ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Справа№ 911/2019/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 29.11.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Обухівської міської ради Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020, повний текст складено 12.11.2020

у справі №911/2019/20 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло"

до Обухівської міської ради Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області

про стягнення 1 565 708,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (далі - ТОВ "Київщина-Житло", позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Обухівської міської ради Київської області (далі - Обухівська міськрада, відповідач) в якому просить стягнути 1 565 798,48 грн збитків, завданих неправомірними рішеннями органу місцевого самоврядування.

Позов мотивовано тим, що рішенням від 23.02.2006 №297 "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" Обухівська міськрада вилучила із складу лісового фонду Обухівського лісництва земельну ділянку площею 5,8 га, землі перевела у землі міської ради, надала дозвіл ТОВ "Київщина-Житло" на виготовлення матеріалів вибору земельної ділянки під будівництво житлового комплексу.

Рішенням від 27.07.2006 №34 "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" Обухівською міською радою було погоджено ТОВ "Київщина-Житло" матеріали вибору земельної ділянки, надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на умовах оренди під будівництво житлового комплексу.

Рішенням від 30.11.2006 №65 "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" Обухівською міською радою затверджено проект землеустрою, надано товариству "Київщина-Житло" в оренду земельну ділянку площею 5,8 га під будівництво житлового комплексу у м. Обухові по вул. Каштановій.

20.12.2006 між Обухівською міською радою та ТОВ "Київщина-Житло" було укладено договір оренди землі на земельну ділянку кадастровий номер :01:100:0008, який був зареєстрований 27.07.2007 у державному реєстрі земель. 15.07.2014 була проведена державна реєстрація прав та їх обтяжень.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі № 911/1482/17, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 11.06.2018, визнано недійсними рішення Обухівської міської ради від 23.02.2006, від 30.11.2006, визнано недійсним договір оренди землі від 20.12.2006, скасовано рішення про державну реєстрацію прав від 15.07.2014. За висновками судів що земельна ділянка лісового фонду площею 5,8 га знаходилась у власності держави, тому Обухівська міська рада не мала повноважень на розпорядження нею.

Позивач твердить, що за період дії договору оренди сплатив до місцевого бюджету Обухівської міської ради за 2007 - 2018 роки загалом 1 565 708,48 грн орендної плати за недійсним договором. Відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості будівельно-монтажних робіт, до складу операційних витрат мають бути включені витрати по сплаті орендної плати, надходження яких контролюється органами державної податкової служби відповідно до Податкового кодексу України.

Відтак, позивач стверджує, що витрати ТОВ "Київщина-Житло" на сплату орендної плати є прямими реальними збитками, завданими позивачу при прийнятті рішень та наданні земельної ділянки в оренду, які мають бути відшкодовані в порядку ст.ст. 1166, 1173 ЦК України Обухівською міською радою, яка прийняла незаконні рішення, які були в подальшому скасовані у судовому порядку.

Хід розгляду справи.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі № 911/2019/20 позовні вимоги ТОВ "Київщина-Житло" до Обухівської міської ради Київської області задоволено частково. Стягнуто з Обухівської міської ради Київської області на користь ТОВ "Київщина-Житло" 1 450 889,96 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із того, що майнові втрати позивача можуть бути кваліфіковані як невідворотний результат незаконних рішень Обухівської міської ради щодо спірної земельної ділянки лісового фонду державної власності. За висновком господарського суду першої інстанції, позивачем доведено прямий причино-наслідковий зв`язок між неправомірними рішеннями відповідача та завданою шкодою. Крім того, суд зазначив, що право на позов про стягнення збитків, завданих неправомірними рішеннями органу місцевого самоврядування в порядку статті 1173 Цивільного кодексу України у позивача виникло із набранням законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі № 911/1482/17, якою були визнані недійсними рішення Обухівської міської ради № 297-30 від 23.02.2006, № 65-8 від 30.11.2006 та договір оренди землі № 6192 від 20.12.2006, і яка набрала законної сили у день її прийняття. З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що в цьому випадку строк позовної давності у справі не є пропущеним.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 скасовано рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі № 911/2019/20 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний господарський суд виходив із того, що відповідно до частини 6 статті 21 Закону України "Про оренду землі" у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним, отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається, а перераховані позивачем кошти є орендною платою за користування землею. При цьому договір оренди землі від 20.12.2006 виконувався обома сторонами, а земельна ділянка перебувала у володінні та користуванні позивача. Тому, за висновком суду, сплачена орендна плата не є збитками і не підлягає відшкодуванню.

Постановою Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 911/2019/20 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 у справі № 911/2019/20 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Напрявляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції погодився із доводами скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України та неврахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, визнав такі доводи обґрунтованими, оскільки у спірних правовідносинах підлягають застосуванню статті 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України. Також суд касаційної інстнції вказав про те, що суд апеляційної інстанції, пославшись на статтю 626 Цивільного кодексу України, частину 6 статті 21 Закону України "Про оренду землі", здійснив апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції без урахування предмета і підстав заявленого позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Обухівська міська рада Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просила суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/2019/20. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/2019/20 про стягнення з Обухівської міської ради Київської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" 1 450 889,96 грн збитків та 21 761,35 грн судового збору і постановити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційної скарги відповідач вказує на невірне застосування судом першої інстнції ст.ст. 224, 225 ГК України, ст.ст. 626, 1166, 1173 ЦК України.

Скаржник зазначає, що відповідно до частини 6 статті 21 Закону України "Про оренду землі" у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним, отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається, а перераховані позивачем кошти є орендною платою за користування землею. Відтак, за висновком суду, сплачена орендна плата не є збитками і не підлягає відшкодуванню.

Також відповідач наголошує на пропуску відповідачем строку позовної данвості, оскільки, на думку скаржника, позивач міг довідатися про порушення свого права з часу укладення договору оренди земельної ділянки №6192 від 20.12.2006 у 2006 році, тому позивач несе ризик спливу строку позовної давності.

Крім того, відповідач зазначив про те, що в ході розгляду справи № 911/1809/19 на користь позивача вже було стягнуто збитки у сумі 644 284,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями 14.07.2021 справу №911/2019/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1, судді Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 справу №911/2019/20 за апеляційною скаргою Обухівської міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 призначено на 28.09.2021 о 16 год. 30 хв. Доведено до відома учасників справи, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду справи.

В подальшому розгляд справи відкладався та склад колегії суддів змінився.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/577/21 від 25.10.2021, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2019/20.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Демидова А.М., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги Обухівської міської ради Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/2019/20 до розгляду на 29.11.2021 о 13:45 год. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень та заперечень в письмовій формі до 24.11.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 29.11.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Третя особа до судового засідання не з`явилася. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 29.11.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Рішенням 30 сесії Обухівської міської ради №297-30-ІУ від 23.02.2006 вирішено надати дозвіл ТОВ "Київщина-Житло" на виготовлення матеріалів відбору земельної ділянки орієнтованою площею 5,8 га наміченої для відведення в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштановій при умові відшкодування збитків ДП "Київський лісгосп", крім того, вказаним рішенням вирішено вилучити із складу лісового фонду Обухівського лісництва в кварталі 63 виділ 15 земельну ділянку площею 5,8 га з метою подальшої передачі ТОВ "Київщина-Житло".

Рішенням 3 сесії Обухівської міської ради №34-3-У від 27.07.2006 вирішено погодити матеріали відбору земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 5,8 га для надання в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштанова.

Рішенням 8 сесії Обухівської міської ради №65-8-У від 30.11.2006 вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу; надати ТОВ "Київщина-Житло" земельну ділянку 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштановій; ТОВ "Київщина-Житло" укласти з Обухівською міською радою договір на право користування земельною ділянкою на умовах оренди строком на 10 років.

20.12.2006 між Обухівською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Київщина-Житло" (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого відповідач 1 надає відповідачу 2, на підставі рішення №65-8-У від 30.11.2006 Обухівської міської ради, в оренду, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Обухів, вул. Каштанова (кадастровий номер 0:01:100:0008) під будівництво житлового комплексу.

Договір укладено на 10 років, починаючи з дати його реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Вказаний договір оренди посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу 20.12.2006 та зареєстровано у Обухівському районному відділі Київської регіональної Філії Центру державного земельного кадастру, про що 27.07.2007 у Державному реєстрі земель було вчинено запис за №13.

Відповідно до акту прийому-передачі від 20.12.2006 відповідачем передана, а позивачем прийнята земельна ділянка яка знаходиться за адресою: м. Обухів, вул. Каштанова (кадастровий номер 0:01:100:0008) під будівництво житлового комплексу.

15.07.2014 між Обухівською міською радою та ТОВ "Київщина-Житло" було укладено та нотаріально посвідчено за реєстровим номером 1342 договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, а саме викладено пункт 1.1 Договору у новій редакції, відповідно до якої в оренду передана земельна ділянка площею 5,800 га кадастровий номер :01:100:0008 під будівництво житлового комплексу, а також викладено пункт 3.2 Договору в новій редакції, відповідно до якого орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки.

Право оренди ТОВ "Київщина -Житло" земельною ділянкою площею 5,8 га з кадастровим номером :01:100:0008 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису №14464294 від 15.07.2014, на підставі рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. № 14463133 від 15.07.2014 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вищевказані обставини були встановлені судом під час розгляду справи №911/1482/17, визнаються сторонами та у порядку частин 1 та 4 ст. 75 ГПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі 3911/1482/17за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської РДА Київської області та Київської обласної державної адміністрації до Обухівської міської ради Київської області, ТОВ "Київщина-Житло" про визнання недійсними рішень, визнання недійсним договору оренди землі № 6192 від 20.12.2006 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 11.06.2018:

-визнано недійсним рішення 30 сесії Обухівської міської ради Київської області четвертого скликання ""Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" № 297- 30 сесії-ІУ від 23.02.2006, яким вилучено зі складу лісового фонду Обухівського лісництва в кварталі 63, виділ 15 земельну ділянку площею 5,8 га.;

-визнано недійсним рішення 8 сесії Обухівської міської ради Київської області п`ятого скликання "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" № 65-8 сесїї-У від 30.11.2006, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ "Київщина-Житло" земельної ділянки площею 5,8 га у користування;

-визнано недійсним договір оренди землі, укладений між Обухівською міською радою Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" № 6192 від 20.12.2006 з усіма змінами та доповненнями;

-скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. № 14463133 від 15.07.2014 року.

Судом у справі №911/1482/17 встановлено, що земельна ділянка площею 5,8 га з кадастровим номером :01:100:0008 належить до земель лісового фонду та станом на 23.02.2006 (дата прийняття рішення Обухівської міської ради № 297- 30) перебувала у власності держави. Тому, приймаючи рішення № 297-30 від 23.02.2006, Обухівська міська рада діяла поза межами встановлених законом повноважень щодо вилучення зі складу лісового фонду Обухівського лісництва в кварталі 63, виділ 15 земельної ділянки площею 5,8га.

Рішення Обухівської міської ради №297- 30 стало підставою для прийняття наступних рішень, зокрема рішення 8 сесії Обухівської міської ради № 65- 8 від 30.11.2006, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу, надано ТОВ "Київщина-Житло" земельну ділянку 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштановій та зобов`язано ТОВ "Київщина-Житло" укласти з Обухівською міською радою договір на право користування земельною ділянкою на умовах оренди строком на 10 років.

Як зазначив суд у справі №911/1482/17, оскільки Обухівська міська рада неправомірно розпорядилася земельною ділянкою лісового фонду, вилучивши її із складу лісового фонду Обухівського лісництва з порушення норм діючого на момент виникнення спірних відносин законодавства, суд у справі №911/1482/17 дійшов висновку про незаконність подальших дій зі спірною земельною ділянкою, зокрема щодо прийняття рішення 8 сесії Обухівської міської ради Київської області п`ятого скликання "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" № 65- 8 від 30.11.2006, та укладення із ТОВ "Київщина-Житло" договору оренди №6192 від 20.12.2006.

Звернувшись із даним позовом, позивач наполягає, що протягом дії недійсного договору оренди (2007 - 2018), який був укладений відповідно до прийнятих із перевищенням повноважень недійсних рішень Обухівської міської ради, сплачував орендну плату загалом у сумі 1 565 708,48 грн, які просить суд стягнути з Обухівської міської ради в якості збитків, завданих позивачу незаконними рішеннями органу місцевого самоврядування в порядку ст.ст. 1166, 1173 ЦК України.

Викладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом позову у цій справі є вимоги ТОВ "Київщина-Житло" до Обухівської міської ради про стягнення 1 565 798,48 грн збитків. Підставою позовних вимог є неправомірні рішення органу місцевого самоврядування, в результаті яких ТОВ "Київщина-Житло" понесло витрати на сплату орендної плати.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди наведено, зокрема, у ст. ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів

Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, положення статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, від 04.12.202 у справі № 910/8124/19 та у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/22630/17.

Як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції, під час розгляду справи судом було встановлено наявність зазначених умов (неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою) та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Тому рішенням Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі № 911/2019/20 позовні вимоги ТОВ "Київщина-Житло" до Обухівської міської ради Київської області задоволено частково, стягнуто з Обухівської міської ради Київської області на користь ТОВ "Київщина-Житло" 1 450 889, 96 грн.

Зважаючи на вазівки суду касаційної інстнції, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Дослідивши заявлені позовні вимоги, суд зазначає, що ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, у статті 1173 Цивільного кодексу України закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність, отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та полягає у тому, що шкода має виступати об`єктивним невідворотним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

У даному випадку незаконність прийняття Обухівською міською радою рішення про вилучення земельної ділянки від 23.02.2006 та рішення про передачу її в оренду позивачу від 30.11.2006 встановлена судом та сторонами визнається.

У доводах апеляційної скарги, відповідач стверджує, що відповідно до частини 6 статті 21 Закону України "Про оренду землі" у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним, отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається, а перераховані позивачем кошти є орендною платою за користування землею. Відтак, на думку відповідача, сплачена орендна плата не є збитками і не підлягає відшкодуванню.

Зазначені посилання не знайшли свого підтвердження, їм надано правомірно правову оцінку судом першої інстнції, виходячи з наступного.

Статтею 216 ЦК України визначено загальні наслідки недійсності правочинів. Відповідно до частини 1 вказаної статті, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Дійсно, відповідно до частини шостої ст. 21 спеціального Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Однак, суд зауважує, що відповідач Обухівська міська рада не є та не була орендодавцем щодо спірної земельної ділянки, позаяк земельна ділянка належить до земель лісового фонду та перебуває у державній власності, а відповідно до частини четвертої ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Звідси, суд приходить до висновку, що отримання Обухівською міською радою орендної плати за земельну ділянку державної власності було безпідставним.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 208 ГК України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Однак, як вбачається з рішень судів у справі № 911/1482/17, укладений між позивачем та відповідачем договір оренди землі був визнаний недійсним із загальних підстав невідповідності чинному законодавству, і наявність спеціальних підстав, передбачених ст. 208 ГК України судом не досліджувалась, у зв`язку з чим і спеціальні наслідки у вигляді стягнення всього отриманого на користь держави до сторін правочину застосовані не були.

Суд першої інстнції доцільно наголосив, що що позов у цій справі №911/2019/20 заявлений не з підстав застосування реституції, як наслідку недійсності договору, а з підстав стягнення з Обухівської міської ради майнової шкоди, завданої ТОВ "Київщина-Житло" незаконними рішеннями щодо земельної ділянки, яка не перебувала у комунальній власності.

Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача з посиланням на на ст.ст. 224, 225 ГК України, які регламентують поняття та склад збитків, завданих господарським правопорушенням, оскільки спірні правовідносини, які є предметом розгляду у справі не є зобов`язальними та не мають джерелом господарский правочин. В той же час, предметом спору у справі є завдання майнової шкоди незаконними рішеннями органу місцевого самоврядування.

Також суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на те, що рішення Обухівською міською радою приймалися за клопотанням ТОВ "Київщина-Житло". Як було вказано вище, шкода, завдана неправомірними рішеннями органу місцевого самоврядування, відшкодовується незалежно від наявності вини, а наявність чи відсутність клопотань позивача жодним чином не скасовує визначений Конституцією України обов`язок органу місцевого самоврядування діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також не приймаються до уваги твердження відповідача про те, що всі збитки, які позивач вважав за необхідне заявити до стягнення, були стягнуті рішенням господарського суду Київської області у справі №911/1809/19 від 04.10.2019, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019.

З цього приводу слід зауажити, що загальні засади відшкодування позадоговірної майнової шкоди виходять із принципу повного відшкодування особою, яка цю шкоду завдала (частина 1 ст. 1166 ЦК України). Позов у справі №911/1809/19 мав інший предмет, питання про стягнення збитків у вигляді сплаченої орендної плати судом не розглядалося, а чинне законодавство не містить заборони особі звертатися до суду із частиною вимоги у різних судових провадженнях.

Між тим, витрати на оплату орендної плати позивачем ніколи не були б зроблені, якби відповідач, приймаючи спірні рішення, діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, в контексті викладеного, заслуговують на увагу посилання позивача на те, що вказані майнові втрати позивача можуть бути кваліфіковані, як невідворотний результат незаконних рішень Обухівської міської ради щодо спірної земельної ділянки лісового фонду державної власності, тобто позивачем доведено прямий причино-наслідковий зв`язок між неправомірними рішеннями відповідача та завданою шкодою.

Щодо розрахунку та розміру шкоди.

Згідно поданого розрахунку, позивачем заявлено до стягнення орендну плату, загалом в сумі 1 565 708,48 грн, сплачену за:

1) 2007 рік - у розмірі 18 490,55 грн.

Платіжних документів про сплату орендної плати за 2007 рік до справи не подано. Позивач посилається на затверджений наказом Мінюсту України від 12.04.2012 №578 "Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів", твердить, що первинна документація ТОВ "Київщина-Житло" за 2006-2009 роки, в тому числі щодо нарахування та сплати орендної плати, була знищена, на доказ чого подає суду копію Акту від 13.12.2013 №1 "Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду".

Разом із тим, до справи долучено копію Акту від 17.05.2008 №188/1-23-05-33629567 "Про результати виїзної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло", , з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 27.12.2005 по 31.12.2007". У вказаному Акті (сторінка Акту 30) вказано, що за договором оренди землі від 20.12.2006 №6192 орендна плата за 2007 рік становить 18490,55 грн., перевіркою не встановлено заниження орендної плати. З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2007 рік становить 18490,55 грн.

2) 2008 рік - у розмірі 44 194,23 грн.

Платіжних документів про сплату орендної плати за 2008 рік до матеріалів справи не подано.

До справи долучено копію Акту від 08.11.2010 №913/1-23- "Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло", , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2010. У вказаному Акті (сторінки Акту 26-27) вказано, що податковий розрахунок орендної плати за землю поданий до Обухівської ДПІ Київської області за період 01.01.2008 - 31.12.2008 від 18.01.2008 на суму 44 194,23 грн.

Разом із тим, в Акті не зазначено, що кошти згідно поданого податкового розрахунку були сплачені, первинних документів про сплату позивачем не подано. Суд першої інстанції в цій частині правомірно відхилив твердження позивача про те, що "якщо б орендна плата за землю не була б сплачена", то в Акті було б вказано про наявність порушення податкового законодавства. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 ст. 236 ГПК України). Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що сума орендної плати за 2008 рік позивачем не підтверджена документально.

3) 2009 рік - у розмірі 50 911,75 грн.

До справи подано копію банківської виписки, відповідно до якої вбачається фактична сплата позивачем орендної плати за грудень 2009 року в сумі 4242,60 грн.

До справи долучено копію Акту від 08.11.2010 №913/1-23- "Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло", , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2010. У вказаному Акті (сторінки Акту 26-27) вказано, що податковий розрахунок орендної плати за землю поданий до Обухівської ДПІ Київської області за період 01.01.2009 - 31.12.2009 від 20.01.2009 на суму 50911,75 грн.

Разом із тим, в Акті не зазначено, що кошти згідно поданого податкового розрахунку були сплачені.

З огляду на викладене суд дійшов всинвоку, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2009 рік становить 4242,60 грн. (відповідно до первинних платіжних документів).

4) 2010 рік - у розмірі 53 915,54 грн.

До справи додано копію податкової декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, поданої до ДПІ Обухівського району, відповідно до якої нараховано орендної плати за 2010 рік за спірним договором 53915,54 грн.

До справи також подано копії банківських виписок, відповідно до яких вбачається фактична сплата позивачем орендної плати в сумі 74 133,86 грн. (за січень-листопад 69640,88 грн. та за грудень 4492,98 грн.)

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2010 рік становить 53 915,54 грн. (у заявленій сумі).

5) 2011 рік - у розмірі 53 915,54 грн.

До справи додано копію податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), поданої до ДПІ Обухівського району, відповідно до якої нараховано орендної плати за 2011 рік за спірним договором 53915,54 грн.

До справи також подано копії банківських виписок, відповідно до яких вбачається фактична сплата позивачем орендної плати в сумі 36 141,73 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2011 рік становить 36141,73 грн. (відповідно до первинних платіжних документів).

6) 2012 рік - у розмірі 54 528,22 грн.

До справи додано копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) - звітної від 17.02.2012 та уточнюючої від 07.03.2012, поданих до ДПІ в Обухівському районі, відповідно до яких нараховано орендної плати за 2012 рік за спірним договором 54528,22 грн.

До справи також подано копії банківських виписок, відповідно до яких вбачається фактична сплата позивачем орендної плати за 2012 рік в сумі 54 528,24 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2012 рік становить 54528,22 грн. (у заявленій сумі).

7) 2013 рік - у розмірі 54 531,60 грн.

До справи додано копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) - звітної від 19.02.2013 та уточнюючої, поданих до ДПІ в Обухівському районі, відповідно до яких нараховано орендної плати за 2013 рік за спірним договором 54531,60 грн.

До справи також подано копії банківських виписок, відповідно до яких вбачається фактична сплата позивачем орендної плати за 2013 рік в сумі 58158,70 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2012 рік становить 54531,60 грн. (у заявленій сумі).

8) 2014 рік - у розмірі 189 596,94 грн.

До справи додано копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) - звітної від 30.05.2014, нової звітної від 07.02.2014, звітної від 14.02.2014, поданих до ДПІ в Обухівському районі, відповідно до яких нараховано орендної плати за 2014 рік за спірним договором 189 596,94 грн.

До справи також подано копії банківських виписок, відповідно до яких вбачається фактична сплата позивачем орендної плати за 2014 рік в сумі 183415,61 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2014 рік становить 183 415,61 грн. (згідно первинних платіжних документів).

9) 2015 рік - у розмірі 270 639,60 грн.

До справи додано копію податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), поданої до ДПІ в Обухівському районі, відповідно до якої нараховано орендної плати за 2015 рік за спірним договором 270 639,60 грн.

До справи також подано копії платіжних документів про сплату орендної плати, а також копію листа Головного управління ДПС у Київській області від 12.03.2020 №9002/10/10-36-04-03, відповідно до якого згідно інтегрованої картки платника податків за 2015 рік ТОВ "Київщина-Житло" нараховано та сплачено орендної плати за землю в сумі 270 639,60 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2015 рік становить 270 639,60 грн. (у заявленій сумі).

10) 2016 рік - у розмірі 387 821,49 грн.

До справи додано копію податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) звітної від 27.01.2016, поданої до ДПІ в Обухівському районі, відповідно до якої нараховано орендної плати за 2016 рік за спірним договором 387 821,49 грн.

До справи також подано копії платіжних документів про сплату орендної плати, а також копію листа Головного управління ДПС у Київській області від 12.03.2020 №9002/10/10-36-04-03, відповідно до якого згідно інтегрованої картки платника податків за 2016 рік ТОВ "Київщина-Житло" нараховано та сплачено орендної плати за землю в сумі 387 821,49 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2016 рік становить 387 821,49 грн. (у заявленій сумі).

11) 2017 рік - у розмірі 357 381,25 грн.

До справи додано копію податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) звітної від 09.02.2017, поданої до Обухівського відділення Києво-Святошинської ОДПІ, відповідно до якої нараховано орендної плати за 2017 рік за спірним договором 357 381,25 грн.

До справи також подано копії платіжних документів про сплату орендної плати, а також копію листа Головного управління ДПС у Київській області від 12.03.2020 №9002/10/10-36-04-03, відповідно до якого згідно інтегрованої картки платника податків за 2017 рік ТОВ "Київщина-Житло" нараховано та сплачено орендної плати за землю в сумі 357 381,25 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2017 рік становить 357 381,25 грн. (у заявленій сумі).

12) 2018 рік - у розмірі 29 781,77 грн.

До справи додано копію податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) уточнюючої від 12.06.2018, поданої до Обухівського відділення Києво-Святошинської ОДПІ, відповідно до якої нараховано орендної плати за 2018 рік за спірним договором 29781,77 грн.

До справи також подано копії платіжних документів про сплату орендної плати, а також копію листа Головного управління ДПС у Київській області від 12.03.2020 №9002/10/10-36-04-03, відповідно до якого згідно інтегрованої картки платника податків за 2018 рік ТОВ "Київщина-Житло" нараховано та сплачено орендної плати за землю в сумі 29781,77 грн.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що документально підтверджена сума орендної плати, сплаченої позивачем за 2018 рік становить 29 781,77 грн. (у заявленій сумі).

З огляду на викладене вище, зважаючи на наявні у справах докази, документально підтверджені належними доказами прямі витрати позивача на сплату орендної плати складають 1 450 889,96 грн.

Суд зауважує, що на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність та розмір шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 Цивільного кодексу України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

З огляду на викладене, за висновком колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що у даній у справі доведено протиправність рішень відповідача, як органу місцевого самоврядування, розмір шкоди у сумі 1 450 889,96 грн та причино-наслідковий зв`язок між незаконними рішеннями та завданою шкодою, який полягає у тому, що вказані витрати ніколи не були б зроблені, якби відповідач, приймаючи спірні рішення, діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач в ході розгляду справи заявив клопотання про сплив у справі позовної давності за вимогами за 2007 - 2017 роки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення Європейський суд з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд зазначає, що право на позов про стягнення збитків, завданих неправомірними рішеннями органу місцевого самоврядування в порядку ст. 1173 ЦК України у позивача виникло із набранням законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 у справі №911/1482/17, якою були визнані недійсними рішення Обухівської міської ради № 297-30 від 23.02.2006, № 65-8 від 30.11.2006 та договір оренди землі № 6192 від 20.12.2006, і яка набрала законної сили у день її прийняття.

З огляду на викладене, строк позовної давності у справі не є пропущеним. Доводи відповідача по пропуск строку позовної давності не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "Київщина-Житло" є законним та обґрунтованим, а позовні вимоги доведені наявними у справі письмовими доказами, тому підлягають задоволенню частково в сумі 1 450 889,96 грн. В іншій частині позову суд дійшов висновку відмовити через недоведеність таких вимог.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка. Вказівки суду касаційної інстнції виконані.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі № 911/2019/20 залишити без змін

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 30.11.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова