ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.11.2021 Справа№914/3583/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В. П. розглянувши матеріали

заяви:Львівської міської ради, м. Львів,
про:забезпечення позову.
У справі за позовом: Львівської міської ради, м. Львів,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Астра-Львів», м. Львів,
про: витребування майна з чужого незаконного володіння.
Представники сторін не викликались (не повідомлялись).

Встановив

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астра-Львів» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 29.11.2021 вказаний позов залишено без руху з підстав, вказаних у цій ухвалі.

Разом із цим позовом Львівською міською радою подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Заявник обґрунтовує свої вимоги за поданою заявою тим, що будинок АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Червоноармійського (Личаківського райвиконкому № 176 від 10.03.1987 року. У період з 2005 року до 2013 року нежитлові приміщення під інд. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 загальною площею 29,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 перебували в оренді. В подальшому, інших договорів щодо вказаного майна Львівська міська рада не укладала, приміщення не відчужувала.

Питання щодо подальшого використання даних нежитлових приміщень розглядалось 23.12.2015 на засіданні комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова та прийнято рішення скерувати матеріали в департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР.

Листом № 4-2501-89 від 26.02.2016 Департамент житлового господарства та інфраструктури ЛМР повідомив, що технічно можливо здійснити реконструкцію даних приміщень під житло. Відповідно до даного листа комісія з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова не заперечує щодо переобладнання під житло нежитлових приміщень підвалу площею 29,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим, заявник вказує, що за відповідачем зареєстроване право приватної власності на нежитлові приміщення під інд. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 загальною площею 29,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , яке зареєстроване як житлова квартира.

Первинною підставою виникнення права власності зазначено довідку № 12 від 04.02.2016 видана ЛКП « 500», висновок №1/83 від 20.09.2016, виданий ФОП ОСОБА_1 ,, заява № 820 від 20.09.2016 видана приватним нотаріусом Тертичною Е. В. та технічний паспорт від 20.09.2016 виданий ФОП ОСОБА_1 .

Зважаючи, що довідка ЛКП « 500» № 12 від 04.02.2016 не може бути правовстановлюючим документом на дане приміщення, а процедура переведення нежитлових приміщень в житловий фонд не була завершена відбулось неправомірне вибуття вище вказаних приміщень з комунальної власності.

В подальшому, вищезазначені нежитлові приміщення були відчужені, останнім власником яких є відповідач у справі.

Львівська міська рада не приймала жодних рішень щодо розпорядження нежитловими приміщеннями за адресою АДРЕСА_2 .

Міська рада має реальні підстави побоюватись, що відповідач може розпорядитись даною будівлею, що в нього знаходиться на праві власності та відчужити його на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що у свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Тому заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо приміщення загальною площею 29,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Позиція суду щодо заяви про забезпечення позову

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів по забезпеченню позову є достатньо обґрунтоване припущення, що можуть виникнути ускладнення під час виконання рішення суду в разі невжиття заходів по забезпеченню позову. Аналогічна позиція викладена і в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».

Як вбачається із матеріалів справи, позивач вважає, що нежитлові приміщення під інд. 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 загальною площею 29,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 вибули з комунальної власності незаконно. Крім того, міська рада вказує також про те, що процедура переведення нежитлових приміщень в житловий фонд не була завершена. Таким чином, вибування спірного майна відбулось з порушення закону, а відтак, і останній власник відповідач набув його у власність теж незаконно.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України наданих у постанові «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 № 16, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд також враховує положення пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 про адекватність заходу до забезпечення позову. Згідно з цим пунктом постанови адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (постанова Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 № 16).

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання зобов`язання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76 - 79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В той же час, матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову не містять жодних доказів, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного майна, чи на ухилення від виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Таким чином, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу, зокрема, із з урахуванням того, що позовна заява залишена судом без руху у зв`язку із неподанням доказів, якими позивач обґрунтовує позов.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позову.

Керуючись статтями 2, 42, 46, 73, 74, 76 79, 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Львівської міської ради про забезпечення позов (вх. № 4877/21 від 26.11.2021) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена у визначеному законом порядку.

Суддя Трускавецький В.П.