ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021м. ДніпроСправа № 904/2104/19 (904/7267/21)
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В. за участю секретаря судового засідання Сечиної Ю.Ю., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18-б, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод", м. Дніпро

про повернення пені в розмірі 626 493,29 грн.

Представники:

від позивача представник не з`явився

від відповідача представник П`ятигорець Ю.О. ордер ДП № 1466/000010 від 08.08.19р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" про стягнення пені у розмірі 626 493,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором №18-0427-02 від 06.04.2018 р. в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 08.09.2021 о 12:15 год. Викликано у судове засідання повноважних представників сторін, визнавши їх явку обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 відкладено підготовче засідання на 12.10.2021 о 09:45 год. Викликано у судове засідання повноважних представників сторін, визнавши їх явку обов`язковою.

30.09.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував у повному обсязі. Судом відзиві прийнято до відома.

11.10.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив. Судом відповідь на відзив прийнята до відома.

11.10.2021 представник відповідача подав до суду клопотання про витребування доказів у справі №904/2104/19(904/7267/21), в якому просив суд: - витребувати у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» документи, які підтверджують надання ТОВ «Торговий Дім Дніпропетровський трубопрокатний завод» залізничні піввагони під завантаження, в обсягах необхідних для поставки об`єму узгодженого в Специфікації № 31 від 01.11.2020р. та Специфікації № 32 від 01.12.2020р. до Договору у листопаді 2020р. та відповідно у грудні 2020р.; - витребувати у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» наказ № 878 від 16.10.2020р. «про підготовку та проведення 1-етапу капітального ремонту, вагоноперекидача баштового № 1, інв. № 0511516, агломераційного цеху №2». Судом клопотання прийнято до розгляду.

12.10.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи. Судом долучено до справи подані позивачем докази.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 задоволено усне клопотання представника ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 10.11.2021 року о 10:00 год. Задоволено клопотання ТОВ "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" про витребування доказів, а саме:

- Витребувано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» документи, які підтверджують надання ТОВ «Торговий Дім Дніпропетровський трубопрокатний завод» залізничні піввагони під завантаження, в обсягах необхідних для поставки об`єму узгодженого в Специфікації № 31 від 01.11.2020р. та Специфікації № 32 від 01.12.2020р. до Договору у листопаді 2020р. та відповідно у грудні 2020р.;

- Витребувано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» наказ № 878 від 16.10.2020р. «про підготовку та проведення 1-етапу капітального ремонту, вагоноперекидача баштового № 1, інв. № 0511516, агломераційного цеху №2».

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.12.2021 о 10:00год. Явку у судове засідання повноважних представників учасників судового процесу визнано обов`язковою.

В судове засідання 01.12.2021 з`явився представник відповідача, який проти позову заперечував у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник позивача в судове засідання 01.12.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, у зв`язку з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника у судовому засіданні.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.12..2021р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.04.2018 між Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (Покупець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський трубопрокатний завод» ( Постачальник, Відповідач) укладений договір № 18-0427-02 (надалі Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця з метою здійснення господарської діяльності продукцію (номенклатура продукції, найменування виробника зазначається в специфікаціях до даного Договору, що іменується за текстом Продукція, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Продукцію на умовах, викладених в Договорі.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що загальна кількість Продукції, що підлягає поставці, одиниці виміру, асортимент, сортамент, номенклатура визначаються Специфікацією за погодженням сторін. Кількість кожної партії Продукції вказується в Сертифікаті якості, рахунку-фактурі та залізничній (товарно-транспортній) накладній на цю партію.

Пунктом 4.1 Договору обумовлено, що Покупець оплачує Продукцію шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у наступному порядку: на протязі десяти банківських днів з дати відвантаження на підставі рахунку-фактури на оплату, оформленого представником Постачальника

Згідно пункту 5.1. Договору умови, строки поставки Продукції, і в разі необхідності, перелік вантажовідправників та вантажоотримувачей та виробників, вказуються в Специфікаціях до Договору.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що поставка Продукції здійснюється на умовах FCA в редакції Інкотермс-2010. Поставка Продукції здійснюється рівномірними партіями, завантаженими у власні залізничні напіввагони Покупця. Під партією Продукції розуміють Продукцію, відвантажену за одним сертифікатом якості залізничним транспортом, відповідно до письмової заявки Покупця. Перевізним документом на завантажений напіввагон є «Супровідний документ» форми № 2 ПАТ «Дніпровський меткомбінат». Датою поставки вважається дата відвантаження завантажених вагонів на навантажувальному майданчику з наступним оформленням прийомо-здавального акту в цей же день, оформленого спільно з представниками Постачальника та Покупця відповідно до кількості Продукції, зваженого на вагах Покупця.

Пунктами 8.1, 8.2 Договору передбачено, що його сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором відповідно до законодавства України. За порушення Постачальником строків поставки, він сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки від суми невиконаного зобов`язання.

Специфікацією № 31 від 01.11.2020 сторони Договору узгодили поставку сировини для агломераційного виробництва ТУ У 13.1-1:2008 виробництва ТОВ «ТЕКС-К» запланованою кількістю 17 000тн, на загальну суму 9 862 380,00грн з ПДВ, із строком поставки листопад 2020 з умовами поставки FCA-відвантажувальний майданчик/колія Вантажовідправника. Завантаження залізничних вагонів, наданих Покупцем, здійснюється на завантажувальному майданчику/колії Вантажовідправника. Вантажовідправником є ФОП Біленко А.В.

Специфікацією № 32 від 01.12.2020 сторони Договору узгодили поставку сировини для агломераційного виробництва ТУ У 13.1-1:2008 ООО «ТЕКС-К» запланованою кількістю 18 000,00тн на загальну суму 10 463 904,00грн, із строком постачання грудень 2020, з умовами поставки FCA-відвантажувальний майданчик/колія Вантажовідправника. Завантаження залізничних вагонів, наданих Покупцем, здійснюється на завантажувальному майданчику/колії Вантажовідправника. Вантажовідправником є ФОП Біленко А.В.

У відповідності до умов Договору Позивач Листом від 30.10.2020 № 01/МБ-1608 замовив поставку сировини для агломераційного виробництва на листопад 2020 в кількості 12000 тн; Листом від 30.11.2020 № 01/МБ-1716 замовив поставку сировини для агломераційного виробництва на грудень 2020 в кількості 18 000 тн.

Звертаючись до суду із цим позовом Позивач стверджує, що з урахуванням кількості заявленої до поставки продукції в листопаді 2020 (12 000,00тн) та умов Договору щодо толерансу в розмірі +/- 7,0% щомісячного обсягу поставки, Відповідачем порушені умови Договору щодо строків поставки обумовленого Договором обсягу сировини для агломераційного виробництва в кількості 5 991,95тн, на суму 3 476 169,87грн.

Прострочення поставки Відповідачем Продукції згідно зі специфікацією № 31 до Договору склало 182 дні (за період з 01.12.2020 по 31.05.2021), у зв`язку з чим Позивачем нараховану пеню, на підставі пункту 8.2 Договору, у загальному розмірі 225 141,52 грн.

Також, з урахуванням кількості заявленої до поставки сировини для агломераційного виробництва в грудні 2020 (18 000,00тн) та умов Договору щодо толерансу в розмірі +/- 7,0% щомісячного обсягу поставки, Відповідачем порушені умови Договору щодо строків поставки обумовленого Договором обсягу сировини для агломераційного виробництва в кількості 12 650,45тн, на суму 7 354 086,10 грн.

Прострочення поставки Відповідачем Продукції згідно зі специфікацією № 32 до Договору склало 151 день (період з 01.01.2021 по 31.05.2021), у зв`язку з чим Позивачем нараховано пеню, на підставі пункту 8.2 Договору, у загальному розмірі 401 351,77 грн.

Відтак, за порушення Відповідачем договірних зобов`язань щодо строків поставки сировини для агломераційного виробництва, які обумовлені специфікаціями №№ 31, 32 до договору № 18-0427-02 від 06.04.2018, Позивачем нараховано пеню на підставі пункту 8.2 Договору, у сукупному розмірі 626 493,29 грн.

У відзиві на позовну заяві Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що відповідно до умов укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору поставки №18-0427-02 від 06.04.2018, обов`язку Відповідача поставити/передати Позивачу Продукцію, передує обов`язок Позивача надати Відповідачу технічно справні залізничні піввагони для завантаження. Відповідач також зазначає, що листом за вих.№314 від 23.11.2020 повідомив Позивачу, що на виконання умов Договору №18-0427-02 від 06.04.2018 та Специфікації №32 від 01.11.2020 до нього, в період з 01.11.2020 по 07.11.2020 було відвантажено сировину у надані Позивачем вагони, а саме, у кількості 5 168,05 тн, на загальну суму 2 998 192,54 грн. Крім того зазначено, що Відповідачем відвантажено сировину у обсязі об`єму наданих Позивачем під завантаження з/д піввагонів. Проте, Позивач свого обов`язку щодо своєчасної і в повному обсязі оплати за поставлену продукцію не виконав, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 538, ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України, Відповідач вважає наявними підстави для зупинення подальшої поставки Продукції до повної оплати отриманої продукції.

Крім того, цим же листом Відповідач повідомив Позивача, що у разі ненадання необхідного обсягу з/д піввагонів, Відповідач не матиме змоги виконати умови Договору щодо поставки сировини у листопаді 2020 р. Також, просив Позивача повідомити про дату закінчення планового ремонту вантажоопрокида і дату початку приймання вантажів.

Як вже зазначалось, ухвалою суду від 12.10.2021 задоволено клопотання ТОВ "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" та витребувано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» документи, які підтверджують надання ТОВ «Торговий Дім Дніпропетровський трубопрокатний завод» залізничні піввагони під завантаження, в обсягах необхідних для поставки об`єму узгодженого в Специфікації № 31 від 01.11.2020р. та Специфікації № 32 від 01.12.2020р. до Договору у листопаді 2020р. та відповідно у грудні 2020р.; витребувано у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» наказ № 878 від 16.10.2020р. «про підготовку та проведення 1-етапу капітального ремонту, вагоноперекидача баштового № 1, інв. № 0511516, агломераційного цеху №2». Однак, Позивачем проігноровано вимоги ухвали суду від 12.10.2021, витребуваних доказів до суду не надано.

Оцінюючи доводи сторін, наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача пені за порушення умов Договору №18-0427-02 від 06.04.2018 щодо своєчасної поставки продукції.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом за нормами Цивільного та Господарського кодексів України, які регламентують правовідносини з розрахунків в межах купівлі-продажу, а також інших відповідних нормативно-правових актів, які регулюють відносини в сфері поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України на продавця покладено обов`язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до Договору №18-0427-02 від 06.04.2018, укладеному між Позивачем та Відповідачем, сторонами узгоджено Специфікацію № 31 від 01.11.2020 на поставку продукції у кількості 17 000тн, на загальну суму 9 862 380,00грн з ПДВ, із строком поставки листопад 2020 та Специфікацією № 32 від 01.12.2020 на поставку продукції у кількості 18 000,00тн на загальну суму 10 463 904,00грн, із строком постачання грудень 2020.

Відповідачем у листопаді та грудні 2020 не було поставлено продукцію в кількості, обумовленій у Специфікації №31 та Специфікації №32 до Договору №18-0427-02 від 06.04.2018, а саме, в листопаді 2020 р. Відповідачем поставлено продукції у кількості 5 168,05тн на загальну суму 2 998 192,54 грн; в грудні 2020 р. Відповідачем поставлено продукції у кількості 4 089,55тн на загальну суму 2 377 369,92 грн, що не заперечувалось сторонами и не спростовано в ході судового розгляду справи.

Разом з тим, Відповідач доводить, що поставка продукції здійснювалась відповідно до обсягу наданих Позивачем залізничних піввагонів під завантаження, а оскільки у спірний період іншого обсягу залізничних піввагонів Позивачем не було надано, то порушення умов Договору з боку Відповідача відсутнє.

Так, згідно пунктом 5.2 Договору визначено, що поставка Продукції здійснюється на умовах FCA в редакції Інкотермс-2010. Поставка Продукції здійснюється рівномірними партіями, завантаженими у власні залізничні напіввагони Покупця.

Також, зазначеними Специфікаціями №31 та №32 до Договору №18-0427-02 від 06.04.2018 встановлені умови поставки, відповідно до яких навантаження залізничних вагонів, наданих Позивачем, здійснюється на навантажувальній площадці/путі Вантажовідправника.

Частина 5 статті 692 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Частина 2 статті 538 Цивільного кодексу України встановлює, що при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону; у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина 3 статті 538 Цивільного кодексу України).

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває право вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Виходячи із правової природи укладеного між сторонами договору поставки та його змісту можна дійти висновку, що у взаємних відносинах сторін з виконання цього договору місце зустрічне виконання зобов`язання. Тобто, виконання Відповідачем зобов`язань щодо поставки обумовленої Договором продукції безпосередньо залежить від виконання Позивачем зобов`язання щодо надання достатнього обсягу транспорту (вагонів) під завантаження.

Одночасно з цим, суд враховує положення ч. 1 ст. 74 ГПК України, за змістом якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід зазначити, що 17 жовтня 2019 р. набув чинності Закон України від 20 вересня 2019 р. № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було внесено зміни до ГПК України, зокрема, змінено назву статті 79 цього Кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Так, відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 р. у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 р. у справі № 917/2101/17).

Наведений стандарт доказування також застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей" ("balance of probabilities"). Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

З урахуванням наведеного оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне зазначити, що своїм листом за вих.№314 від 23.11.2020 Відповідач вказав, що на виконання умов Договору №18-0427-02 від 06.04.2018 та Специфікації №32 від 01.11.2020, в період з 01.11.2020 по 07.11.2020 було відвантажено сировину у обсязі об`єму наданих Позивачем під завантаження напіввагонів, та крім того Відповідач повідомив, що наступне виконання умов договору щодо поставки продукції буде можливим після сплати заборгованості за поставлену продукція та за умови, що Позивачем відповідно до умов Договору будуть надані напіввагони під завантаження.

У свою чергу, Позивач не спростував доводів Відповідача та не надав витребуваних судом доказів щодо виконання свого обов`язку з надання напіввагонів під завантаження, від чого в даному випадку безпосередньо залежить можливість виконання зобов`язань відповідача щодо поставки продукції. Крім того, Позивач не спростував, що був належним чином повідомлений про зупинення подальшої поставки у зв`язку з наявністю заборгованості за вже поставлену продукцію.

За наведених обставин, суд вважає недоведеними обставини порушення Відповідачем зобов`язань за Договором №18-0427-02 від 06.04.2018 щодо строку поставки продукції відповідно до узгоджених сторонами Специфікації № 31 від 01.11.2020 та Специфікацією №32 від 01.12.2020, що унеможливлює застосування передбачених пунктом 8.2 Договору наслідків порушення строків поставки, у вигляді сплати Покупцю пені.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд також зазначає, що сторонам була в достатній мірі надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання, при цьому суд вважає, що Відповідачем надано достатні докази на спростування позовних вимог, які у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами є в достатній мірі переконливими, в той час як Позивачем в ході розгляду справи не спростовано аргументів і доводів Відповідача, у зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпропетровський трубопрокатний завод" про стягнення пені відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.12.2021р.

Суддя І.В. Владимиренко