РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2021Справа № 910/15059/21
Суддя Господарського суду міста Києва Алєєва І.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мамонт - Агро»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 113 363, 48 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мамонт - Агро» звернулось до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 113 363, 48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

08.11.2021 від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявник просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

15.11.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мамонт - Агро» надійшла відповідь на відзив.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

При цьому Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника Рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України № 4469/07 від 02.05.2013 та Рішення Європейського Суду з прав людини від 15.03.2012, Папазова та інші проти України, (заява № 32849/05 від 19.08.2005, №20796/06 від 19.04.2006, №14347/07 від 20.03.2020, №40760/07, від 08.08.2007).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 5011-46/18261-2012.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАМОНТ-АГРО» (далі - Замовник/Позивач) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - Перевізник/Відповідач) було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №2829451, електронна версія якого знаходиться на сайті АТ «Укрзалізниця» (http://uz-cargo.com/contractcarriage.html). Підтвердженням укладення Договору є Повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-41947062/2020-0001 від 28.07.2020 року.

У відповідності до п. 1.1. даного Договору Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

В п. 2.3.2. Договору вказаний один із основних обов`язків Перевізника «Приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів».

Відповідно до п.4.2. Договору «Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Перевізника».

Відповідно до пункту 5.6. Договору «Перевізник відповідає за шкоду спричинену вантажу та /або вагонам Замовника відповідно до законодавства».

В свою чергу між ТОВ «Мамонт-Агро» та ТОВ «МНТ-АГРО» (далі - замовник) було укладено Договір на транспортно-експедиторські послуги №1 від 19.04.2018 (далі-Договір ТЕП) з подальшою пролонгацією його Додатковою угодою від 28.12.2019. Відповідно до Договору ТЕП Виконавець від свого імені за плату та за рахунок Замовника зобов`язується виконати транспортно-експедиторські послуги (п. 1.1.).

Транспортно-експедиторські послуги надавалися відповідно до Заявки Замовника на перевезення вантажу №2202 від 22 лютого 2021 року до Договору на транспортно-експедиторські послуги №1 від 19 квітня 2018р.

16.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МНТ-АГРО» як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОСКО ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» - покупцем було заключено Договір поставки №160221-К-МНТ (далі - Договір поставки).

Згідно умов даного Договору поставки Постачальник зобов`язувався поставити Покупцю кукурудзу 3 класу за ціною 8300,00 грн. (разом з ПДВ ) за 1 тонну, про що зазначено в п.1.2. цього Договору.

Згідно п.2.3. цього Договору поставки Товар має бути направлений на залізничну станцію Миколаїв Вантажний Одеської залізниці (термінал ПрАТ «Миколаївський КХП»).

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти і оплатити товар, згідно умов Договору.

Відповідно до умов Договору поставки назва товару, ціна, кількість Товару, місце поставки визначається в Додаткових угодах до Договору поставки.

Згідно додаткової угоди №1 від 25.02.2021 до Договору поставки №160221-К-МНТ від 16.02.2021 року (далі - Додаткова угода) продавець постачає кукурудзу 3 класу, за ціною 8 300,00 грн. за 1т. в кількості 1000 т. (+/- 5%). Місцем поставки є станція Миколаїв - Вантажний Одеської залізниці (код станції 415207), термінал ПрАТ «Миколаївський КХП», м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 122.

При поставці Товару відповідно до Додаткової угоди до Договору поставки позивачем було виявлено недостачу вантажу - кукурудзи в розмірі 14 000 кг.

28.02.2021 відповідно до накладної №43048149 від 28.02.2021 зі ст. Суми-Товарна до ст. Миколаїв-Вантажний було направлено вантаж масою 138 350 кг. в 2 (двох) вагонах, одним з яких був вагон №95093977. Всі вагони було опломбовані запірно - пломбувальними пристроями (далі - ЗПП), про що зазначено в накладній.

В накладній №43048149 від 28.02.2021 зазначені наступні сторони договору перевезення: відправник вантажу - ТОВ «Мамонт-Агро», вантажоодержувач - ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», продавець - ТОВ «МНТ-АГРО» відповідно до Договору №160221-К-МНТ від 16.02.2021, експортер (Покупець) - ТОВ «ПОСКО ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА».

В подальшому, листом №263 від 05.03.2021 «Щодо видачі вантажу» вантажоодержувач ПрАТ «МКХП» повідомив начальника станції Миколаїв - Вантажний про факт виявлення при огляді нижніх розвантажувальних люків вагону №95093977 сліди доступу до вантажу (затиснуті зерна в нижніх розвантажувальних люках та сторонні предмети). Було повідомлено, що при первинному перевантаженні вагона на брутто різниці із вагою відправника - в сторону зменшення (недостача вантажу). Даним листом було запропоновано скласти комерційний акт щодо виявленої недостачі вантажу у вагоні.

На вищезазначений лист Станція Миколаїв - Вантажний Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» своїм листом №137/М від 05.03.2021 відмовила в комерційній видачі вагону №95093977 та складанні комерційного акта.

В зв`язку з вищезазначеним Вантажоодержувачем ПрАТ «МКХП» було направлено Скаргу в порядку п.16 Правил складання актів (вих. №264 від 05.03.2021) на ім`я начальника виробничого підрозділу «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з проханням надати розпорядження (вказівку) начальнику ст. Миколаїв-Вантажний скласти комерційний акт.

Листом №ДНЗ-07/146 від 05.03.2021 Виробничий підрозділ «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» зобов`язав начальника ст. Миколаїв-Вантажний скласти комерційний акт.

08.03.2021представниками Вантажоодержувача ПрАТ «МКХП» було складено акт загальної форми №138 за період 08.03.2021 01:57 - 08.03.2021 02:00, яким зафіксовано здійснення перевантаження вагонів на 150-тонних вагах. Даним актом зафіксовано факт недостачі вантажу вагоні №95093977 в розмірі 14 000 кг. в порівнянні з накладною.

З приводу факту недостачі вантажу (зерна кукрудзи) в кількості 14 000 кг. в вагоні №95093977 - 08.03.2021 було складено комерційний акт №415207/81 (форма ГУ-22). Акт складався комісією у складі ДСЗМ ОСОБА_2, ДСМ ОСОБА_3, агента комерційного ОСОБА_1 , вантажоодержувача ОСОБА_4 комерційному акті в розділі Д, опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку зазначена інформація стосовно того, що комісією «при комісійній перевірці перед зважуванням вагона на п/колії ПрАТ «МКХП» була виявлена деформація кришки четвертого верхнього люка та деформація середнього розвантажувального люка розміром 100x100 мм (по свіжому)». «При комісійному зважуванні вагона виявлено: по документу зазначено вантаж - зерно кукурудзи, вага брутто не зазначена, нетто 68 350 кг, тара 22 600 кг, 7 ЗПП вантажовідправника №№ П195498, П195475, П195484, П195436, П195437, П195440, П195432; фактично вантаж зерно кукурудзи, брутто 76 800, тара перевірена - 22 450 кг., нетто - 54 350 кг, що на 14 000 кг менше зазначеного у перевізному документі». Також було зазначено, що «при розкриті завантажувальних люків було виявлено: між 1-м та 3-м люками мається поглиблення глибиною 2500 мм, довжиною 4500 мм на всю ширину вагону.

Даний комерційний акт був підписаний представником Вантажоодержувача з зауваженнями згідно листа №288 від 12.03.2021, про що зазначено в самому комерційному акті.

ТОВ «МАМОНТ- АГРО» як вантажовідправник після отримання від вантажоодержувача ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» оригіналу накладної №43048149 від 28.02.2021 з передавальним написом за підписами генерального директора та головного бухгалтера вантажоодержувача, скріплених печаткою, звернулося з претензією до АТ «Українська залізниця» з метою відшкодування шкоди, завданої нестачею втраченого вантажу.

Листом Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» №НЗЛП-702/96 від 29.07.2021 було відмовлено Товариству в задоволенні претензії. Даний лист було отримано представником ТОВ «МАМОНТ-АГРО» 31.08.2021 в поштовому відділенні, що підтверджується копією конверта, в якому направлялася відмова АТ «Укрзалізниця» (трек-номер 716).

11.06.2021 ТОВ «Мамонт-Агро» відразу після отримання накладної з передавальним написом звернулося з претензією до АТ «Укрзалізниця» (вих №96 від 11.06.2021), що підтверджується копією фіскального чеку, поштової накладної та опису вкладення до листа, яким 11.06.2021 направлялася претензія №96 від 11.06.2021, які додаються.

Відповідно до п. 12 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №568/6856 «Днем пред`явлення претензії вважається день здачі претензійної заяви на пошту чи безпосередньо залізниці». Отже, днем пред`явлення претензії вважається 11.06.2021.

Відповідно до п. 17 вищевказаних Правил заявления та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту) «Про результати розгляду претензії залізниця повинна повідомити заявника в терміни, установлені статтею 135 Статуту залізниць України».

В ст. 135 Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 р. зазначено, що «Претензія підлягає розгляду протягом 1 місяця».

Позивач у позовній заяві посилається на те, що, АТ «Укрзалізниця» не виконала свій обов`язок щодо розгляду претензії протягом 1 місяця, адже претензія була подана 11.06.2021, лист-відповідь АТ «Укрзалізниця» датується 29.07.2021, що вже є більше, ніж один місяць. ТОВ «МНТ-АГРО» фактично ж отримало даний лист-відповідь та дізналося про відмову в задоволенні претензії - 31.08.2021.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

За змістом статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству (ч. 1 п. 110 Статуту залізниць України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як свідчать матеріали справи у вагоні № 95093977 було виявлено недостачу вантажу в кількості 14 000,00 кг, про що складено відповідний комерційний акт. Отже, залізниця не виконала взятих на себе обов`язків щодо збереження вантажу під час перевезення.

Частиною 1 ст.623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та п. 113 Статуту).

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (п. 114 Статуту залізниць України).

Абзацом 1 пунктом 115 Статуту залізниць України встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною 2 статті 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

ТОВ «МНТ-АГРО» виставило рахунок ТОВ «ПОСКО ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» №116 від 28.02.2021 для оплати вартості Товару по накладній №43048149 від 28.02.2021. Платіжним дорученням №232 від 01.03.2021 TOB «ПОСКО ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» сплатило на рахунок ТОВ «МНТ-АГРО» 918 644,44 грн. (80% від вартості партії Товару згідно умов Договору).

Вже після виявлення факту нестачі частини вантажу, Покупцем платіжним дорученням №291 від 16.03.2021 було здійснено доплату (20% від вартості партії Товару), але з вирахуванням вартості Товару, який був втрачений з вагону №95093977. Поставка Товару ТОВ «МНТ-АГРО» та отримання товару ТОВ «ПОСКО ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» підтверджується також видатковою накладною №110 від 28.02.2021.

В рахунку та видатковій накладній зазначається ціна Товару за 1 тону - 6 916,67 грн. без ПДВ, а враховуючи, що розмір ПДВ в даний період становить 20%, ціна з ПДВ складає - 8300,00 грн. Крім того, в Договорі поставки №160221-К-МНТ від 16.02.2021 зазначено обидві ціни: 6916,67 грн. - без ПДВ та 8300,00 грн. - з ПДВ.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

АТ «Укрзалізниця», як перевізник має нести відповідальність за втрату вантажу з вагону №95093977.

Зерно відноситься до категорії «інших вантажів», для яких відповідно до п.27 вказаних Правил встановлюється норма природної втрати і розходження у визначенні маси нетто в розмірі 0,5%.14 000 кг втраченого зерна значно перевищує 0,5 % від маси, вказаної в пункті відправлення в залізничній накладній, яка для пошкодженого вагону №95093977 дорівнює 68 350 кг, адже норма природної втрати, яка допускається в такому випадку складає лише 341,75 кг. (68 350 кг *0,5%), що звичайно є менше, ніж 14 000 кг.

Враховуючи допустимі норми втрат (0,5%) та зважаючи на фактичні втрати вантажу (14 000 кг), що підтверджені комерційним актом, маса втраченого вантажу, який би залишився після вирахування норми нестачі вантажу складає 13 658,25 кг. (14 000,00 кг - 341,75 кг), адже, як вже зазначалось вище, відповідно до п. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до умов Договору поставки №160221-К-МНТ від 16.02.2021, укладеного між ТОВ «МНТ-АГРО» та ТОВ «ПОСКО ІНТЕРНЕШНЛ УКРАЇНА» кукурудза 3 класу, яка в нашому випадку являється вантажем, по якому виникла недостача була продана Покупцю за ціною 8 300,00 грн. з ПДВ за 1 тонну. Отже, за 1 кг. така ціна буде складати 8,3 грн.

Зважаючи на вищевикладене, втрати в грошовому вираженні складають 113 363,48 грн. (13 658,25 кг. * 8,3 грн.).

Отже, позивачем надані належні та допустимі докази вартості втраченого вантажу, як то передбачено вимогами абзацу 1 статті 115 Статуту залізниць України.

В той же час, відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так, пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: «Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)». Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційним актом, який є належним і допустимим доказом у відповідності до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

В той час як залізниця, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційному акті, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу без зауважень виникла з незалежних від неї причин. Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

При цьому, суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що оскільки завантаження вантажу у вагони здійснювалося засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці.

Суд зазначає, що залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України.

Так, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України).

Частина 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначає, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству (ч. 1 п. 110 Статуту залізниць України).

При цьому, ані Статутом залізниць України, ані жодним іншим нормативно-правовим актом, яке регулює залізничні перевезення, не встановлено диференціації відповідальності залізниці в залежності від типу вагона в якому здійснювалось перевезення і відповідачем такої норми права у відзиві на позовну заяву не наведено.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку.

У відповідності до пункту 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли: а) вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення; б) недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок дії природних причин, пов`язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі; в) вантаж перевозився у супроводі провідника відправника чи одержувача; г) недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси; д) зіпсований швидкопсувний вантаж, виявлений у вагоні, прибув без порушення встановленого режиму перевезень (охолодження, опалення, вентиляція), і термін перебування вантажу в дорозі не перевищив граничного терміну перевезень, встановленого Правилами; е) втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

При цьому, пунктом 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затвердженних наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством.

За приписами абзацу 1, 3, 4 пункту 28 зазначених Правил договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що втрата вантажу у вагоні №95093977 під час його перевезення залізницею сталась не з його вини.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАМОНТ-АГРО» (Україна, 02095, місто Київ, МІСТО КИЇВ, ВУЛИЦЯ КНЯЖИЙ ЗАТОН, будинок 21, приміщення 566,576, ідентифікаційний код 41947062) збитків за недостачу вантажу в розмірі 113 363 (сто тринадцять тисяч триста шістдесят три) грн. 48 коп., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва