РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2021Справа № 910/5729/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+»

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) Іванівського міжрайонного управління водного господарства

2) Новотроїцького управління водного господарства

про стягнення 4 073 320, 46 грн та зобов`язання вчинити дії,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+»

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин»

про розірвання контракту та стягнення 5 905 487, 66 грн.

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судового засідання Федорова С.М.

представники учасників справи:

від позивача/відповідача за зустрічним позовом: Задорожний О.В.;

від відповідача/позивача за зустрічним позовом: Крилевець Є.С.;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 4 073 320, 46 грн, з яких: 3 194 158, 00 грн основний борг, 210 564, 75 грн інфляційні втрати, 448 201, 86 грн 15% річних та 220 395, 85 грн пені;

- зобов`язати відповідача прийняти товар шляхом підписання наступних видаткових накладних №28 від 23.04.2020, №27 від 28.04.2020, №10 та №11 від 16.03.2021.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.11, 204, 509, 612, 625, 627, 628, 691-693,712 Цивільного кодексу України, ст.173, 175, 193, 231, 231, 264, 265 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом №200102/1 від 02.01.2020, в частині своєчасної оплати товару та підписання первинних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/5729/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.05.2021.

26.04.2021 від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду про долучення до матеріалів справи виписки банку.

06.05.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву.

У підготовче засідання 12.05.2021 засідання з`явилися представники сторін, судом протокольною ухвалою задоволено клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву, продовжено строк для подачі відзиву на 15 днів, підготовче засідання відкладено 15.06.2021.

17.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позов та заява з відповідями на питання в порядку ст.90 ГПК України. Окрім того, у відзиві на позов відповідачем поставлено позивачу свої питання в порядку ст.90 ГПК України.

31.05.2021 від представника відповідача надійшов уточнений відзив на позов. Так, у поданому відзиві відповідач заперечує проти позову в повному обсязі та, зокрема, зазначає, що позивачем не було поставлено товар (електродвигуни) відповідно до умов контракту, однак між сторонами було укладено договори зберігання за якими інші електродвигуни ніж передбачено умовами контракту передано на відповідальне зберігання відповідачу. Окрім того зазначає, що вимога про зобов`язання прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних не є належним способом захисту, а тому не може бути задоволена судом.

Також 31.05.2021 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин», в якій просить суд:

1) розірвати контракт №200102/1 від 02.01.2020 укладений між ТОВ НВО «Завод крупних електричних машин» та ТОВ «Е2+»;

2) стягнути з ТОВ НВО «Завод крупних електричних машин» суму грошових коштів у розмірі 5 717 426, 00 грн попередньої оплати за контрактом №200102/1 від 02.01.2020 та 3% річних у сумі 188 061, 66 грн.

Зустрічний позов, з посиланням на ст.525, 526, 538, 625, 631, 651, 652, 627, 655, 663, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України, мотивований неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов`язань за контрактом №200102/1 від 02.01.2020, в частині повної та своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2021 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» залишено без руху, встановлено останньому строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

08.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти обставин викладених у відзиві та зазначає, що позивачем належним чином виконано умови контракту та поставлено нові електродвигуни, однак відповідач не сплатив їх вартість та не підписав видаткові накладні. Окрім того зазначає, що відповідач не тільки отримав товар але і розпорядився ним на власний розсуд, а саме передав Іванівському міжрайонному управлінню водного господарства та Новотроїцькому управлінню водного господарства, якими вони введенні в експлуатацію.

14.06.2021 від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

У підготовче засідання 15.06.2021 з`явилися представники сторін, представник відповідача заявив клопотання про відкладення засідання для ознайомлення з поданою відповіддю на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» (надалі - відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» (надалі - позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом) про розірвання контракту та стягнення 5 905 487, 66 грн. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом: 1) Іванівське міжрайонне управління водного господарства (надалі - третя особа-1) та 2) Новотроїцьке управління водного господарства (надалі - третя особа-2); задоволено клопотання ТОВ НВО «Завод крупних електричних машин» про витребування доказів з Головного управління ДПС у м. Києві та відкладено підготовче засідання на 07.07.2021.

Також зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» надати відповіді на питання поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Е2+» у зустрічному позові та відзиві відповідно до вимог ст. 90 ГПК України.

22.06.2021 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про відкладення підготовчого засідання.

02.07.2021 від відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду, в яких зазначено, що електродвигуни за актами від 03.04.2020 та 06.04.2020 не поверталися та зберігаються на насосних станціях Іванівського міжрайонного управління водного господарства та Новотроїцького управління водного господарства.

05.07.2021 від відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надішли заперечення на відповідь на відзив.

05.07.2021 від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшли письмові пояснення і копії запитів на виконання ухвали суду та докази про направлення третім особам копії позову, з доданими до нього документами.

05.07.2021 від Головного управління ДПС у м. Києві на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла інформація щодо придбання ТОВ «Е2+» електродвигунів.

06.07.2021 від третьої особи-1 надійшли документи на виконання ухвали суду та письмові пояснення в яких, зокрема, зазначено, що представниками відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом була здійснена заміна електричних двигунів в кількості 9 штук, які введені на даний в експлуатацію.

06.07.2021 від третьої особи-2 надішли документи на виконання ухвали суду.

У підготовче засідання 07.07.2021 з`явився представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом, представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом у засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом у засіданні заявив клопотання про витребування доказів, а саме: у Державної податкової служби України, позивача за первісним позовом, ТОВ «ТРЕЙДТЕХНОЛОГІЯ» та Державної митної служби України. В обґрунтування поданих клопотань зазначено, що вказана інформація і документи на адвокатські запити надані не були та не можуть бути отримані самостійно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 відкладено підготовче засідання на 03.08.2021 та задоволено клопотання представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом про витребування доказів з Державної податкової служби України та Державної митної служби України. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 виправлено описку в ухвалі суду від 07.07.2021.

16.07.2021 від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, у якому останній заперечує проти зустрічного позову та, зокрема, зазначає, що ним належним чином виконано умови контракту поставлено електродвигуни відповідно до погоджених умов.

22.07.2021 від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку зайнятістю в іншому засіданні, як захисника в кримінальному провадженні.

26.07.2021 від третьої особи-1 на виконання ухвали надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

02.08.2021 від позивача за первісним позовом на виконання ухвали суду надійшли письмові пояснення.

У підготовче засідання 03.08.2021 з`явився представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом, представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом та треті особи в засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача за первісним позовом/ позивача за зустрічним позовом у засіданні заявив клопотання про витребування доказів з Торгово-виробничого об`єднання «НОВОКАХОВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОМЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», а також просив задовольнити подане 07.07.2021 клопотання про витребування доказів у позивача за первісним позовом та ТОВ «ТРЕЙДТЕХНОЛОГІЯ». Протокольними ухвалами від 03.08.2021 судом відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 підготовче засідання відкладено на 28.09.2021.

06.08.2021 від відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов.

09.08.2021 від Державної податкової служби України на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані судом докази

16.08.2021 від Державної митної служби України на виконання вимог ухвали суду надійшли витребувані судом докази.

У підготовче засідання 28.09.2021 з`явились представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, треті особи в засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача за первісним позовом у засіданні заявив клопотання про витребування доказів, про звернення з судовим дорученням щодо збирання доказів та про призначення комплексної судової експертизи. Представник позивача за первісним позовом заперечував проти задоволення зазначених клопотань. Протокольними ухвалами від 28.09.2021 судом відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів, про звернення з судовим дорученням щодо збирання доказів та про призначення комплексної судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.11.2021.

29.10.2021 від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

01.11.2021 від представника позивача за первісним позовом надійшла заява в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, в якій останній зазначає, що надасть докази про розмір судових витрат, протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду.

02.11.2021 від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з поганим самопочуттям останнього після вакцинації проведеної 30.10.2021 від короновірусної хвороби.

У судове засідання 02.11.2021 з`явився представник позивача за первісним позовом, представник відповідача за первісним позовом та треті особи в засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 судове засідання відкладено на 23.11.2021.

У судове засідання 23.11.2021 з`явились представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, треті особи в засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача за первісним позовом у засіданні заявив клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, поновлення строку для подання клопотання про зупинення в справі та зупинення провадження в даній справі. Представник позивача за первісним позовом заперечував проти задоволення зазначених клопотань, протокольними ухвалами від 23.11.2021 судом відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом.

Також представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом заявив клопотання про відкладення судового засідання для підготовки до судових дебатів, яке судом протокольно задоволено та оголошено перерву на 10 хвилин для надання можливості сторонам підготуватись до судових дебатів.

Представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним підтримав позовні вимоги за первісним позовом та заперечував проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд дійшов висновку, що неявка представників третіх осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 23.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2020 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (покупець) було укладено контракт №200102/1 (надалі-контракт), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити продукцію промислово-технічного призначення га умовах даного договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити її.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. контракту ціна товару за позиціями, ПДВ, а також загальна сума партії продукції вказується в специфікація та/або накладних на кожну партію продукції. Загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій та/або накладних, виписаних за даним договором. Оплата продукції здійснюється в наступному порядку: згідно умовам, обумовленим сторонами в специфікації на кожну окрему партію продукції.

Згідно із п.3.1. контракту постачальник передає наступний перелік супровідних документів на продукції: рахунок-фактуру, накладну; паспорт (сертифікат якості) - за необхідності.

За порушення умов оплати, поставки оплаченого товару, винна сторона виплачує штрафну пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочки. Покупець, який прострочив оплату товару, зобов`язаний заплатити постачальнику суму боргу з індексом інфляції, а також щомісячні проценти за користування його грошовими коштами в сумі 10% від суми боргу, а також 15% річних від простроченої суми за весь період прострочення (п.п.4.1., 4.2. контракту).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного його виконання, але не більше 31.12.2021 (п.7.1. контракту).

Так, 02.01.2020 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (покупець) було підписано специфікацію №1 від 02.01.2020 (додаток №1 до контракту) відповідно до якої сторони домовились про поставку товару за кількістю і номенклатурою, цінами, строком поставки:

найменування товару: електродвигуни асинхронні з короткозамкнутим ротором ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001); кількістю 11 штук; ціна за одну одиницю без ПДВ: 650 120, 00 грн; загальна вартість без ПДВ: 7 151 320, 00 грн; всього з ПДВ 8 581 584, 00 грн.

2. Загальна вартість контракту складає 8 581 584, 00 грн, в тому числі ПДВ: 1 430 264, 00 грн;

3. Базис поставки: СРТ склад (об`єкт) покупця. Адреса доставки вказується покупцем офіційним листом до 20.03.2020, яке являється невід`ємною частиною даного контракту;

4. Строк поставки товару 90 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати;

5. Умови оплати:

· попередня оплата 2 574 480, 00 грн до 17.01.2020;

· попередня оплата 3 212 946, 00 грн до 21.02.2020;

· остаточний платіж 2 794 158, 00 грн проводиться по отриманню повідомлення про готовність продукції до відвантаження на протязі трьох банківських днів.

6.Товар, який поставляється за даною специфікацією повинен бути новим, рік випуску 2020.

7. Товар (електродвигуни) відповідають технічним вимогам №ЄД09/1-1516.

Також 03.04.2020 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (покупець) було підписано специфікацію №2 від 03.04.2020 (додаток №2 до контракту) відповідно до якої сторони домовились про поставку товару за кількістю і номенклатурою, цінами, строком поставки:

найменування товару: полумуфта для електродвигуна ДАЗО-600ХК-4; кількістю 11 штук; ціна за одну одиницю без ПДВ: 25 000, 00 грн; загальна вартість без ПДВ: 275 000, 00 грн; всього з ПДВ 330 000, 00 грн.

2. Загальна вартість контракту складає 8 911 584, 00 грн, в тому числі ПДВ: 1 485 264, 00 грн;

3. Базис поставки: FCA Нова Каховка, склад постачальника;

4. Строк поставки товару: 18 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати;

5. Умови оплати: попередня оплата 330 000, 00 грн до 15.04.2020;

6. Товар, який поставляється за даною специфікацією повинен бути новим, рік випуску 2020.

02.04.2020 листом за вих. №200402/04 постачальник повідомив покупця про виготовлення і готовність до поставки електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук, просив прийняти їх на відповідальне зберігання. Зазначив, що поставка першої партії електродвигунів у кількості 5 штук на насосні станції буде здійснена 04.04.2020 та другої партії в кількості 6 штук - 07.04.2020. Вказаний лист підписано обома сторонами та скріплено печатками (т.1, а.с. 30).

03.04.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання згідно зазначеного листа №200402/04, відповідно до якого позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом передав, а відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 5 штук.

Окрім цього, 06.04.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання згідно зазначеного листа №200402/04, відповідно до якого позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом передав, а відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 6 штук.

23.04.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі №1 відповідно до якого постачальник передав, а покупець прийняв супровідну документації на електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1, а саме 11 паспортів на електродвигуни за заводськими номерами: 2134, 2135, 2136, 2137, 2138, 2139, 2140, 2141, 2142, 2143, 2144 та керівництво по експлуатації ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук (т.1. а.с.41).

24.06.2020 сторонами було підписано акт приймання передачі №2 відповідно до якого постачальник передав, а покупець прийняв супровідну документації з коригуванням дати виготовлення, оригінали на електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1, а саме 11 паспортів і протоколів випробувань на електродвигуни за заводськими номерами: 2134, 2135, 2136, 2137, 2138, 2139, 2140, 2141, 2142, 2143, 2144. Також у пункті 12 зазначеного акту сторонами погоджено, що паспорта отримані 23.04.2020 за актом приймання передачі №1 вважати недійсними. Вказаний акт підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та скріплений печатками товариств (т1. а.с.42).

24.06.2020 сторонами було підписано акт приймання-передачі №3 та 10.07.2020 акт приймання-передачі документів за описом №3, відповідно до яких постачальник передав, а покупець прийняв відповідні документи (т.1. а.с.43-44).

Також на виконання умов контракту покупцем було здійснено наступні оплати: 17.01.2020 за платіжним дорученням №137 у розмірі 2 000 000, 00 грн, 23.01.2020 за платіжним дорученням №141 у розмірі 574 480, 00 грн, 21.02.2020 за платіжним дорученням №169 у розмірі 2 000 000, 00 грн, 28.02.2020 за платіжним дорученням №174 у розмірі 606 473, 00 грн, 20.03.2020 за платіжним дорученням №200 у розмірі 106 473, 00 грн, 03.04.2020 за платіжним дорученням №213 у розмірі 100 000, 00 грн, 21.04.2020 за платіжним дорученням №246 у розмірі 165 000, 00 грн, 27.04.2020 за платіжним дорученням №264 у розмірі 165 000, 00 грн, з призначенням платежів «оплата за електродвигун асинхронний зг. контракта №200102/1 від 02.01.2020», всього на загальну суму 5 717 426, 00 грн.

Як зазначає позивач за первісним позовом після отримання електродвигунів відповідач відмовився підписувати видаткові накладні, а також повністю не оплатив їх вартість, в зв`язку з чим 16.03.2021 за вих. №1603/1 було направлено на адресу відповідача за первісним позовом лист про оформлення фактичного прийнятого товару та його оплату разом з видатковими накладними №28 від 23.04.2020, №27 від 28.04.2020, №10 від 16.03.2021 і №11 від 16.03.2021 в двох примірниках, разом з рахунками на оплату. Направлення вказаних документів підтверджується описом вкладення у цінний лист №374 та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 16.03.2021 (т.1. а.с. 54-57).

Предметом первісного позову є вимоги постачальника (позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом) до покупця (відповідача за первісним/позивача за зустрічним) про стягнення 3 194 158, 00 грн основного боргу за контрактом, 210 564, 75 грн інфляційних втрат, 448 201, 86 грн 15% річних та 220 395, 85 грн пені, а також зобов`язання відповідача за первісним позовом прийняти товар шляхом підписання наступних видаткових накладних №28 від 23.04.2020, №27 від 28.04.2020, №10 та №11 від 16.03.2021.

Предметом зустрічного позову є вимоги покупця (позивача за зустрічним/відповідача за первісним позовом) до постачальника (відповідача за зустрічним/позивача за первісним позовом) про розірвання контракту №200102/1 від 02.01.2020 та стягнення з відповідача за зустрічним позовом 5 717 426, 00 грн попередньої оплати і 3% річних у сумі 188 061, 66 грн.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У частині 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечене законом, зокрема статтею 15 Цивільного кодексу України. Перелік способів захисту порушеного права та/або інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України та не є вичерпним.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання первинних документів, оскільки такі документи підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Контракт укладений між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як убачається позивач за первісним позовом заявив вимогу про зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме: прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних.

Згідно зі статтею 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Отже, заявлена позивачем за первісним позовом вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії: підписати видаткові накладні є за своєю суттю вимогою про зобов`язання підписати первинні документи, прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних.

Згідно зі статтею 1, частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію. У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, що викликає зміну в структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства. Метою складання первинних документів є відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку.

Закон не містить приписів щодо часу складання первинного документа, але при цьому зобов`язує відобразити в обліку господарську операцію тільки у тому звітному періоді, в якому така господарська операція була здійснена (частина 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Врахувавши наведені норми закону суд зазначає, що вимога позивача за первісним позовом про зобов`язання відповідача підписати первинні документи (видаткові накладні) не стосується захисту його прав як постачальника за договором поставки, суперечить встановленим чинним законодавством способам захисту цивільних прав. Ця вимога у разі її задоволення не призведе до поновлення порушеного права позивача, а призведе до втручання в господарську діяльність суб`єкта господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 10.12.2020 у справі №910/14900/19.

З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги за первісним позовом (про зобов`язання прийняти товар шляхом підписання видаткових накладних).

Що стосується іншої частини позовних вимог за первісним та зустрічним позовами суд зазначає наступне.

Так, спірні правовідносини між сторонами в справі щодо стягнення заборгованості з оплати поставленого товару (за первісним позовом) та розірвання контракту і повернення попередньої оплати за непоставлений товар (за зустрічним позовом) виникли з контракту №200102/1 від 02.01.2020, є правовідносинами з поставки товарів (продукції), а зазначений контракт, як установлено судом вище за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662, статті 663, частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

З огляду на визначені позивачами підстави позовів (за первісними та зустрічними вимогами) спірними обставинами в цій справі, які є предметом дослідження, підлягають встановленню та мають значення для правильного вирішення спору цій справі, є обставини щодо поставки товару. Як убачається позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) посилається на виконання умов контракту щодо поставки товару (електродвигунів). Натомість відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) заперечує факт здійснення таких господарських операцій та зазначає про неотримання товару відповідно до умов контракту.

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Дослідивши надані позивачем за первісним позовом видаткові накладні, суд зазначає, що ці видаткові накладні не відповідають наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки не містять підпису покупця, з огляду на що ці видаткові накладні не можуть бути беззаперечними доказами факту поставки товару.

Разом з цим Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що в разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами в справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Як установлено судом вище 02.01.2020 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (покупець) було підписано специфікацію №1 від 02.01.2020 відповідно до якої сторони домовились про поставку товару - електродвигунів асинхронні з короткозамкнутим ротором ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 11 штук, строк поставки товару 90 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати. Умови оплати: попередня оплата 2 574 480, 00 грн до 17.01.2020, попередня оплата 3 212 946, 00 грн до 21.02.2020, остаточний платіж 2 794 158, 00 грн проводиться по отриманню повідомлення про готовність продукції до відвантаження на протязі трьох банківських днів (тобто до 07.04.2020).

Також 03.04.2020 між позивачем за первісним/відповідачем за зустрічним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним/позивачем за зустрічним позовом (покупець) було підписано специфікацію №2 від 03.04.2020, відповідно до якої сторони домовились про поставку товару: полумуфти для електродвигуна ДАЗО-600ХК-4 у кількістю 11 штук, загальною вартістю 330 000, 00 грн, строк поставки товару 18 днів, з правом дострокової поставки при виконанні умов оплати, умови оплати попередня оплата 330 000, 00 грн до 15.04.2020.

02.04.2020 листом за вих. №200402/04 постачальник повідомив покупця про виготовлення і готовність до поставки електродвигунів ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук, просив прийняти їх на відповідальне зберігання. Зазначив, що поставка першої партії електродвигунів у кількості 5 штук на насосні станції буде здійснена 04.04.2020 та другої партії в кількості 6 штук - 07.04.2020.

У подальшому сторонами було підписано акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання від 03.04.2020 відповідно до якого позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом передав, а відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 5 штук та акт приймання передачі товару на відповідальне зберігання від 06.04.2020, відповідно до якого позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом передав, а відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом прийняв електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 6 штук.

Крім цього, сторонами було підписано акти приймання передачі №1та №2 відповідно до яких постачальник передав, а покупець прийняв супровідну документації на електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1, а саме 11 паспортів на електродвигуни за заводськими номерами: 2134, 2135, 2136, 2137, 2138, 2139, 2140, 2141, 2142, 2143, 2144, керівництво по експлуатації ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук і протоколи випробувань на вказані електродвигуни.

Заперечуючи щодо первісного позову відповідач за первісним позовом зазначає, що електродвигуни, що були отримані ним за актами від 03.04.2020 та 06.04.2020 не відповідають умовам специфікації №1, оскільки не є новими електродвигунами 2020 року за виробництвом позивача за первісним позовом, а є фактично електродвигунами більш раннього року випуску іншого суб`єкта господарювання, що є порушенням істотних умов контракту. А тому вважає, що електродвигуни отримані ТОВ «Е2+» за актами приймання-передачі товару на відповідальне зберігання від 03.04.2020 та 06.04.2020 не є товаром, що мав постачатися за специфікацією №1 та не може бути поставлений за нею.

Суд відхиляє дані твердження відповідача за первісним позовом, з огляду на таке.

Так, до матеріалів справи сторонами долучено копії паспортів на електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001 у кількості 11 штук за заводськими номерами: 2134, 2135, 2136, 2137, 2138, 2139, 2140, 2141, 2142, 2143, 2144 (т.2. а.с.74-95), а також протоколи випробувань до них (т.2, а.с.96-106), з яких убачається, що датою випуску останніх є 30.03.2020, а також те, що електродвигуни відповідають технічним умовам ТУ У 27.1.-1:2017.

При цьому суд зазначає, що копії паспортів за вказаними електродвигунами, які долучені відповідачем за первісним позовом, що передавалися останньому 23.04.2020 на підставі акту приймання передачі №1 (т.1. а.с.41) не можуть бути належним доказом факту підтвердження їх виробництва в 2019 році, оскільки, як установлено судом вище 24.06.2020 сторонами було підписано другий акт приймання передачі №2 у пункті 12 якого погоджено, що паспорта отримані раніше 23.04.2020 за актом приймання передачі №1 вважати недійсними. Вказаний акт підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та скріплений печатками товариств (т1. а.с.42).

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача за первісним позовом відносно того, що позивач за первісним позовом не є виробником спірних електродвигунів, оскільки за умовами контракту та специфікації не передбачено, що продукція має бути виготовлена саме постачальником та як зазначає останнім ним дійсно було залучено до виконання контракту підрядника ТОВ «Трейдтехнологія», який в свою чергу залучив субпідрядника ТВО «Новокаховський електромеханічний завод», що також не суперечить умовам укладеного контракту.

У пункті 3.3. контракту сторони погодили, що приймання продукції здійснюється згідно Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю (від 15.06.1965 № П-6) та за якістю (від 25.04.1966 №П-7).

Пунктом 1 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості", затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 (далі - Інструкція) передбачено, що ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки чи іншими обов`язковими правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю.

Відповідно до п. 9 Інструкції приймання продукції проводиться в такі строки: а) продукції, що надійшла без тари, у відкритій тарі і в пошкодженій тарі, - в момент отримання її від постачальника чи зі складу органа транспорту або в момент розтину опломбованих і розвантаження неопломбованих транспортних засобів і контейнерів, але не пізніше термінів, встановлених для їх розвантаження; б) продукції, що надійшла в справній тарі: за вагою брутто і кількістю місць - у терміни, зазначені в підп. "а" цього пункту; за вагою нетто і кількістю товарних одиниць в кожному місці - одночасно з розкриттям тари, але не пізніше 10 днів, а для швидкопсувної продукції не пізніше 24 годин з моменту отримання продукції - при доставці продукції постачальником або при вивезенні її одержувачем зі складу постачальника і з моменту видачі вантажу органом транспорту - у всіх інших випадках.

Приймання вважається здійснено одночасно, якщо перевірка кількості продукції закінчена у встановлені терміни (п. 10 Інструкції).

Положеннями пункту 11 Інструкції передбачено, що приймання продукції проводиться особами, уповноваженими на те керівником або заступником керівника підприємства-одержувача. Ці особи несуть відповідальність за суворе дотримання правил приймання продукції. Підприємство-одержувач зобов`язане: а) створити для правильного та своєчасного приймання продукції умови, при яких забезпечувалася б схоронність і запобігалась би можливість утворення нестач і розкрадання продукції; б) забезпечити, щоб особи, які здійснюють прийомку продукції, добре знали справжню Інструкцію, а також правила приймання продукції за кількістю, встановлені відповідними стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими нормативними актами та договором поставки даної продукції; в) забезпечити точне визначення кількості отриманої продукції (ваги, кількості місць: ящиків, мішків, в`язок, кип, пачок тощо); г) систематично здійснювати контроль за роботою осіб, на яких покладено приймання продукції за кількістю, і попереджати порушення правил приймання продукції.

Відповідно до п. 12 Інструкції приймання продукції за кількістю проводиться по транспортним і супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликами та ін.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні. При одночасному отриманні продукції в декількох вагонах, контейнерах або автофургонах, вартість якої оплачується за одним розрахунковим документом, одержувач зобов`язаний перевірити кількість продукції, яка надійшла у всіх вагонах, контейнерах або автофургонах, якщо обов`язковими для сторін правилами чи договором не передбачена можливість часткової (вибіркової) перевірки. В акті приймання має бути зазначено кількість продукції, що надійшла роздільно в кожному вагоні, контейнері або автофургоні.

У силу приписів п. 16 Інструкції якщо при прийманні продукції буде виявлена недостача, то одержувач зобов`язаний призупинити подальшу прийомку, забезпечити збереження продукції, а також вжити заходів до запобігання її змішання з іншою однорідної продукцією. Про виявлену недостачу продукції складається акт з підписами осіб, які виконували прийомку продукції. У разі, коли при прийманні продукції виявлено невідповідність ваги брутто, окремих місць вагою, вказаною в транспортних або супровідних документах або на трафареті, одержувач не повинен здійснювати розтину тари та упаковки. Якщо при правильності ваги брутто недостача продукції встановлюється при перевірці ваги нетто або кількості товарних одиниць в окремих місцях, то одержувач зобов`язаний призупинити приймання решти місць, зберегти і пред`явити представнику, викликаному для участі в подальшому прийманні (пп. 17 і 18 цієї Інструкції), тару і упаковку розкритих місць і продукцію, що знаходилася всередині цих місць.

Пунктом 17 Інструкції встановлено, що одночасно з призупиненням приймання одержувач зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складанні двостороннього акта представника відправника, за умови що він з того ж міста, а якщо продукція отримана в оригінальній упаковці або в непошкодженій тарі виробника, що не є відправником, представника виробника з того ж міста. Представник іногороднього відправника (виробника) викликається у випадках, передбачених в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі. У цих випадках іногородній відправник (виробник) зобов`язаний не пізніше ніж на наступний день після отримання виклику одержувача повідомити телеграмою або телефонограмою, чи буде їм спрямований представник для участі в перевірці кількості продукції. Неотримання відповіді на виклик у вказаний термін дає право отримувачу здійснити приймання продукції до закінчення встановленого строку для явки представника відправника (виробника).

Представник відправника (виробника) з того ж міста зобов`язаний з`явитися не пізніше ніж в 3-денний термін після отримання виклику, не враховуючи часу, необхідного для проїзду, якщо інший термін не передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або в договорі.

Представник відправника (виробника) повинен мати посвідчення на право участі в прийманні продукції у одержувача.

Відправник (виробник) може уповноважити на участь у прийманні продукції підприємство, що у місці отримання продукції. В цьому випадку посвідчення представникові видається підприємством, що виділив його. У посвідченні повинно бути посилання на документ, яким відправник уповноважив дане підприємство брати участь у приймання продукції.

Вимогами пункту 17 Інструкції встановлено, що повідомлення про виклик представника відправника (виробника) має бути відправлено (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин, а щодо швидкопсувної продукції - негайно після виявлення недостачі, якщо інші строки не встановлені Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами або договором. В повідомленні повинно бути вказано: а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отримано; б) кількість відсутньої продукції і характер нестачі (кількість окремих місць, недостача в цілій тарі, недостача в пошкодженій тарі тощо); в) стан пломб; г) вартість продукції, якої бракує; д) час, на який призначене приймання продукції за кількістю.

Відповідно до п. 18 Інструкції при неявці представника відправника (виробника) за викликом одержувача, а також у випадках, коли виклик представника іногороднього відправника (виробника) не є обов`язковим, приймання продукції за кількістю і складання акта про недостачу проводиться: а) за участю представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником чи заступником керівника цього підприємства (організації), або б) за участю представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником чи заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням заводського, фабричного або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо відправник (виробник) дав згоду на односторонню прийомку продукції.

Керівники або заступники керівників підприємств та організацій за проханням підприємств-одержувачів виділяють їм представників для участі в прийманні продукції за кількістю (п. 19 Інструкції).

Згідно з п. 25 Інструкції якщо при прийманні продукції за участю представника, зазначеного в п. 17 або 18 цієї Інструкції, буде виявлена недостача продукції проти даних, вказаних в транспортних і супровідних документах (рахунку-фактурі, специфікації, описи, в пакувальних ярликах та ін.), то результати приймання продукції за кількістю оформляються актом. Акт повинен бути складений в той же день, коли недостача виявлена.

Якщо при прийманні продукції одночасно будуть виявлені не тільки недостача, але й надлишки її проти транспортних і супровідних документів відправника (виробника), то в акті повинні бути вказані точні дані про ці надлишки.

Акт повинен бути підписаний всіма особами, що брали участь в прийманні продукції за якістю. Особа, незгодна з вмістом акта, зобов`язана підписати акт з відміткою про незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, який містить дані, що не відповідають дійсності.

Акт приймання продукції затверджується керівником або заступником керівника підприємства-одержувача не пізніше ніж на наступний день після складання акта (п. 26 Інструкції).

Згідно з п. 28. Інструкції акти приймання продукції за кількістю реєструються і зберігаються в порядку, встановленому на підприємстві-одержувачі.

Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7 зі змінами та доповненнями, передбачено, що приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться на складі одержувача в такі строки:

а) при міжміських поставках - не пізніше 20 днів, а швидкопсувної продукції - не пізніше 24 год. після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції одержувачем;

б) при постачанні в межах міста - не пізніше 10 днів, а швидкопсувної продукції - 24 год. після надходження продукції на склад одержувача.

Приймання продукції за якістю і комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т. п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла і в акті вказується, які документи відсутні (п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7).

Згідно з п. 16 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7, при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншого однорідної продукцією. Одержувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника іногороднього виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особливих умовах постачання, інших обов`язкових правилах або договорі.

Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) має бути надіслане (передане) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин, а щодо продукції, що швидко псується , негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки встановленим вимогам, якщо інші терміни не встановлені Основними та Особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами чи договором (п.18 Інструкції №П-7)

Відповідно до п. 19 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7, представник виготовлювача (відправника), що знаходиться в межах одного міста, зобов`язаний з`явитися за викликом одержувача не пізніше ніж на наступний день, а по швидко псується, - не пізніше 4 год. після отримання виклику, якщо в ньому не вказаний інший термін явки.

Іногородній виробник (відправник) зобов`язаний не пізніше ніж на наступний день після отримання виклику одержувача повідомити телеграмою або телефонограмою, чи буде направлений представник для участі в перевірці якості продукції. Неотримання відповіді на виклик в зазначений термін дає право отримувачу здійснити приймання продукції до закінчення встановленого терміну явки представника виготовлювача (відправника).

Представник іногороднього виготовлювача (відправника) зобов`язаний з`явитися не пізніше ніж у триденний термін після отримання виклику, не враховуючи часу, необхідного для проїзду, якщо інший термін не передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

Представник виготовлювача (відправника) повинен мати посвідчення на право участі у визначенні якості і комплектності надійшла до одержувача продукції.

Виробник (відправник) може уповноважити на участь у прийманні отримувачем продукції підприємство, що знаходиться в місці отримання продукції. В цьому випадку посвідчення представникові видається підприємством, що виділив його. У посвідченні повинна бути зроблено посилання на документ, яким виробник (відправник) уповноважив дане підприємство брати участь у прийманні продукції.

Згідно з п. 20 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7, при неявці представника виготовлювача (відправника) на виклик одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю.

При відсутності відповідної інспекції за якістю або бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або неявці його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться, зокрема за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації).

У всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами або договором для визначення якості продукції передбачений відбір зразків (проб), особи, які беруть участь у прийманні продукції за якістю, зобов`язані відібрати зразки (проби) цієї продукції.

Відбір зразків (проб) виробляється в точній відповідності з вимогами зазначених вище нормативних актів. Відібрані зразки (проби) опечатуються або пломбуються і забезпечуються етикетками, підписаними особами, які беруть участь у відборі (п. 26 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7).

Пунктом 27 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7 визначено, що про відбір зразків (проб) складається акт, що підписується усіма особами, що приймали в цьому участь.

Відповідно до п. 29 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-7 за результатами приймання продукції за якістю і комплектності з участю представників, зазначених в пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції.

Акт повинен бути складений в день закінчення приймання продукції за якістю і комплектністю.

Тобто, враховуючи умови Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю (від 15.06.1965 № П-6) та за якістю (від 25.04.1966 №П-7), відповідач за первісним позовом (покупець) у разі невідповідності електродвигунів умовам специфікації мав би призупинити подальшу прийомку продукції і скласти відповідний акт та повідомити про це постачальника. Вказаних документів останнім суду надано не було. Натомість підписано акти від 03.04.2020 та 06.04.2020 без будь-яких зауважень та заперечень.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи після отримання електродвигунів у квітні 2020 року та до моменту звернення постачальником до суду (06.04.2021) з позовом покупцем (відповідачем за первісним позовом), майже рік не висловлював жодних претензій та не звертався до позивача за первісним позовом щодо заміни чи поставки інших електродвигунів.

Разом з тим, як убачається з листа третьої особи-1 від 22.05.2020 за №05-10/322 на насосні станції зрошення 03.04.2020 та 06.04.2020 були доставлені електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 9 штук, заводські номера 2135, 2140, 2137, 2138, 2144, 2136, 2143, 2139, 2142, які на даний час експлуатуються в складі насосного агрегату (т.1 а.с.45)

Відповідно до листів третьої особи-2 від 26.10.2020 за №11-11/949 та від 03.02.2021 на насосну станцію підприємства №10 розподільчого каналу Р-5 06.04.2020 були доставлені електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 2 штук, заводські номера 2141 і 2134 нові 2020 року випуску виробником яких є ТОВ «НВО «ЗКЕМ» (позивач за первісним позовом), які змонтовані відповідачем за первісним позовом згідно договору №3Н/19 від 24.12.2019 та на даний час експлуатуються в складі насосного агрегату. Також зазначено, що необхідна документація на вказані електродвигуни (паспорт, керівництво з експлуатації) в необхідній кількості є в наявності (т.1. а.с.46-47).

У поясненнях щодо позову (т.2, а.с. 138-140) та на виконання вимог ухвали суду від 15.06.2021 (т.2. а.с.142-161) третьою особою-1 зазначено, що в період 04 та 07 квітня 2020 року від ТОВ «Е2+» (відповідача за первісним позовом) отримано електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) у кількості 9 штук, заводські номера 2135, 2140, 2137, 2138, 2144, 2136, 2143, 2139, 2142, на дані електродвигуни також надано паспорти та протоколи випробувань. Зазначено, що заміна вказаних двигунів була здійснена представника ТОВ «Е2+» на виконання енергосервісних договорів предметом яких є здійснення енергосервісу комплексу споруд насосних станцій зрошення №1-Р-5, 36, 37, 39, 40, 46, 47А.

06.07.2021 від третьої особи-2 надано копії паспортів та проколів випробувань на електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 (320 кВт., 6000 В, 1500 об/хв, ІМ1001) заводські номера 2141 та 2134.

Дослідивши вказані документи та надані третіми особами пояснення в сукупності, суд приходить до висновку, що електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук за заводськими номерами: 2134, 2135, 2136, 2137, 2138, 2139, 2140, 2141, 2142, 2143, 2144 2020 року випуску, разом з документами є тими самими електродвигунами, які були передані позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом на виконання умов контракту за актами від 03.04.2020 та 06.04.2020.

Вказане свідчить про те, що відповідач за первісним позовом не тільки прийняв електродвигуни від позивача за первісним позовом, але й розпорядився ними на власний розсуд, що також свідчить про необґрунтованість тверджень відповідача за первісним позовом щодо прийняття зазначених електродвигунів лише на зберігання.

Окрім того, відповідно до ч. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно із ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (стаття 938 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.943 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто.

Згідно із ст.944 Цивільного кодексу України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Надані сторонами акти від 03.04.2020 та 06.04.2020 (т.1. а.с. 31-32) ні за ознаками, ні за своєю суттю не є доворами зберігання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи вказані вище норми, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом виконано умови контракту та поставлено відповідачу за первісним позовом електродвигуни ДАЗО-600ХК-4У1 у кількості 11 штук.

Отже, позовні вимоги за зустрічним договором у частині розірвання контракту, з підстав порушення його істотних умов щодо поставки електродвигунів відповідно до погоджених умов, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позовні вимоги за зустрічним позовом щодо стягнення 5 717 426, 00 грн попередньої оплати та 188 061, 66 грн 3% річних, які є похідними також залишаються судом без задоволення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи погоджені сторонами строки оплати та ціну контракту (8 911 584, 00 грн), а також здійснені відповідачем за первісним позовом платежі в загальному розмірі 5 717 426, 00 грн, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову в частині стягнення з відповідача за первісним позовом суми основної заборгованості в розмірі 3 194 158, 00 грн, а тому первісний позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 210 564, 75 грн інфляційних втрат за загальний період з квітня 2020 року по лютий 2021 року, 448 201, 86 грн 15% річних за загальний період з 08.04.2020 по 16.03.2021 та 220 395, 85 грн пені за загальний період з 08.04.2020 по 16.10.2020.

У пунктах 4.1. та 4.2. контракту сторонами погоджено, що за порушення умов оплати, поставки оплаченого товару, винна сторона виплачує штрафну пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочки. Покупець, який прострочив оплату товару, зобов`язаний заплатити постачальнику суму боргу з індексом інфляції, а також щомісячні проценти за користування його грошовими коштами в сумі 10% від суми боргу, а також 15% річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями в Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на наведені вище положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Отже, в зв`язку з несвоєчасною оплатою товару, покупець (відповідач за первісним позовом), виходячи з положень ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, є порушником встановленого договором зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених контрактом та законом.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок пені в сумі 220 395, 85 грн за загальний період з 08.04.2020 по 16.10.2020, суд встановив, що останній є арифметично вірним, відповідає положенням чинного законодавства та умовам контракту, в зв`язку з чим позовна вимога за первісним позовом про стягнення пені підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Згідно з п. 4.2. контракту сторони погодили, що покупець, який прострочив оплату товару, зобов`язаний заплатити постачальнику суму боргу з індексом інфляції, а також 15% річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що пунктом 4.2. договору сторони узгодили інший розмір % річних, сплата яких передбачена в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд перевіривши здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок 15% річних за загальний період з 08.04.2020 по 16.03.2021, вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги за первісним позовом у частині стягнення з відповідача за первісним позовом у розмірі 448 201, 86 грн 15% річних підлягають задоволенню.

Також перевіривши здійснений позивачем за первісним розрахунок інфляційних втрат у розмірі 210 564, 75 грн за загальний період з квітня 2020 року по лютий 2021 року, судом визнано його обґрунтованими та арифметично вірними, а тому позовні вимоги за первісним позовом про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. ) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд частково задовольняє первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» та в повному обсязі відмовляє в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+».

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Е2+» (03191, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 56, квартира 52, ідентифікаційний код 41656270) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче об`єднання «Завод крупних електричних машин» (74900, Херсонська область, місто Нова Каховка, вулиця Фабрична, будинок 6-В, ідентифікаційний код 41304819) 3 194 158 (три мільйони сто дев`яносто чотири тисячі сто п`ятдесят вісім) грн 00 коп. основного боргу, 220 395 (двісті двадцять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн 85 коп. пені, 210 564 (двісті десять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн 75 коп. інфляційних втрат, 448 201 (чотириста сорок вісім тисяч двісті одну) грн 86 коп. 15% річних та 61 099 (шістдесят одну тисячу дев`яносто дев`ять) грн 81 коп. судового збору.

3. У іншій частині первісного позову відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 06.12.2021.

Суддя Я.А.Карабань