ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 грудня 2021 року Справа № 903/811/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за № 903/811/21

за позовом: Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери», м. Київ

до відповідача: Фермерського Господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича, Волинська область, м. Володимир-Волинський

про стягнення 404 207,83 грн.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

в с т а н о в и в: Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» звернулось з позовом до Фермерського Господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича про стягнення 404 207,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 07.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача через відділ діловодства подав відзив на позовну заяву за вх.№01-57/6353/21 від 28.10.2021 в якому вказує на те, що витрати на послуги адвоката значно завищені, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За умовами підпункту d) п 4.4 договору визначено, що відповідач сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 20% від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТзОВ «Ніра» до стягнення суму заборгованості відповідача у справі №903/13/21, №903/12/21. Проте судом апеляційної інстанції в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 не було зменшено суму заборгованості, а лише відмовлено в її стягненні з відповідача на користь позивача. Доводить, що за таких обставин відсутні підстави для нарахування гонорару у розмірі 20% від зменшеної суми та посилається на те, що така позиція викладена у додатковій постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 та у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №903/13/21. Крім того, звертає увагу суду на те, що акт надання послуг №42 від 22.06.2021, який був отриманий ФГ «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича 17.08.2021 не підписаний зі сторони замовника та позивачу були направленні заперечення з приводу підписання даного акту в строки, визначенні договором про надання правової допомоги №03-490 від 20.01.2021, а тому просить суд відмовити в позові в повному об`ємі, оскільки останній не підтверджений належними та допустимими доказами.

Представник позивача через відділ діловодства суду подав відповідь на відзив за вх.№01-57/6431/21 від 12.04.2021 в якій вказує, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити, оскільки підпунктом d) п. 4.4 договору сторони погодили що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу встановлюється: 20% від розміру суми на яку судом буде зменшено, заявлену ТзОВ «Ніра» до стягнення, суму заборгованості клієнта у справах №903/13/21, № 903/12/21, що сплачується клієнтом протягом 3 робочих днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили. ТзОВ «Ніра», як позивачем у справі №903/12/21 було заявлено до стягнення з відповідача 6 409 431,70 грн. заборгованості. Завдяки роботі адвокатів АО «Гапоненко Роман і партнери» судом було частково задоволено позов ТзОВ «Ніра» та стягнуто з відповідача лише 4 463 392,55 грн. боргу, отже суд зменшив заявлену ТзОВ «Ніра» суму, а тому вважає, що позов є підставним .

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд встановив,-

20.01.2021 між ФГ «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича та АО «Гапоненко Роман і партнери» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №03-490 відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання, в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження захищати права і законні інтереси клієнта, надавати інші види правової допомоги в обсязі та на умовах встановлених договором та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесенні адвокатським об`єднанням витрати у зв`язку з виконанням даного договору. (п.п 1.1 договору )

Згідно п.п 1.2 договору визначено, що адвокатське об`єднання за договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу клієнту, а саме:

а)досудове врегулювання спору з ТзОВ «Ніра» ();

b)здійснити представництво, захищати права і законні інтереси клієнта та надавати інші вили правової (правничої) допомоги клієнту у суді, будь-якої інстанції у справі №903/13/21, №903/12/21 (за позовом ТзОВ «Ніра» () до Фермерського господарства «західний Буг» Юнака Сергія Петровича про стягнення заборгованості).

e)здійснити представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту у правовідносинах останнього з ТзОВ «Ніра» (), які через свою наявність можуть прямо чи опосередковано вплинути на відсутність/зменшення розміру заборгованості клієнта перед ТзОВ «Ніра», яка є предметом судового розгляду у справі №903/13/21, № 903/12/21.

Відповідно до п.п 4.1 договору визначено, що гонорар є формою винагороди Адвокатського об`єднання правової допомоги клієнту .

Згідно п.п 4.4 договору сторони визначили, що за надану в межах даного договору правову допомогу клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у наступному розмірі:

а)5000 грн. за підготовку однієї вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог про відшкодування збитків або здійснених оплат по іншим правовідносинам;

b)2000 грн. за підготовку довідок;

c) 2500 грн. за одну голину роботи адвоката в судовому процесі , що сплачується клієнтом протягом 3 робочих днів з моменту підписання акту наданих послуг (правової допомоги) та буде покладений на сторону згідно ст. 129 ГПК України.

d)20% від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТзОВ «Ніра» до стягнення суму заборгованості клієнта у справі №903/13/21 законної сили.

e)клієнт сплачує аванс в сумі 30000 грн. протягом п`яти днів з моменту підписання договору.

Відповідно до п.п 4.6 договору визначено, що на підтвердження факту надання адвокатським об`єднанням складається акт наданих послуг правової допомоги і направляється або вручається під розписку клієнту.

Пунктом 4.7 договору визначено, що якщо у 10 денний строк після того як адвокатським об`єднанням буде відправлено поштою (рекомендованим листом з повідомленням ), або в 5 денний строк з дня вручення під розписку клієнту акту, адвокатське об`єднання не отримає підписаний акт або вмотивовані заперечення клієнта із зазначенням недоліків, послуга вважається прийнятою з виконанням всіх умов договору в день відправлення акту поштою, або в день вручення його клієнту.

Даний договір, підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертаючись до суду позивач доводить розмір суми наданих послуг на виконання умов цього договору посилаючись на акт прийому-передачі наданих послуг за № 42 від 22.06.2021 складений одноособово. Зі сторони відповідача даний акт не підписаний та печаткою не скріплений.

Згідно акту позивач вказує, що надав відповідачеві послуги на суму 404 207, 83 грн., а саме:

1) гонорар за надання правової допомоги по справі №903/12/21 згідно п. d) 4.4 договору за суму 389207,83 грн.;

2)гонорар згідно п. с) 4.4 договору, підготовка та подання апеляційної скарги по справі №903/12/21 в розмірі 2500 грн.;

3) підготовка і подання клопотання про участь представника в режимі відеоконференції в сумі 2500грн.

4) участь адвоката в судовому засіданні апеляційного провадження 22.06.2021 в сумі 2500 грн. (а.с. 17)

Даний акт позивач надіслав на адресу відповідача, що підтверджується квитанцією (а.с 19).

Між тим відповідач не погодився із таким актом та 20.08.2021 надіслав заперечення в якому вказує, що розмір оплати послуг є завищеним.

Із акту виконаних робіт №42 від 22.06.2021 та із заявленої у даній справі позовної вимоги слідує, що позивач - АО «Гапоненко Роман і партнери» просить стягнути гонорар.

При цьому, сума гонорару не визначена у твердій грошовій формі, а пов`язана із настанням певної події та визначається, як гонорар успіху.

Надаючи правову оцінку цивільним правам та обов`язкам , що склались у ФГ «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича та АО «Гапоненко Роман і партнери», суд виходив із такого.

У сторін виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору про надання правової допомоги, правову оцінку яких слід здійснювати у контексті Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність та усталеної практики Верховного Суду з питань відшкодування витрат на правову допомогу.

Згідно зі статтею 1 Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі - Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, має містити таку істотну умову, як ціна.

Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року)гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц

Із матеріалів справи слідує, що сторони в порушення ст. 180 ГК України, 638 ЦК України у договорі про надання правової допомоги не визначили таку істотну умову, як ціна.

Разом з тим, ціна у договорі про надання правової допомоги визначена, як гонорар.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар форма винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Гонорар не включає кошти, що вносяться клієнтом на покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням угоди.

При визначенні розміру гонорару повинно братися до уваги:

-обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

-вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі;

-необхідність виїзду у відрядження;

-важливість доручення для клієнта;

-роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

-досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

-особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;

-характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом;

-професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

За правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 при визначенні гонорару успіху слід враховувати таке.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже враховуючи вище зазначене, додаткова винагорода адвоката від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТзОВ «Ніра» до стягнення суму заборгованість клієнта в розмірі 389 207, 83 грн., яка визначена на підставі п.п d, п.п 4.4 договору така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст. 632, 903 ЦК України та ст. 30 Закону України «про адвокатуру і адвокатську діяльність», а є платою за сам результат, досягнення адвоката та відповідно до умов не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

При цьому, за умовами п.п d, п.п 4.4 договору ТзОВ «Ніра» сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 20% від розміру суми на яку судом буде зменшено заявлену ТзОВ «Ніра» до стягнення суму заборгованості відповідача у справі №903/13/21, № 903/12/21.

Між тим, правовідносинам сторін, що виникли на підставі договору про надання правової допомоги, який є предметом судового розгляду в даній справі, була надана правова оцінка судами першої, апеляційної та касаційної інстанції в межах розгляду справи №903/13/21 якими було встановлено, а саме:

«Щодо додаткової винагорода адвоката від розміру суми, на яку судом буде зменшено, заявлену ТОВ "НІРА" до стягнення, суму заборгованості відповідача) в розмірі 1 153 512 грн 44 коп., яка визначена на підставі пп. d п.4.4 Договору, то суд зазначає, що така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст. ст. 632, 903 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

При цьому, за умовами цього пункту відповідач сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 20 % від розміру суми, на яку судом буде зменшено заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення суму заборгованості відповідача у справі № 903/13/21, № 903/12/21.

Однак, судом апеляційної інстанції в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 не було зменшено суму заборгованості, а лише відмовлено в її стягненні з відповідача на користь позивача.

Постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 залишена в силі відповідно до постанови Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №903/13/21.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини» № 01-8/1427 від 18.11.2003).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи справу № 922/3706/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду встановив, що заявлена сума не збігається з попередніми розрахунками. Верховний суд відмовив у стягненні «гонорару успіху» з таких підстав.

Відповідно до ч. 6 статті 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат у частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Верховний Суд у постанові додатково вказав, що оскільки сума «гонорару успіху» передбачалась п. 2 Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги, що була укладена 01.11.2019, а попередній розрахунок суми судових витрат позивачем було подано разом із позовною заявою 12.11.2019, в якому сума витрат на правничу допомогу була вказана в розмірі 79 287 грн., без суми «гонорару успіху», тобто позивач при попередньому визначенні витрат однозначно міг передбачити витрати на «гонорар успіху», а розмір витрат разом із «гонораром успіху» істотно перевищує ті, що були заявлені в попередньому розрахунку, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у стягненні з відповідача зазначеної суми слід відмовити з підстав недоведеності, що скаржник не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Тож, Верховний Суд вирішив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума втрат на правничу допомогу, яка складається з: витрат на написання позовної заяви, подання доказів; аналізу судової практики у справі; надання усних консультацій з вивченням документів; участі у трьох судових засіданнях у справі за розгляд спору в суді першої інстанції.

У справі № 922/376/20 Верховний Суд встановив, що посилання скаржника на те, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу правову допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, не підтверджені жодними доказами, а по суті є загальними фразами.

Так, на підтвердження понесених судових втрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції відповідачем подано копію договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди про надання правничої допомоги, копію акта прийому-передачі виконаних робіт на 7 281,00 грн., копію рахунку платіжного доручення на 7 281, 00 грн. та детальний опис робіт. Також відповідачем подано заяву про розподіл судових витрат на стадії розгляду апеляційної скарги у розмірі 1 644,48 грн., що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у вигляді ознайомлення зі справою у суді апеляційної інстанції, складання відзиву на апеляційну скаргу та витрат на направлення поштової кореспонденції.

Суд апеляційної інстанції встановив, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 281,00 грн у суді першої інстанції та в сумі 1 644,48 грн у суді апеляційної інстанції є підтвердженими, а позивачем не доведено неспівмірності цих витрат відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення судових витрат на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій на позивача.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери».

Судовий збір, у зв`язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

07.12.2021

Суддя В. М. Дем`як