ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4092/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Підземне Місто" (61012, м. Харків, вул. Суздальські ряди, буд. 9; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІННОВАЦІЇ" (61168, м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 12; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

07.10.2021 Комунальне підприємство "Підземне Місто" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІННОВАЦІЇ", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІННОВАЦІЇ" суму заборгованості за договором №3Р/12/20 від 30.12.2020 у розмірі 147 802,07 грн., я яких: основний борг у розмірі 145 706,54 грн. та 3% річних у розмірі 2 095,53 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуги по наданню місць для розміщення рекламних аплікацій №3P/12/20 в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.10.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Євразійські паливні рішення" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/4092/21. Вирішено розгляд справи №922/4092/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст.251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також неподання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених ст.248 ГПК України.

12.10.2021 судом було направлено на адресу відповідача ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 11.10.2021, яку було отримано відповідачем 19.10.2021.

Відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Проте, станом на 04.12.2021 від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

30.12.2020 між позивачем (сторона 1) та відповідачем (сторона 2) був укладений договір про надання послуги по наданню місць для розміщення рекламних аплікацій №3P/12/20Ю (надалі - Договір), за умовами п.1.1. якого сторона 2 одержує від сторони 1 послуги по наданню місць для розміщення рекламних аплікацій у підземних підвуличних пішохідних переходах, що знаходяться на балансі сторони 1 (надалі - об`єкти) та сплачує ці послуги.

Згідно з п. 8.2. Договору послуги по цьому Договору надаються з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Додатковими угодами до Договору внесено зміни щодо оплати послуг за Договором (арк.14-29).

Згідно з п.4.1 Договору на підтвердження факту надання послуг за Договором сторонами оформлюється Акт прийому-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних аплікацій у порядку та строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 2.3.5. Договору сторона 2 зобов`язана з 10 до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, з`явитися в приміщення бухгалтерії сторони 1 для підписання Акту приймання-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних аплікацій.

Відповідно до вимог п. 4.2. Договору у порядку та строки, визначені п.п. 2.3.5. Договору, сторона 2 зобов`язана отримати у приміщенні бухгалтерії сторони 1 та протягом 2 (двох) днів повернути підписаний примірник Акту прийому-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних аплікацій.

За змістом пункту 4.4. Договору в разі нез`явлення сторони 2 до приміщення бухгалтерії сторони 1 для підписання Акту прийому-передачі послуг по наданню місць розміщення рекламних аплікацій надані за цим Договором послуги вважаються прийнятими стороною 2.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору сторонами підписано та скріплено відтисками печаток Акти надання послуг: №3119 від 31.01.2021 на суму 30 718,96 грн. та №6605 від 28.02.2021 на суму 46 215,78 грн. (арк. 30-31).

При цьому, в матеріалах справи містяться не підписані з боку відповідача Акти надання послуг №11755 від 31.03.2021 на суму 62 115,83 грн., №15698 від 30.04.2021 на суму 59 756,72 грн., №18961 від 31.05.2021 на суму 65 105,99 грн. та №3119 від 31.05.2021 на суму 30 718,96 грн. (арк. 32-34), які є такими, що підлягають оплаті відповідачем згідно умов 4.4. Договору.

Отже, з огляду на викладене, позивач у період з січня 2021 по травень 2021, а не з січня 2021 по червень 2021 як зазначає позивач у позовній заяві (арк. 3), надав послуги за Договором відповідачу на загальну суму 263 913,28 грн., що підтверджується Актами надання послуг: №3119 від 31.01.2021 на суму 30 718,96 грн., №6605 від 28.02.2021 на суму 46 215,78 грн., №11755 від 31.03.2021 на суму 62 115,83 грн., №15698 від 30.04.2021 на суму 59 756,72 грн., №18961 від 31.05.2021 на суму 65 105,99 грн. (арк. 30-34).

Згідно з п.2.3.1. Договору сторона 2 зобов`язана вчасно і в повному обсязі вносити плату за послуги, визначені п.1.1. Договору, на поточний рахунок сторони 1 незалежно від розміщення рекламних аплікацій.

Відповідно до п.3.1. Договору за надання передбачених цим Договором послуг сторона 2 сплачує стороні 1 кошти згідно із затвердженими тарифами.

За змістом п.3.2. Договору перший платіж, визначений цим Договором, вноситься на поточний рахунок сторони 1 протягом 3-х банківських днів з дати підписання Договору.

Згідно з п.3.3. Договору поточні платежі, визначені цим Договором, здійснюються стороною 2 у формі передплати щомісячно, у розмірі місячної оплати, до 20-го числа розрахункового місяця.

Як встановлено вище, у період з січня 2021 по травень 2021 позивач надав послуги за Договором на загальну суму 263 913,28 грн. При цьому в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості отриманих послуг згідно умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з їх оплати у розмірі 145 706,54 грн. Втім, будь-яких доказів оплати відповідачем наданих позивачем послуг за Договором позивачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 07.05.2021 направлена на адресу відповідача претензія вих. №302-05 від 07.05.2021 про оплату протягом 3-х робочих днів з дати отримання претензії вартості наданих послуг (арк.35-40), яка залишена відповідачем без задоволення.

У подальшому, позивачем 10.06.2021 направлена на адресу відповідача вимога вих. №382-06 від 10.06.2021 про здійснення демонтажу рекламних аплікацій у зв`язку з порушенням умов Договору щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги за вищевказаним Договором (арк.41-43).

Позивачем у позові зазначено, що Договір є розірваним позивачем в односторонньому порядку, після чого позивачем 16.06.2021 р. надіслано відповідачу Повідомлення вих. №400-06 від 16.06.2021 про розірвання Договору в односторонньому порядку з вимогою підписати та два примірники Додаткової угоди до даного Договору, підписані директором КП "ПІДЗЕМНЕ МІСТО" (арк. 44-46), однак екземпляр Додаткової угоди до Договору не було повернуто позивачу.

Отже, з огляду на викладене, Договір є розірваним в односторонньому порядку.

Пунктом 8.5. Договору визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору.

19.07.2021 позивач вдруге надіслав на адресу відповідача вимогу вих.№481-07 від 19.07.2021 року про погашення заборгованості за Договором (арк.47-49), яку залишено відповідачем без задоволення, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 ГК України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У пункті 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача основного боргу за Договором у розмірі 145 706,54 грн. обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача за Договором 3% річних у розмірі 2 095,53 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 193 ГК України передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних у розмірі 2 095,53 грн. (а.с.53), суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання за Договором, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 095,53 грн. обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р.).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003р.).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 14, 20, 73, 74, 86, 129, 130, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Підземне Місто"" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІННОВАЦІЇ" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХІННОВАЦІЇ" (61168, м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 12; ) на користь Комунального підприємства "Підземне Місто" (61012, м. Харків, вул. Суздальські ряди, буд. 9; ) заборгованість у сумі 147 802 (сто сорок сім вісімсот дві) грн. 07 коп., з яких: основний борг у розмірі 145 706 (сто сорок п`ять тисячі сімсот шість) грн. 54 коп. та 3% річних у розмірі 2 095 (дві тисячі дев`яносто п`ять) грн. 53 коп., а також судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "02" грудня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко