ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3934/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Головного управління Національної поліції в Харківській області, м. Харків
до Харківського відділення Української секції Міжнародної поліцейської асоціації, м. Харків
про стягнення 52348,11 грн.,
за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - Волков І.М., Дронь І.І.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Національної поліції в Харківській області, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Харківського відділення Української секції Міжнародної поліцейської асоціації, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 52348,11 грн. з яких:

- за оренду згідно договору від 03.12.2012 № 5325-Н - 18 853,45 грн.;

- індекс інфляції нарахований на суму боргу по оренді нерухомого майна - 1032,43 грн.;

- за спожиті комунальні послуги згідно договору №93 від 28.03.2018 - 15050,77 грн.;

- індекс інфляції, нарахований на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №93 від 28.03.2018 - 617,08 грн.;

- нараховані 3% річних на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №93 від 28.03.2018 - 1204,89 грн.;

- за спожиті комунальні послуги згідно договору №86 від 27.03.2019 - 7715,34 грн.;

- індекс інфляції, нарахований на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №86 від 27.03.2019 - 385,76 грн.;

- нараховані 3% річних на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №86 від 27.03.2019 - 385,13 грн.;

- за спожиті комунальні послуги згідно договору №101 від 22.04.2020 - 5827,42 грн.;

- індекс інфляції нарахований за суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №101 від 22.04.2020 - 376,54 грн.;

- нараховані 3% річних на суму боргу по спожитим комунальним послугам згідно договору №101 від 22.04.2020 - 116,38 грн.

Витрати по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 04.10.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

25.10.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач, зокрема, вказує на те, що на момент огляду, жодного представника відповідача не було присутнім, а таким чином жодного належного та допустимого доказу, що майно використовується саме відповідачем не існує та не надано суду. З яких підстав позивач встановив, що відповідач на без договірній основі користується приміщенням з 2018 року та по момент подання позову взагалі не відомо, так як огляд в односторонньому порядку був проведений лише у 2020 році, та не надано жодного доказу що відповідач на момент подання позову ще користується спірним майном. Вказані у позові акти обстежень не можуть вважатися належними доказами порушення відповідачем умов договору, оскільки складені позивачем одноособово, без участі представників відповідача, а встановлені в них обставини не визнаються та заперечуються відповідачем. У цих актах обстеження відсутні будь-які відомості про проведення обстеження у присутності представників відповідача, а також про їх відмову від підписання даного акту. Доказів звернення до відповідача щодо проведення обстеження та надання відповідних письмових повноважень представників позивача матеріали справи не містять. Відповідно до п. 1.1. договору оренди відповідач бере в оренду лише частину кімнати №25 та в додатковій угоді №1 також йдеться про частину кімнати, яку і використовував відповідач. Жодним документом не значиться як саме відповідач мав відділити свою частину кімнати. Відповідач на межі кімнати встановив шафи якими розмежував приміщення. Під час огляду, проведеного позивачем, не зазначено чиї саме речі знаходились в іншій частині приміщення яке використовувалось відповідачем. Відповідач у свою частину кімнати потрапляє через вихід з вулиці, в іншу частину кімнати організовано вхід з боку ТУ НП, тобто кімната є прохідною і співробітники поліції постійно використовують дане приміщення як прохідне. На час огляду жодних працівників відповідача в орендованих приміщеннях не було, а це свідчить, що у приміщення комісія позивача потрапила саме через двері з боку будівлі яка перебуває на балансі поліції. Це свідчить, що спірна частина приміщення використовується саме співробітниками поліції, а не відповідачем.

25.10.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за участі сторін.

Ухвалою суду від 12.11.2021 клопотання Харківського відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання у справі на 23 листопада 2021 року о 10:30.

03.11.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє заперечення відповідача. Зокрема, вказує на те, що доступу до приміщень, в яких перебуває відповідач у працівника позивача немає, а тому використовувати приміщення відповідача окрім самого відповідача ніхто не може. Таким чином, речі, які знаходяться у використовуваних приміщеннях належать лише відповідачеві. Акт обстеження, який був складений міг проводитись за умови потрапляння представників позивача у приміщення, оскільки у позивача доступу не було (у позивача немає ключа чи іншого засобу для доступу до приміщення відповідача), а відтак представники позивача могли потрапили в орендовані приміщення лише за присутності відповідача. Відповідач відмовився від підписання акту, проте був присутнім при перевірці. Договір оренди діяв до 03.09.2021, позов подавався за час дії договору. Відповідачем подано заяву до Регіонального відділення ФДМУ про продовження договору оренди. Оскільки орендована площа на яку претендує відповідач удвічі перевищує орендовану за договором від 03.12.2012 № 5325-Н, то наразі триває процес проведення оформлення нового договору оренди на площу 89,20 кв.м. між ФДМУ та Асоціацією і ГУНП як балансоутримувачем. Відповідач а ні виступає проти зменшення орендованої площі, а ні відмовляється від участі у проведенні укладання нового договору на нову збільшену площу. Своїми діями, відповідач визнав використання більшої, ніж орендованої площі. 21.10.2021 на рахунки ГУНП надійшла сума у розмірі 15331,63 грн., відповідно до договору від 07.10.2021 №417, так відповідач погодився з неналежним використанням нежитлових приміщень та перерахував відшкодування за 2021 рік. Позивач направляв ще до звернення до суду претензію до відповідача про відшкодування відповідачем неналежного використання орендованого майна у 2018-2020 роках, проте відповіді не надходило. А тому, позивач вимушений звернутись до суду за стягненням з відповідача належних коштів. Позивач просить суд розглядати поведінку відповідача зі сплати відповідного відшкодування за 2021 рік як таку, що є доказом неналежного використання нерухомого майна відповідачем у 2018-2020 роках, а отже обґрунтованості позовних вимог ГУНП в Харківській області.

16.11.2021 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказану заяву позивача задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника позивача судом не визнавалась.

Присутні у судовому засіданні 23.11.2021 представники відповідача проти позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Харківським відділенням Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації (орендар, відповідач) був укладений договір оренди №5325-Н (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення - кімнати №№ 23 (13,0 кв.м.), №24 (9,7 кв.м.) та частина кім. №25 (67,0 кв.м.) розташовані на 1-му поверсі 9-поверхового адміністративного будинку, інвентарний №10310001, літ. А-9, реєстраційний №35244307.1.СКСКАЖ024, загальною площею 89,7 кв.м. (даті - майно), за адресою: м. Харків, вул. Ярославська, 1/29, що перебуває на балансі Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 16 липня 2012 року і становить 480 800 гривень.

Згідно п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення Харківського відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації.

Додатковою угодою № 1 від 14.12.2012 до договору було внесено зміни до договору щодо визначення розміру орендованої площі та орендної плати. Орендовану площу змінено на 41,0 кв.м.

Додатковою угодою № 2 від 24.05.2016 до договору було внесено зміни щодо оцінки майна та орендної плати.

Додатковою угодою № 3 від 24.05.2016 до договору було внесено зміни про строк чинності договору і договір продовжено до 03.10.2018.

Додатковою угодою № 4 від 04.04.2017 до договору було внесено зміни про зміну реквізитів сторін договору.

Додатковою угодою № 5 від 28.09.2018 до Договору було внесено зміни про балансоутримувача орендованого майна: з 28.09.2018 балансоутримувачем є ГУНП в Харківській області.

Додатковою угодою № 6 від 26.11.2018 до Договору було внесено зміни про строк чинності договору і договір продовжено до 03.09.2021.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що у 2020 році Управлінням внутрішнього аудиту Національної поліції України було проведено аудиторську перевірку діяльності ГУНП в Харківській області. В тому числі було здійснено вибіркову перевірку об`єктів, які здаються в оренду. За результатами перевірки було виявлено ряд недоліків серед яких і те, що Харківське відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації використовувало все приміщення загальною площею 89,7 кв.м., однак оплачувало орендну плату по договору оренди тільки за 41,0 кв.м. та за споживання енергоносіїв (опалення) оплачувало за площу 41,0 кв.м. за електроенергію сплачувало без урахування споживання енергоносіїв на площі 48,7 кв.м. Таким чином, за результатами аудиторської перевірки було зроблено висновок про наявність шкоди завданої ГУНП в Харківській області. У звіті УВА НПУ зазначається: "при огляді приміщень, де розташована та здійснює діяльність Асоціація встановлено, що фактично орендар займає: кімнату №24 - тамбур - площею 9,7 кв.м., в якому орендарем самостійно встановлено туалет та раковину; кімнату № 23 - кабінет - площею 13 кв.м. та частину кімнати № 25 - вестибюлю - площею 67 кв.м. Крім того, при огляді зафіксовано, що Асоціація має окремий вихід, у приміщеннях, розташовані речі орендаря (меблі, комп`ютерна техніка та інші товарно-матеріальні цінності), прохід загальний до приміщень ГУНП, що межують з займаними орендарем кімнатами, відсутній. Таким чином, при огляді встановлено, що Асоціація фактично займає та здійснює свою діяльність у нежитлових приміщеннях трьох кімнат загальною площею 89,7 кв.м..

ГУНП в Харківській області було здійснено вихід за адресою орендованого майна на підставі доручення від 02.04.2021 № 657/119-31/012021 та встановлено, що Харківське відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації використовує все приміщення загальною площею 89,20 кв.м. З даного приводу складено акт, однак представник Харківського відділення Дронь І.І, відмовився від підпису у ньому.

10.06.2021 ГУНП в Харківській області направлено претензію №766/119/05/26-2021. Проте, відповіді Харківське відділення Української Секції Міжнародної Поліцейської Асоціації не надіслало.

Позивач вказує на те, що укладаючи договір, відповідач укладав його на 89,7 кв.м., тобто мав намір використовувати приміщення за всією площею під час своєї діяльності.

З плану технічного паспорту вбачається використання відповідачем приміщень площею 89,20 кв.м. Відповідно до графічного плану вбачається використання відповідачем кімнати № 24, кімнати №23, а також кімнати №25 площею 66,5 кв.м. Кімната №25 загальною площею 82.10 кв.м., але використовується площею 66,5 кв.м. (приміщення площею 15,60 кв.м. між основною частиною кімнати № 25 площею 66,5 кв.м. та кімнатою № 28 відокремлене капітальною перегородкою) є єдиною кімнатою без фізичної перешкоди у вигляді стіни, яка б поділила її на кімнати і унеможливила доступ відповідача. Циркуляція повітря та тепла розповсюджується по всій кімнаті № 25, приміщення освітлюється і опалюється на повні 66,5 кв.м. Приміщення які займає відповідач використовуються лише відповідачем. Працівники ГУНП в Харківській області не користуються входом відповідача для доступу до власних кабінетів через відсутність проходу, який би з`єднував орендовані приміщення та приміщення, які займає ГУНП в Харківській області.

За весь час безпідставного використання відповідачем неналежних йому за договором оренди приміщень, позивач самостійно сплачував неналежне споживання комунальних послуг відповідачем, коли такий обов`язок лежить на особі, що експлуатує приміщення. Використання більшої площі приміщення також призвело до збитків державного бюджету, до якого необхідно було перерахувати через Фонд державного майна України 50% орендної плати за використані приміщення.

Позивач вказує на те, що у зв`язку із викладеним та ситуацією яка склалась, ГУНП в Харківській області вимушене звернутись до суду для вирішення спору у судовому порядку через безрезультатність урегулювання спору у досудовому порядку.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2021 Управлінням логістики та матеріально-технічного забезпечення КУНП в Харківській області за №657/119-31/01-2021 було видане доручення про створення комісії з проведення огляду приміщень, які займає Українська Секція Міжнародної Поліцейської Академії.

28.04.2021 членами комісії був проведений огляд приміщень, які орендуються Харківським відділенням Української Секції Міжнародної Поліцейської академії про що складений акт перевірки (а.с.159).

У даному акті зазначено, що відповідач займає приміщення загальною площею 89,20 кв.м., яка є більшою за орендовану площу, згідно договору оренди на 48,20 кв.м.

Акт підписаний головою комісії - Новоселовим М., начальниколм ВКЕЗ ЦЗ ГУНП в Харківській області; членами комісії - Ващенко С., старшим лейтенантом поліції, інспектором ВКЕЗ ЦЗ ГУНП в Харківській області; - Батаріним М., комендантом ВКЕЗ ЦЗ ГУНП в Харківській області.

Проте, вказаний акт обстеження не може вважатися належним доказом порушення відповідачем умов договору, оскільки складений позивачем одноособово, без участі представників відповідача, а встановлені у ньому обставини не визнаються та заперечуються відповідачем.

В акті обстеження відсутні будь-які відомості про проведення обстеження у присутності представників відповідача, а також про їх відмову від підписання даного акту.

Крім того, суд зазначає, що складений за результатами перевірки Аудиторський звіт №14 від 29.09.2020 не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення, не є належним доказом стягнення грошових коштів з орендної плати з відповідача, оскільки не є первинним документом та не носить обов`язковий характер.

Твердження позивача про те, що намір відповідача укласти договір оренди на нову збільшену орендну площу та перерахування орендної плати за договором №417 від 07.10.2021, свідчить про використання відповідачем протягом 2018-2020 років площі більшої, ніж то встановлено договором оренди №5325-Н від 03.12.2012, суд не приймає до уваги, як безпідставні та такі, що ґрунтуються на припущеннях позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги, суд зазначає наступне.

Положенням ч. 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Житлово-комунальні послуги, відповідно до ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 6 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України Про житлово-комунальні послуги, виконавцями комунальних послуг є, зорема: послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги, надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.

Зі змісту укладених між сторонами договорів №93 від 28.03.2018, №86 від 27.03.2019 та №101 від 22.04.2020 вбачається, що факт надання позивачем комунальних послуг відповідачу підтверджується відповідними актами.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання позивачем відповідачу за період 2018-2020 року комунальних послуг на займану площу, яка була неврегульована договірними відносинами. Відповідні акти у матеріалах справи відсутні, як і відсутні виставлені рахунки.

Крім того, судом встановлено, що позивач не здійснює господарську діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, водопостачання, водовідведення, підігріву води і централізованого опалення тощо, при цьому позивачем не надано доказів наявності у нього укладених договорів з тепло-, енерго- та водопостачальними організаціями та іншими суб`єктами господарювання на підтвердження надання комунальних послуг відповідачу за період 2018-2020 роки.

При цьому, суд зазначає, що на підтвердження надання відповідачу комунальних послуг за період 2018-2020 роки позивачем було долучено до матеріалів справи акти надання-отримання послуг, які сплачені відповідачем у повному обсязі, про що також зазначає позивач та вбачається з аудиторського звіту.

Враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами зайняття саме відповідачем спірних приміщень площею більшою ніж то передбачено умовами спірного договору оренди, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Головне управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ).

Відповідач - Харківське відділення Української секції Міжнародної поліцейської асоціації (м. Харків, вул. Ярославська, 1/29, 1 під., ).

Повне рішення підписано 29 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова