач повідомляє суд про погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 171780,42 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1345 від 30 вересня 2021 року.

Одночасно позивачем визнано позовні вимоги у повному обсязі.

Таким чином, станом на 01.12.2021 відсутній предмет спору в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 171780,42 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи наведене та зважаючи на відсутність предмета спору в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 171780,42 грн, а тому суд вважає, що провадження у справі № 923/1203/21 у цій частині вимог підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Право на нарахування пені та 3% річних сторони узгодили у пункті 34 додаткових статей до бербоутного чартеру.

Згідно з пунктом 34 додаткових статей до бербоутного чартеру сторони встановили можливість застосування пені у випадку прострочення сплати платежів, визначених статтею 28 чартеру, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат (т.1, а.с. 3-4 ), та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 13825,32 грн, 3% річних у розмірі 3365,18 грн та інфляційних втрат у розмірі 11424,25 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовими витратами у справі є витрати позивача на сплату 3005,93 грн. судового збору при зверненні з позовною заявою відповідно до платіжного доручення № 4677 від 17 серпня 2021 року.

Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, то з урахуванням положень ч.1 ст. 130 ГПК України наявні підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з платіжного доручення № 4677 від 17 серпня 2021 року.

В іншій частині судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 171780,42 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Херсонський комунальний транспортний сервіс" (73022, м. Херсон, вул. Залізнична, 8, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" (04071, м. Київ, вул. Електриків, 14, ) суму пені у розмірі 13825,32 грн, суму 3% річних у розмірі 3365,18 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 11424,28 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1502,97 грн.

4. Повернути Державному підприємству "Адміністрація річкових портів" (04071, м. Київ, вул. Електриків, 14, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1502,97 грн, сплачений платіжним дорученням № 4677 від 17 серпня 2021 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи 923/1203/21.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 01.12.2021.

Суддя В.П.Ярошенко