ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
03.12.2021 Справа №911/2068/21
Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,
про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку у розмірі 17 179,62 грн., -
І. Короткий зміст позовної заяви та заперечень:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором банківського рахунку №454 від 30.12.2014, внаслідок чого виникла заборгованість та підстави для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 530, 625, 629, 1066, 1067, 1068 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідачем заперечення на відповідь на відзив суду не представлено.
ІІ. Процесуальній дії:
Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.07.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено заявнику строк не пізніше 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду: письмової заяви з зазначенням вірного коду ЄДРПОУ відповідача; доказів сплати судового збору у розмірі 192,10 грн.; розрахункового документу поштової установи про відправлення на адресу відповідача копії позовної заяви з доданими до неї документами, а також опису вкладення у цінний лист, на доказ направлення відповідачу позовної заяви із всіма доданими до неї документами, складеного належним чином.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.08.2021 позовну заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філія Головне управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» про стягнення 17 179,62 грн. разом з доданими до неї документами постановлено передати за підсудністю до Господарського суду Донецької області на підставі п.1 ч.1 ст.31 Господарського процесуального кодексу України.
Справа №911/2068/21 надійшла до Господарського суду Донецької області 27.09.2021.
З дотриманням приписів ст.32 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №911/2068/21 визначено суддю Кротінову О.В.
Представлені сторонами заяви по суті справи, з доданими до них документами, судом прийнято і враховано під час розгляду справи по суті.
Так, беручи до уваги положення Господарського процесуального кодексу України, суть спору, відсутність клопотань від учасників справи щодо розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, беручи до уваги належне забезпечення з боку суду можливості учасників справи для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв`язку) відповідних доказів до суду, суд дійшов висновку про існуючу можливість розглянути спір.
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом:
30.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (банк) в особі філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та Приватним підприємством «Адітум Маркет» (клієнт) укладено договір банківського рахунку №454, відповідно до п.1.1 якого, банк зобов`язався надавати клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування, які пов`язані із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язався оплатити вартість таких послуг та надати банку право користуватися тимчасово вільними коштами клієнта на власний розсуд.
Пунктом 2.1 договору визначено, що банк протягом трьох банківських днів після надання всіх необхідних документів зобов`язується відкрити клієнту поточний(і) рахунок(нки): № НОМЕР_4 в гривні України, та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування, відповідно до умов цього договору, чинного законодавства України в т.ч. нормативно-правових актів Національного банку України.
Згідно з п.2.2 договору, порядок здійснення банком за цим договором операцій з розрахунково-касового обслуговування визначається чинним законодавством України, зокрема: Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму», іншими нормативно-правовими актами України, а тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до п.3.1 договору вартість послуг банку визначена в тарифах у вигляді суми тарифу-вартості послуги.
Положеннями п.3.2 договору встановлено, що при настанні термінів оплати вартості наданих банком послуг з розрахунково-касового обслуговування клієнт доручає банку здійснювати договірне списання коштів в передбаченому тарифами розмірі, що необхідний для оплати наданих банком послуг з рахунку(ів) клієнта, а також інших поточних рахунків клієнта, відкритих в АТ «Ощадбанк», або тих, що будуть відкриті протягом строку дії цього договору. При цьому, з метою здійснення банком права договірного списання, передбаченого у першому абзаці цього пункту договору, у разі відсутності або недостатності на рахунках клієнта в національній валюті коштів у сумі, необхідній для повної оплати послуг, клієнт надає банку право договірного списання коштів з його рахунків в іноземній валюті та доручає банку здійснити продаж іноземної валюти, у розмірі еквівалентному сумі, що необхідна для повної оплати послуг. Сума іноземної валюти, зазначена вище розраховується та її продаж здійснюється по курсу продажу іноземної валюти банку для клієнтів-юридичних осіб на день здійснення продажу. Сплата клієнтом коштів за надані банком послуги здійснюється одночасно з проведенням операції, авансом або не пізніше 01 числа місяця наступного за звітним відповідно до додатку 1 до цього договору.
Згідно з п.4.1.1 договору, банк зобов`язується відкрити клієнту рахунок(ки) протягом 3 банківських днів після надання клієнтом всіх необхідних документів згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.
Перелік послуг, що надає банк на виконання договору №454 від 30.12.2014, визначають його пункти 4.1.2-4.1.12.
Відповідно до умов пункту 4.2.7 договору, банк має право отримувати від клієнта оплату вартості за надані послуги відповідно до тарифів.
Пунктами 4.3.10, 4.3.11 договору, встановлено обов`язок клієнта сплачувати вартість послуг банку згідно з тарифами в порядку, визначеному розділом 3 цього договору. Своєчасно поповнювати рахунок(ки) грошовими коштами, у разі відсутності або недостатності коштів на рахунку(ах), з метою належного виконання своїх обов`язків за цим договором щодо сплати на користь банку вартості наданих ним послуг, в тому числі з метою забезпечення можливості здійснення банком права договірного списання коштів у сумі, необхідній для повної оплати послуг, а також інших випадках, визначених цим договором, для реалізації банком права договірного списання коштів з рахунку(ів).
Відповідно до п.6.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у відповідності з вимогами чинного законодавства України. Кожна із сторін за цим договором зобов`язується відшкодувати іншій стороні збитки, заподіяні невиконанням чи неналежним виконанням передбачених цим договором зобов`язань понад неустойку (пеню, штрафу).
За несвоєчасне поповнення рахунку(ів) відповідно до умов пункту 4.3.11 цього договору, що призвело до неможливості здійснити договірне списання грошових коштів за надані банком послуги, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від належної до сплати суми за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (п.6.4 договору).
За умовами пункту 9.1 договору він набуває чинності з дати підписання та діє протягом одного календарного року. Дія договору автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не попередить у письмовій формі іншу сторону про припинення його дії не менше ніж за один місяць до закінчення відповідного строку дії договору.
Означений договір з додатком до нього підписано сторонами і скріплено печатками підприємств без зауважень.
Позивач звертався до Приватного підприємства «Адітум Маркет» з листом б/н б/д на №58/8-104 від 13.03.2018, яким повідомив про порушення зобов`язань зі сплати наданих за договором банківського рахунку №454 від 30.12.2014 послуг та необхідність погашення існуючої заборгованості, що станом на 13.03.2018 становила 7 115,32 грн., поточна 399,00 грн.
У відповідь на означений лист Приватне підприємство «Адітум Маркет» листом №079 від 10.04.2018 зазначив, що заборгованість за надані послуги буде сплачена в найближчий термін.
Врахування загальної суми 66,68грн., у якості часткової оплати послуг за наведеним договором, також вбачається з розрахунку заборгованості представленому суду позивачем.
В матеріалах справи відсутні інші докази повних чи часткових розрахунків відповідача за спірним договором, як і докази припинення його дії.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань назву юридичної особи, ідентифікаційний код 33558727, змінено з Приватного підприємства «Адітум Маркет» на Приватне підприємство «Джекхем».
Як свідчить позивач, відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати вартості за надані послуги згідно з тарифами та своєчасного поповнення рахунку грошовими коштами з метою забезпечення можливості здійснення банком договірного списання коштів належним чином не виконано, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у сумі 12 701,32 грн.
У наданому позивачем розрахунку заявлених вимог станом на 01.05.2019, періодом виникнення простроченої заборгованості за договором вказано, загалом, з 06.09.2016 по 30.04.2019. Беручи до уваги п.4.3.10 банківського рахунку №454 від 30.12.2014 та порядок розрахунку за спірними зобов`язаннями, передбачений у додатку №1 до договору, заборгованість перед позивачем у сумі 12 701,32 грн. визначено з відрахуванням часткової оплати у розмірі 66,68грн. від загальної суми за зобов`язаннями серпня 2016 року по березень 2019 року.
IV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані ним положення законодавства:
Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.
Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст.180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Частиною 2 даної норми матеріального права встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.
Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов до висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом і правовою природою є договором банківського рахунка, який підпадає під правове регулювання положень глави 72 Цивільного Кодексу України.
Згідно з ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.
Відповідно до ст.1066 Цивільного Кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Частиною 1 ст.1067 Цивільного Кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.
Відповідно до ч.4 ст.1068 Цивільного кодексу України, клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо надання відповідачу послуг розрахунково-касового обслуговування.
Сторонами у п.4.2.7 договору погоджено, що банк має право отримувати від клієнта оплату вартості за надані послуги відповідно до тарифів, п.4.3.10 договору до зобов`язань відповідача віднесено сплату вартості послуг банку згідно з тарифами.
За умовами тарифу, підписаного та скріпленого відповідачем без зауважень, встановлено щомісячну вартість обслуговування тарифного пакету у розмірі 399 грн., які необхідно сплатити не пізніше 5-го числа наступного місяця.
Умови договору не передбачають звільнення від сплати щомісячної вартості обслуговування тарифного пакету, яка є за своєю суттю абонентською платою.
За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.
За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Посилання відповідача на те, що він не користувався спірним поточним рахунком у зв`язку з накладенням на нього арешту за рішенням суду, а відтак позивач цей рахунок не обслуговував та не мав права нараховувати будь-яку плату за таке обслуговування, відхиляється судом з огляду на те, що договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Так, відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно зі ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Між позивачем та відповідачем виникли господарські відносини, які відповідно до положень Господарського кодексу України, не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які мають заборгованість перед іншими контрагентами та арешти на банківських рахунках, отже не може бути допущено ситуації, коли відповідач буде звільнений від виконання своїх договірних обов`язків та отримуватиме послуги безкоштовно.
Така ситуація буде грубим порушення одного з принципів господарювання України, передбачено ст.6 Господарського кодексу України, який полягає у рівному захисті державою усіх суб`єктів господарювання.
Судом враховано, що арешт поточного рахунку, не є обставиною непереборної сили в розумінні чинного законодавства, що унеможливлює належне виконання зобов`язання відповідачем по договору.
V. Висновки суду:
Відтак, з фактичних обставин справи відстежується неналежне виконання відповідачем умов договору банківського рахунку №454 від 30.12.2014 за зобов`язаннями серпня 2016 року по березень 2019 року, строк виконання яких настав та право вимоги за якими виникло з 6-го числа наступного відповідного місяця за кожним з зобов`язань (тобто:
за серпень 2016 у сумі 399,00 грн. з 06.09.2016,
за вересень 2016 у сумі 399,00 грн. з 06.10.2016,
за жовтень 2016 у сумі 399,00 грн. з 06.11.2016,
за листопад 2016 у сумі 399,00грн. з 06.12.2016,
за грудень 2016 у сумі 399.00грн. з 06.01.2017,
за січень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.02.2017,
за лютий 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.03.2017,
за березень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.04.2017,
за квітень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.05.2017,
за травень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.06.2017,
за червень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.07.2017,
за липень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.08.2017,
за серпень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.09.2017,
за вересень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.10.2017,
за жовтень 2017 у сумі 399,00 грн. з 06.11.2017,
за листопад 2017 у сумі 399,00грн. з 06.12.2017,
за грудень 2017 у сумі 399,00грн. з 06.01.2018,
за січень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.02.2018,
за лютий 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.03.2018,
за березень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.04.2018,
за квітень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.05.2018,
за травень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.06.2018,
за червень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.07.2018,
за липень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.08.2018,
за серпень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.09.2018,
за вересень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.10.2018,
за жовтень 2018 у сумі 399,00 грн. з 06.11.2018,
за листопад 2018 у сумі 399,00грн. з 06.12.2018,
за грудень 2018 у сумі 399,00грн. з 06.01.2019,
за січень 2019 у сумі 399,00 грн. з 06.02.2019,
за лютий 2019 у сумі 399,00 грн. з 06.03.2019,
за березень 2019 у сумі 399,00 грн. з 06.04.2019).
Загальна вартість становить 12 768,00грн.
Беручи до уваги часткове погашення у розмірі 66,68грн., за зобов`язаннями серпня 2016 року по березень 2019 року у відповідача станом на 01.05.2019 виникла заборгованість перед позивачем з щомісячної оплати за обслуговування тарифного пакету у загальному розмірі 12 701,32 грн.
Таким чином, враховуючи зазначені вище норми законодавства та мотиви, суд дійшов висновку про наявності підстав для повного задоволення позовних вимог у цій частині, а саме в сумі 12 701,32грн..
Згідно з п.6.4 договору банківського рахунку №454 від 30.12.2014 за несвоєчасне поповнення рахунку(ів) відповідно до умов пункту 4.3.11 цього договору, що призвело до неможливості здійснити договірне списання грошових коштів за надані банком послуги, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,2% від належної до сплати суми за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до наданого розрахунку, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення суму пені за договором банківського рахунку №454 від 30.12.2014 в загальному розмірі 2 075,24 грн., яка складається з сум за такі періоди:
Розрахунок пені позивачем проведено із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення.
Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Оскільки іншого порядку договором не передбачено, то щодо строку та порядку, у межах якого банк може нараховувати пеню, правовідносини сторін за договором врегульовані ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.
Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Отже, виходячи зі змісту ст.232 Господарського кодексу України та ст.253 Цивільного кодексу України, умов договору нарахування пені має тривати протягом шести місяців, перебіг яких починається наступного дня після визначеного у тарифах за послуги дня, коли кожне з зобов`язань мало бути виконано.
Таким чином, розрахунок пені має бути здійснений окремо за кожним зобов`язанням, за яким обліковується заборгованість, з дотриманням приписів ст.253 Цивільного кодексу України (щодо визначення дати, з якої відповідач вважається таким, що прострочив оплату послуг) та приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (щодо обмеження строку нарахування пені шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконано).
Перевіривши розрахунок пені, суд встановив наступне:
- позивач всупереч вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та умов тарифів за послуги (додаток до договору) здійснив нарахування пені, за зобов`язаннями, у т.ч. серпня 2016 по вересень 2018, починаючи з 01.11.2018;
- пеня нарахована на загальну суму боргу за всіма зобов`язаннями, які є такими, що виникли на дату періоду застосованого нарахування,
внаслідок чого позивач невірно визначив як період нарахування пені, так і її розмір.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності; основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність.
Згідно зі ст.7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу (ст.13 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною першою ст.14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.
Як зазначалось вище, за приписом ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Перекладення тягаря доказування на суд чинним Господарським процесуальним кодексом України не допускається.
Розрахунок позовних вимог є невід`ємною частиною позову, а отже, суд має лише перевірити здійснений позивачем розрахунок, але в жодному разі не самостійно зробити його заново за результатами аналізу наданого позивачем пакету документів.
На підставі викладеного суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення 2 075,24 грн. пені, порядок нарахування і розмір якої позивачем не доведено.
Після здійснення належного розрахунку пені позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом.
Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми.
Прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За розрахунком позивача сума інфляційних втрат визначена в розмірі 1 887,92 грн. та нарахована загалом за період прострочення з 06.09.2016 по 30.04.2019 на суми зобов`язань починаючи з серпня 2016 на суму 399,00 грн., враховуючи здійснені часткові оплати, та у подальшому на загальну суму зобов`язань, які є такими, що виникли за кожним місяцем у періоді застосованого нарахування.
Перевіривши розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про невірний арифметичний їх розрахунок, за підрахунком суду загальний розмір інфляційних втрат за означений період дорівнює 1841,31 грн.
Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково, у розмірі визначеному судом.
Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у загальній сумі 515,14 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку нараховано загалом за період прострочення з 06.09.2016 по 30.04.2019 на суми зобов`язань починаючи з серпня 2016 на суму 399,00 грн., враховуючи здійснені часткові оплати, та у подальшому на загальну суму зобов`язань, які є такими, що виникли за кожним місяцем у періоді застосованого нарахування.
Перевіривши підстави та арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за підрахунками суду за означені періоди сума 3% річних у загальному розмірі становить 515,15 грн.
Беручи до уваги межі заявлених вимог, позов у цій частині за означений період підлягає задоволенню у сумі визначеній позивачем, а саме у розмірі 515,14 грн.
Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України та відносяться на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
ВИРІШИВ:
1.Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м.Київ, в особі філії Головного управління по м.Києву та Київської області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м.Київ, до Приватного підприємства «Джекхем», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення заборгованості у розмірі 17 179,62 грн. на підставі договору банківського рахунку №454 від 30.12.2014, задовольнити частково.
3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5.Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового судового рішення.
6.Повний текст рішення складено 03.12.2021.
Суддя О.В. Кротінова