ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Справа№ 910/18206/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021

у справі №910/18206/19 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за заявою ОСОБА_1

про забезпечення доказів

у справі №910/18206/19

за позовом ОСОБА_1

до 1) Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

2) Міністерства фінансів України

3) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: 1) Національний банк України

2) Кабінет Міністрів України

про визнання недійсним договорів

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/18206/19 повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

Повертаючи заяву представника позивача суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись із вищеуказаною заявою заявник лише посилався на загальні положення Закону України "Про банківську таємницю" щодо обсягу інформації, яка становить банківську таємницю та неможливість отримання такої інформації самостійно, доказів того, що заявник здійснював спроби отримати таку інформацію самостійно та унаслідок таких спроб інформація отримана не була, останній до суду не надав.

Не погодившись із винесеною ухвалою суду, ОСОБА_1 22.10.2021 в установлений процесуальний строк подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати повністю ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/18206/19, якою було повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №910/18206/19 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що суд першої інстанції повертаючи заяву про забезпечення доказів не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, чим було порушено норми процесуального права. Крім того позивач зазначав, що суд першої інстанції фактично обмежив право позивача на доведення тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/18206/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18206/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено на 17.11.2021.

17.11.2021 на адресу суду від представників ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, яке відбулось 17.11.2021 з`явилися представники відповідача 1 та третьої особи 1, представники позивача (апелянта), відповідача 2, 3 та третьої особи 2 не з`явилися.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 розгляд справи було відкладено на 29.11.2021.

26.11.2021 на адресу суду від представників ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, яке відбулось 29.11.2021 з`явилися представники відповідача 1 та третіх осіб, представники позивача (апелянта), відповідача 2 та 3 не з`явилися.

Головуючий суддя ставив на обговорення клопотання апелянта про відкладення розгляду справи. Присутні представники заперечували щодо задоволення заявленого позивачем клопотання. Заслухавши думку присутніх представників колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи, при цьому колегія суддів керувалась наступним.

З матеріалів справи слідує, що судом апеляційної інстанції 17.11.2021 задовольнялось клопотання позивача про відкладення розгляду справи. Крім того, відповідно до норм ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для установлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, ураховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів, беручи до уваги положення ч.12 ст.270 ГПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача (апелянта), відповідача 2 та 3 за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі відповідач-1), Міністерства фінансів України (далі - відповідач 2) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач-3) про визнання правочинів недійсними.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач зазначає, що ОСОБА_1 , станом на 18.12.2016 був власником 1 034 328 штук простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" номінальною вартістю 289 611 840,00 грн, що складало 1,3625% статутного капіталу банку. Рішенням Правління Національного банку України №498-рш/БТ від 18.12.2016 ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних; надано пропозицію Кабінету Міністрів України щодо виведення ПАТ КБ "Приватбанк" з ринку шляхом його продажу інвестору в особі держави відповідно до ст. 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2016 №2859 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" розпочато процедуру виведення ПАТ КБ "Приватбанк" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 19.12.2016 по 18.12.2017 (включно). У наступному Фондом було здійснено виведення неплатоспроможного банку ПАТ КБ "Приватбанк" з ринку шляхом його продажу інвестору - Державі в особі Міністерства фінансів Україні - націоналізації. В процедурі націоналізації були списані кошти з рахунків позивача та здійснено їх обмін на акції додаткової емісії ПАТ КБ "Приватбанк", про що уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уклали договір від 20.12.2016 про придбання акцій від імені позивача та ПАТ КБ "Приватбанк"; відчужені належні позивачу акції (пакет складався з 1034328 штук простих іменних акцій, що належали позивачу на 16.12.2016 та акцій додаткової емісії).

Звертаючись до суду із позовною заявою позивач просив:

- визнати недійсним з моменту укладення Договір про придбання акцій від 20.12.2016, укладений між ПАТ КБ "Приватбанк", від імені якого діяв Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ "Приватбанк" Славкіної Марини Анатоліївни та Новіковим Тимуром Юрійовичем , від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" Шевченко Андрій Миколайович;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу акцій ПАТ КБ "Приватбанк" №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016, укладений між Державою в особі ПАТ КБ "Приватбанк" Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016 були власниками простих іменних акцій ПАТ КБ "Приватбанк", від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шевченко А.М., в інтересах та за рахунок якої діяло ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк", у частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 - щодо простих іменних акцій ПАТ КБ "Приватбанк".

На адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача про забезпечення доказів, підписана адвокатом Колосовським Ю.О., у якій останній просив суд здійснити забезпечення доказів шляхом їх витребування у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», а саме витребувати в Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» банківські документи, відомості, звітність, таблиці, накази, усі та будь - які інші документи, що містять інформацію та які підтверджують проведення в грудні 2016 року усіх дій щодо формування резервів та Обміну зобов`язань на акції емісії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку виконання вимог абзацу 3 ч. 6 ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у результаті яких капітал Акціонерного товариства Комерційнйй банк «Приватбанк» став від`ємним або нульовим у грудні 2016 року під час виведення Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з ринку.

В обґрунтування своєї заяви позивач/його представник зазначав, що з огляду на предмет спору є ряд документів, які містять банківську таємницю в силу ст. 60, 61 Закону України "Про банківську таємницю", доступ до яких заявник не може отримати, а відтак, останній просить суд здійснити забезпечення доказів шляхом їх витребування у АТ "КБ "Приватбанк" та Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: витребувати в Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" банківські документи, відомості, звітність, таблиці, накази, усі та будь - які інші документи, що містять інформацію та які підтверджують проведення в грудні 2016 року усіх дій щодо формування резервів та обміну зобов`язань на акції емісії Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в порядку виконання вимог абзацу 3 ч. 6 ст. 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у результаті яких капітал Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" став від`ємним або нульовим в грудні 2016 року під час виведення Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" з ринку.

Необхідність витребування заявник пояснював тим, що на підставі витребуваних документів можна установити розмір капіталу АТ "КБ "Приватбанк" на момент укладення оспорюваного договору, а саме: Договору купівлі-продажу акцій ПАТ КБ "Приватбанк" №БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016, укладеного між Державою в особі ПАТ КБ "Приватбанк" Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016 були власниками простих іменних акцій ПАТ КБ "Приватбанк", від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Шевченко А.М., в інтересах та за рахунок якої діяло ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк", у частині, що стосується прав та інтересів ОСОБА_1 - щодо простих іменних акцій ПАТ КБ "Приватбанк".

Колегія суддів зазначає, що забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника, колегія суддів вважає, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази.

Відповідно до п. 4 та 5 ч. 1 ст. 111 ГПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначаються, зокрема, докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні та обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 110 ГПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Суд звертає увагу позивача, що тягар доказування з наявності обставин на які позивач посилається як на підставу свої вимог, в силу принципу змагальності сторін покладається на останнього (ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі у господарському процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

Отже, обов`язок з подання до суду доказів на підтвердження обставин, що входять до предмета доказування покладається на сторони та суд, лише у виняткових випадках, може витребувати докази за вмотивованою заявою сторони (ст. 81, 111 ГПК України). Утім, у будь-якому разі, сторона повинна довести неможливість отримання таких доказів самостійно; обставини, які може підтвердити відповідний доказ, а у випадку подання стороною заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування, також довести необхідність застосування саме такого способу забезпечення, зокрема, довести суду, що є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання/подання таких доказів згодом стане неможливим.

Натомість, як убачається із поданої заяви про забезпечення доказів, всупереч вищезазначеним приписам чинного законодавства, остання не містить обґрунтувань необхідності забезпечення доказів, а саме, не наведено обставин, на підставі яких заявник вважає, що засіб доказування може бути втрачений або його подання стане згодом неможливим або утрудненим, як і не зазначені та не надані докази на підтвердження можливості втрати цих доказів чи неможливості їх подання згодом.

Звертаючись із указаною заявою до суду позивач в обґрунтування останньої посилався на загальні положення Закону України "Про банківську таємницю" щодо обсягу інформації, яка становить банківську таємницю та неможливість отримання такої інформації самостійно, однак доказів того, що заявник здійснював спроби отримати таку інформацію самостійно та унаслідок таких спроб інформація отримана не була, останній до суду не подає.

Беручи до уваги вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що в цілому заявником не дотримано вимог п. 4, 5 ч. 1 ст. 111 ГПК України.

Ураховуючи наведене, ухвала Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/18206/19 відповідає матеріалам справи, є законною та обґрунтованою, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для її скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/18206/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/18206/19 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов