ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Справа № 925/1003/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Музики Юрія Богдановича, м. Дубно,

Рівненської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє

будівництво", м. Канів, Черкаської області

про стягнення 3 518 943 грн. 17 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом фізична особа-підприємець Музика Юрій Богданович до товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" про стягнення з відповідача 3 518 943 грн. 17 коп. заборгованості, а саме: 3 065 264 грн. 00 коп. основного боргу, 208 605 грн. 91 коп. пені, 50 272 грн. 00 коп. - 3% річних та 194 801 грн. 26 коп. інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору №12/09/20 про надання послуг перевезення та обробки вантажів від 12 вересня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23 вересня 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 23 вересня 2021 року суд відклав розгляд справи в підготовчому засіданні на 10 год. 00 хв. 12 жовтня 2021 року та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 11 листопада 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 11 листопада 2021 року суд оголосив перерву до 12 год. 00 хв. 29 листопада 2021 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, відповідач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач надіслав суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивач не надав суду належні та допустимі докази, якими підтверджуються заявлені вимоги.

Зокрема відповідач вказує, що саме товарно-транспортна накладна є основним документом первинного обліку для автомобільного перевізника, що фіксує факт надання послуг з перевезення, переміщення вантажів, їх приймання до перевезення і відвантаження.

Між позивачем та відповідачем було укладено саме договір перевезення, а не транспортного експедирування, який має свою особливу природу документарного оформлення господарської операції.

Позивачем не надано до суду доказів наявності у підписанта акту звірки взаємних розрахунків за 2020-2021 роки повноважень на його підписання.

Акти здачі-прийняття наданих послуг підписані не генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво", особою, що має право підпису і примірник підпису якого наявний та наданий до суд.

Всі надані до суду копії актів підписані Микуленко К.В. повноваження на підписання актів у якого від імені товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" були відсутні та позивачем не надано доказів підтвердження таких повноважень.

Надані позивачем у додатках до позовної заяви документи в якості письмових доказів не завірені належним чином.

В зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами викладеними відповідачем та зазначає, що видаткова накладна (документи первинного бухгалтерського обліку), складена у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні", засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції, не може заперечувати таку господарську операцію.

Позивач вказує, що певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції (такі висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №821/589/17).

Також позивач зазначає, що як і розмір заборгованості, так і здійснені між сторонами господарські операції, підтверджені сторонами за результатами проведення звірки стану взаємних розрахунків за 2020-2021 роки.

Для позивача, який діяв добросовісно, не має юридичної сили щодо можливості існування обмеження повноважень представника відповідача, навіть якби вони існували на момент укладення договору та/або підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

В свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджували б недобросовісність у діях позивача.

Відтиск печатки підприємства на документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №924/905/13 (№3-68гс14).

У запереченні відповідач не погоджується з доводами викладеними позивачем у відповіді на відзив з аналогічних підстав, що наведені у відзиві.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі договору №12/09/20 про надання послуг перевезення та обробки вантажів від 12 вересня 2020 року надав відповідачу послуги, проте зобов`язання щодо оплати наданих послуг відповідач виконав лише частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 3 065 264 грн. 00 коп. боргу, а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 50 272 грн. 00 коп. - 3% річних та 194 801 грн. 26 коп. інфляційних втрат та на підставі п. 4.4. договору пеню в розмірі 208 605 грн. 91 коп.

Судом встановлено, що 12 вересня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" (замовник) та фізичною особою-підприємцем Музикою Юрієм Богдановичем (виконавець) було укладено договір про надання послуг перевезення та обробки вантажів за №12/09/20.

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги, які споживаються в процесі здійснення замовником господарської діяльності, а замовник - оплатити виконавцеві належним чином надані послуги.

Відповідно до п. 1.1.1. договору, виконавець надає наступні послуги:

- перевезення вантажів замовника;

- вантажно-розвантажувальні роботи, включаючи весь комплекс пов`язаних з ними операцій (в т. ч. із застосуванням спецтехніки, технологічних транспортних засобів, машин, механізмів тощо);

- роботи по обробці вантажів, підготовці вантажу до перевезення (за необхідності переупаковку і ремонт тари для забезпечення повного збереження вантажу під час перевезення), сортування, нанесення на вантаж повного і чіткого маркірування, передбаченого правилами перевезення вантажу, і інші.

Послуги надаються згідно зі Специфікацією послуг (Додаток № 1 (невід`ємна частина) договору), за замовленнями замовника, прийнятими виконавцем до виконання.

Обсяг та загальна вартість наданих послуг визначається на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг та наданих до нього підтверджуючих документів (п.п. 1.2, 1.3. договору).

Позивач в судовому засіданні, яке відбулося 11 листопада 2021 року пояснив суду, що ним надавалися послуги відповідачу по договору із залученням автомобільного транспорту та спеціальної техніки під час виконання відповідачем підрядних ремонтних робіт на автомобільній дорозі М-19 в районі с. Ужинець Млинівської селищної громади Дубенського району Рівненської області, а саме: вивозилося коріння дерев з обочини дороги, вивозився та перевозився грунт, пісок, щебінь, виконувалося перевезення людей (робітників), виконувалися вантажно-розвантажувальні роботи, тощо.

Даний факт підтверджується змінними рапортами по організації робочого часу та руху ПММ, які підписані начальником Рівненської дільниці відповідача.

З урахуванням специфіки послуг (виконання робіт) робочий час техніки та механізмів обліковувався в машино-годинах, що відображено у відповідних актах.

Фактично перевезення вантажів між різними населеними пунктами не відбувалося, оскільки всі послуги (в тому числі і з перевезення) надавалися лише на відповідному відрізку автошляху М-19 і саме тому товарно-транспортні накладні вантажовідправником (замовником послуг) не складалися.

Судом враховано, що зі змісту статті 307 Господарського кодексу України та статті 909 Цивільного кодексу України вбачається, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

При цьому, для укладення договору застосовується система єдиного документа.

Залежно від виду документа розрізняють:

а) систему накладної, яка застосується майже на всіх видах транспорту;

б) систему коносаменту, яка застосовується на морському транспорті;

в) систему чартеру, яка застосовується на морському, річковому і повітряному транспорті.

В розумінні наведених норм чинного законодавства між сторонами не було укладено саме договору перевезення, оскільки система єдиного перевізного документа сторонами не застосовувалася.

Згідно ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, згідно ч. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виходячи зі змісту предмету договору, а також фактичних правовідносин, що склалися між сторонами суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір про надання послуг.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним було надано відповідачу послуги у відповідності до завчасно обумовлених формах та/або видах згідно із пунктом 1.1.1. договору, на загальну суму 4 365 700 грн. 00 коп., що підтверджується копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг):

- №1 від 30 вересня 2020 року на суму 230 850,00 грн.;

- №1.1 від 30 вересня 2020 року на суму 66 600,00 гри.;

- №1.2 від 30 вересня 2020 року на суму 14 850,00 грн.;

- №2 від 31 жовтня 2020 року на суму 604 350,00 гри.;

- №2.1 від 31 жовтня 2020 року на суму 352 300,00 грн.;

- №2.2 від 31 жовтня 2020 року на суму 131 850,00 грн.;

- №3 від 31 жовтня 2020 року на суму 115 500,00 грн.;

- №6 від 30 листопада 2020 року на суму 324 100,00 грн.;

- №7 від 30 листопада 2020 року на суму 14 400,00 грн.;

- №7.1 від 30 листопада 2020 року на суму 113 400,00 грн.;

- №8 від 30 листопада 2020 року на суму 537 700,00 грн.;

- №9 від 30 листопада 2020 року на суму 752 850,00 грн.;

- №9.1 від 30 листопада 2020 року на суму 39 150,00 грн.;

- №10 від 30 листопада 2020 року на суму 186 300,00 грн.;

- №10 від 23 грудня 2020 року на суму 408 600,00 гри.;

- №11 від 23 грудня 2020 року на суму 229 600,00 грн.;

- №12 від 23 грудня 2020 року на суму 140 700,00 грн.;

- №13 від 23 грудня 2020 року на суму 50 400,00 грн.

Вищевказані акти підписані зі сторони відповідача заступником директора з будівництва, а підписи цієї особи скріплені печаткою підприємства.

Відповідно до п. 3.1, 3.2. договору вартість послуг виконавця визначається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг з урахуванням Специфікації послуг (Додаток №1 до договору).

Ціна договору складається з суми вартості послуг наданих виконавцем (суми всіх підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг) протягом строку дії договору.

В наданих суду актах відображено вартість послуг виконавця, транспорт та спецтехніка, яка при цьому використовувалася, а також кількість відпрацьованих машино-годин залученої техніки позивача.

Доводи позивача стосовно того, що послуги відповідачу по договору надавалися на відповідних відрізках автошляху М-19 в районі с. Ужинець Млинівської селищної громади Дубенського району Рівненської області підтверджуються наданими суду змінними рапортами по організації робочого часу та руху ПММ, які підписані начальником Дільниці №1 ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво", м. Рівне та скріплені печаткою цього підрозділу відповідача.

Обов`язок щодо оплати наданих позивачем послуг відповідач виконав частково сплативши позивачу 1 201 436 грн. 00 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень №1143 від 20 жовтня 2020 року на суму 312 300,00 грн., №698 від 24 листопада 2020 року на суму 620 000,00 грн., №1497 від 04 січня 2021 року на суму 359 136,00 грн.

В зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 065 264 грн. 00 коп. боргу за надані послуги.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оплата вартості послуг здійснюється замовником у безготівковій формі протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (п.3.5. договору).

Таким чином, за надані послуги по актах від 30 вересня 2020 року строк оплати настав 14 жовтня 2020 року, за надані послуги по актах від 31 жовтня 2020 року - 13 листопада 2020 року, за надані послуги по актах від 30 листопада 2020 року - 14 грудня 2020 року, за надані послуги по актах від 23 грудня 2020 року - 11 січня 2021 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України під час розгляду справи не було доведено факту своєчасного та повного виконання своїх зобов`язань за договором.

Посилання відповідача на те, що додані до позовної заяви документи не завірені належним чином, суд не приймає до уваги оскільки всі докази завірені адвокатом позивача.

Клопотань в порядку ч. 6 ст. 91 ГПК України до суду не надходило.

Крім того судом враховано, що згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи відповідача, що викладені ним у відзиві на позов суд відхиляє, оскільки відповідач вчиняв дії, що свідчать про фактичне схвалення підписаних заступником директора з будівництва Микуленком К.В., актів приймання-передачі, зокрема, відповідач частково розраховувався з позивачем за надані послуги в тому числі і в січні 2021 року, а в подальшому сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.36).

Також відповідач скріплював підписи в документах печаткою підприємства, якою має право розпоряджатися виключно уповноважена на це особа.

Відповідач у своєму відзиві не заперечує сам факт належного надання позивачем послуг за договором, а лише стверджує про ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів, зокрема тих, що підтверджують укладання між сторонами договору перевезення вантажів.

Певні недоліки первинних документів не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції.

Отже, суд дійшов висновку, що в даному випадку докази, які надані позивачем на підтвердження обставин надання послуг відповідачу за договором, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на спростування цих обставин.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Визначення терміна "верховенства права" викладено в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004: "Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України".

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Безпідставне звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання ним грошового зобов`язання по договору порушило б наведений вище принцип верховенства права.

Водночас при визначенні змісту своїх позовних вимог та підрахунку розміру боргу за надані послуги позивачем було допущено помилку, оскільки останнім було надано відповідачу послуг на суму 4 313 500 грн. 00 коп., а не на 4 365 700 грн. 00 коп. як вказує позивач.

Також відповідачем було сплачено 1 291 436 грн. 00 коп. боргу, а не 1 201 436 грн. 00 коп., як вказано у позовній заяві.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку борг в розмірі 3 022 064 грн. 00 коп.

В решті вимог про стягнення основного боргу слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50 272 грн. 00 коп. 3% річних нарахованих за період з 05 січня 2021 року по 22 липня 2021 року та 194 801 грн. 26 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період січень - червень 2021 року на суму боргу 3 065 264 грн. 00 коп.

Оскільки позивачем не вірно визначено розмір суми основного боргу та строк оплати наданих послуг, то інфляційні та річні нараховано не вірно.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3." судом встановлено, що розмір 3% річних нарахованих за період з 05 січня 2021 року по 22 липня 2021 року (період вказаний позивачем) на борг 2 192 764 грн. 00 коп. (224 864 грн. 00 коп. залишок боргу за надані послуги 31 жовтня 2020 року + 1 967 900 грн. 00 коп. борг за надані послуги 30 листопада 2020 року) складає 35 865 грн. 21 коп., інфляційних нарахованих за період з 05 січня 2021 року по 30 червня 2021 року складає 139 352 грн. 82 коп.;

розмір 3% річних нарахованих за період з 12 січня 2021 року (11 січня 2021 року строк оплати наданих послуг 23 грудня 2020 року по 22 липня 2021 року) на суму боргу 829 300 грн. 00 коп. складає 13 087 грн. 04 коп., розмір інфляційних - 52 703 грн. 03 коп.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 48 952 грн. 25 коп. 3% річних та 192 055 грн. 85 коп. інфляційних втрат, а в решті цих заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 4.4. договору за несвоєчасну оплату послуг, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від простроченої суми, за кожен день прострочення.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 208 605 грн. 91 коп. пені нарахованої за період з 05 січня 2021 року по 06 липня 2021 року на суму боргу 3 065 264 грн. 00 коп.

Проте, крім допущених аналогічних помилок, що й при нарахуванні річних та інфляційних, позивачем при нарахуванні пені порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому судом враховано, що п. 4.4. договору не містив умови нарахування пені понад строки, що встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

Розмір пені нарахований на суму боргу 224 864 грн. 00 коп. (залишок боргу за надані послуги 31 жовтня 2020 року) за період з 05 січня 2021 року (дата вказана позивачем по 13 травня 2021 року (закінчення шестимісячного строку встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України)) складає 10 312 грн. 94 коп.;

розмір пені нарахований на суму боргу 1 967 900 грн. 00 коп. (борг за надані послуги 30 листопада 2020 року) за період з 05 січня 2021 року (дата вказана позивачем по 14 червня 2021 року (закінчення шестимісячного строку встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України)) складає 116 133 грн. 06 коп.;

розмір пені нарахований на суму боргу 829 300 грн. 00 коп. (борг за надані послуги 23 грудня 2020 року) за період з 12 січня 2021 року по 06 липня 2021 року (дата вказана позивачем) складає 54 529 грн. 32 коп.

Всього розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача складає 180 975 грн. 32 коп., а в решті вимог про стягнення пені слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво", вул. Енергетиків, 65, м. Канів, Черкаської області, ідентифікаційний код 33757711 на користь фізичної особи-підприємця Музики Юрія Богдановича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - 3 022 064 грн. 00 коп. боргу, 192 055 грн. 85 коп. інфляційних втрат, 48 952 грн. 25 коп. - 3% річних, 180 975 грн. 32 коп. пені та 51 659 грн. 85 коп. судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 01 грудня 2021 року.

Суддя А.В.Васянович