номер провадження справи 22/34/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 Справа № 908/2938/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Шолоховій С.В.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2938/21

за позовом: Повного товариства Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю Інтер-Ріелті і Компанія (вул. Жилянська, буд. 101, м. Київ, 01135)

до відповідача: Приватного підприємства Гост (вул. Привокзальна, буд. 46, м. Оріхів, Оріхівський район, Запорізька область, 70500)

про стягнення 34 143,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

11.10.2021 Повне товариство Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю Інтер-Ріелті і Компанія звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою (вих. № 4620 від 04.10.2021) до Приватного підприємства Гост про стягнення 30055,28 грн. заборгованості, 1211,47 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.06.2020 по 04.10.2021, 2876,60 грн. інфляційних нарахувань за період з червня 2020 по серпень 2021. Позов обґрунтований ст.ст. 529, 625, 1212 ЦК України, умовами договору оренди від 01.06.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після повернення об`єкту оренди за договором оренди від 01.06.2018 відповідач не повернув позивачу суму невикористаних платежів з орендної плати в розмірі 30055,28 грн. та користується ними безпідставно.

У заяві вих. № 4495 від 21.10.2021, якою усунуті недоліки позовної заяви, позивач зазначив, що у додатковій угоді від 21.01.2019, копія якої долучена до матеріалів справи, міститься описка в назві, замість посилання на договір оренди зазначено слово «суборенди». Всі інші реквізити та умови додаткової угоди вказані правильно, сторони зазначені як «орендар» та «орендодавець». Оплати згідно цієї угоди здійснювалися з посиланням на договір оренди від 01.06.2018. Також зазначив, що інфляційні втрати та 3% річних нараховані з 01.06.20120, оскільки договір оренди припинив свою дію 31.05.2020. Отже, з дня, наступного за останнім днем дії договору оренди, сплачені та не використані авансові платежі знаходяться у відповідача без належних правових підстав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2938/21 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.10.2021 вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.11.2021 суддею Ярешко О.В. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі № 908/2938/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 30.11.2021.

У судове засідання представники сторін не з`явилися. Про дату, час і місце судового слухання справи сторони повідомлені відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі та призначення справи до судового розгляду була направлена відповідачу на адресу, зазначену позивачем, та згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Привокзальна, буд. 46, м. Оріхів, Оріхівський район, Запорізька область, 70500.

Вказана ухвала суду повернута без вручення, з відміткою на довідці Укрпошти від 19.11.2021 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач не повідомляв суд про зміну свого місцезнаходження.

Згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з ухвалою суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та отримати копію ухвали на поштовому відділенні зв`язку.

При цьому судом враховано правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають самостійно вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд враховує, що копія позовної заяви з додатками надсилалася позивачем відповідачу, відтак відповідачу було відомо про звернення позивача з позовом до суду.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"). Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України"). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (рішення Суду від 21.10.2010 у справі "Білий проти України").

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Разом з тим, ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" Європейським судом з прав людини наголошено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді.

Згідно з ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності сторін судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача. Суд також враховує, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалася.

У судовому засіданні 30.11.2021 судом справу розглянуто по суті, підписано вступну та резолютивну частини рішення.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

01.06.2018 між фізичною особою-підприємцем Кривденко Людмилою Анатоліївною (орендодавець) та Повним товариством Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю Інтер-Ріелті і Компанія (орендар, позивач) укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне орендне користування нежитлове приміщення площею 37,9 кв.м, розташоване за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Гоголя, буд. 9, приміщення 2 (далі за текстом об`єкт оренди).

За умовами п. 2.4.2 договору, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату та відшкодовувати комунальні послуги відповідно до умов розділу 4 договору.

Згідно з п. 4.1 договору, розмір щомісячної орендної плати за об`єкт оренди з урахуванням її індексації складає 15400,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.1.1 договору сторони встановили, що протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за два останні місяці оренди. Оскільки сума орендної плати за останній місяць оренди сплачена орендарем на умовах передоплати, її розмір не змінюється, якщо протягом строку дії договору відбувається підвищення розміру орендної плати.

Згідно з п. 4.1.2 договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі орендар сплачує орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди.

Відповідно до п. 4.2 договору, орендна плата нараховується орендодавцем та сплачується орендарем з 15 (п`ятнадцятого) календарного дня користування об`єктом оренди. Орендна плата за користування об`єктом оренди протягом перших 14 (чотирнадцяти) днів дорівнює вартості спожитих комунальних послуг. Орендна плата за неповний календарний місяць розраховується, виходячи з фактичної кількості днів користування орендарем об`єктом оренди.

Сума орендної плати сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця до 5-го числа місяця за поточний на підставі договору (п. 4.3).

В склад орендної плати не входять витрати орендодавця на оплату витрат за спожиті орендарем комунальні послуги (електропостачання, водопостачання, водовідведення, вивіз твердих побутових відходів, прибирання та охорона внутрішнього двора). Орендар компенсує орендодавцю витрати на їх сплату згідно з показниками лічильників відповідно до тарифів постачальників послуг, на підставі наданих орендодавцем рахунків, протягом 5 робочих днів з дня надання рахунку. Орендодавець надає орендарю рахунки на сплату по мірі їх надходження від постачальників комунальних послуг (п. 4.4).

Термін дії договору встановлено у п. 8.1 - до 30.04.2021 з моменту передачі об`єкту оренди за актом прийому-передачі. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до дати закінчення дії договору не заявить про своє бажання розірвати договір, він пролонгується без додаткового узгодження сторін на наступний календарний рік необмежену кількість разів.

Згідно з п. 8.2, договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (повернення) об`єкту оренди.

19.06.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди за актом прийому-передачі.

21.01.2019 сторони уклали додаткову угоду до договору від 01.06.2018, якою виклали в іншій редакції пункт 4.1 договору, визначивши, що починаючи з 01.02.2019 розмір щомісячної орендної плати за об`єкт оренди з урахуванням її індексації складає 14900,00 грн. З 01.02.2020 розмір щомісячної орендної плати за об`єкт оренди з урахуванням її індексації складає 15400,00 грн. Також виклали в іншій редакції пункт 4.1.1 договору, визначивши, що протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за три останні місяці оренди. Оскільки сума орендної плати за останній місяць оренди сплачена орендарем на умовах передоплати, її розмір не змінюється, якщо протягом строку дії договору відбувається підвищення розміру орендної плати. Пункт 4.4 доповнено абзацом у наступній редакції: «Орендар повинен компенсувати орендодавцю витрати на електроенергію шляхом 100% попередньої оплати в розмірі вартості фактичних спожитих послуг за попередній місяць. Орендодавець зобов`язаний надати рахунок, а орендар сплатити його на протязі 3-х банківських днів».

01.01.2020 орендарем, орендодавцем та Приватним підприємством Гост (новий орендодавець, відповідач) підписано договір про внесення змін (заміну сторони) до договору оренди нежитлового приміщення від 01.06.2018, відповідно до якого замінено з 01.01.2020 орендодавця за договором оренди на нового орендодавця - Приватне підприємство Гост, якого визначено набувачем всіх прав та обов`язків орендодавця, визначених договором оренди.

Новий орендодавець (ПП Гост) у п. 7 договору про внесення змін (заміну сторони) до договору оренди нежитлового приміщення від 01.06.2018 підтвердив, що ознайомлений зі станом розрахунків за договором оренди та наявністю авансових платежів орендаря станом на 01.01.2020 у сумі 46200,00 грн. Згідно з п. 8 цього договору, права та обов`язки орендодавця, передбачені у договорі оренди, переходять до нового орендодавця з моменту підписання цього договору про внесення змін.

26.03.2020 позивач та відповідач підписали додаткову угоду до договору оренди, у п. 2 якої встановили, що у зв`язку з введенням на території України карантину, починаючи з 01.04.2020 по 30.04.2020 (включно) розмір щомісячної орендної плати складає 9000,00 грн.

31.05.2020 сторони підписали акт прийому-передачі (повернення) до договору оренди нежитлового приміщення від 01.06.2018, яким засвідчили, що орендар повернув, а орендодавець прийняв зі строкового платного орендного користування об`єкт оренди, взаємні претензії у сторін відсутні.

Відповідно до платіжних доручень, копії яких долучено до матеріалів справи, позивач сплатив 372106,45 грн. орендної плати, зокрема, згідно з платіжним дорученням № К000007180 від 07.06.2018 сплатив 30800,00 грн. гарантійного платежу.

Також відповідно до платіжних доручень, копії яких долучено до матеріалів справи, позивач сплатив 38228,55 грн. комунальних послуг. У матеріалах справи наявні копії рахунків на оплату комунальних послуг.

15.01.2021 позивач поштою направив відповідачу (новому орендодавцю) претензію вих. № 96 від 14.01.2021 про повернення невикористаної частини платежів у сумі 30055,28 грн. протягом семи днів з дня отримання даної претензії. Також повідомив про відсутність наміру продовжити/пролонгувати договір оренди на будь-який наступний строк.

Відповідь на претензію в матеріалах справи відсутня.

Між Повним товариством Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю Інтер-Ріелті і Компанія та Приватним підприємством Гост підписаний акт звірки взаємних розрахунків станом за період: січень травень 2020, відповідно до якого заборгованість на користь позивача склала 30055,28 грн.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору оренди нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Термін оренди за договором встановлено у п. 8.1 - до 30.04.2021, однак орендні правовідносини сторін фактично припинились 31.05.2020 у зв`язку з поверненням орендарем орендодавцю об`єкта оренди за актом приймання-передачі.

На момент повернення майна з оренди 31.05.2020 залишилась невикористаною частина платежів у сумі 30055,28 грн., що також підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків.

Суд зазначає, що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, що відображає господарську операцію, а лише складається на підставі таких документів. Мета складання акта звірки, на відміну від первинного бухгалтерського документа (який має на меті відображення господарської операції) полягає у визначенні стану розрахунків між сторонами, виявленні боргу або його відсутності на підставі первинних документів.

У даному випадку суд враховує також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19, де зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання осіб.

Подібні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Акт звірки взаємних розрахунків підписаний з боку ПП «Гост» керівником даної юридичної особи Кривденко О.В., тобто уповноваженою особою.

Виходячи з наведеного, акт звірки приймається судом в якості доказу в підтвердження наявності заборгованості у сумі 30055,28 грн. відповідача перед позивачем.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 викладена така правова позиція: кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18 вказав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

А якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Враховуючи фактичне припинення орендних правовідносин сторін у зв`язку з поверненням позивачем відповідачу 31.05.2020 орендованого майна, у відповідача відпали з 01.06.2020 підстави для утримання суми орендних платежів у розмірі 30055,28 грн., сплачених позивачем за період дії договору оренди нежитлового приміщення від 01.06.2018.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказів повернення відповідачем позивачу 30055,28 грн. матеріали справи не містять та суду не надано.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 30055,28 грн. заборгованості, позов у цій частині визнається судом обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку з фактичним закінченням строку договору у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму невикористаних грошових коштів, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд перевірив складені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та визнає їх правильними. Відповідач контррозрахунків та будь-яких заперечень не надав. Суд враховує, що відповідачу була відома сума заборгованості перед позивачем.

З відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,47 грн. 3% річних та 2876,60 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, позов у цілому судом задовольняється повністю.

6. Розподіл судових витрат

Згідно з п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 2270,00 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства Гост (вул. Привокзальна, буд. 46, м. Оріхів, Оріхівський район, Запорізька область, 70500, ) на користь Повного товариства Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю Інтер-Ріелті і Компанія (вул. Жилянська, буд. 101, м. Київ, 01135, ) 30055 (тридцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 28 коп. заборгованості, 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 47 коп. 3% річних, 2876 (дві тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 60 коп. інфляційних втрат, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 02 грудня 2021.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко