СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Харків Справа № 922/2162/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№3059 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2021, ухвалене суддею Рильовою В.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області 06.09.2021 о 12 год. 05 хв. (повне рішення складено 07.09.2021) у справі №922/2162/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", місто Київ,

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", місто Харків

про стягнення 280650401,77 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 280650401,77 грн заборгованості за поставлений згідно договору № 1186/1718-ТЕ-32 від 21.09.2017 природний газ, з яких: 213699710,45 грн. - сума основного боргу, 16738349,65 грн - пеня (відповідно пункту 7.2 Договору), 15546517,88 грн. - три проценти річних та 34665823,79 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.09.2021 позовні вимоги НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором № 1186/1718-ТЕ-32 від 21.09.2017 в розмірі 213699710,45 грн, три проценти річних в розмірі 15546517,88 грн, інфляційні втрати в розмірі 34665823,79 грн, пеню в розмірі 2293153,90 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 397250,00 грн. В задоволенні позову в частині стягнення 14445195,75 грн пені відмовлено.

Суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, але водночас узяв до уваги доводи відповідача, який у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення пені на 86,3%. Задовольняючи вказане клопотання та зменшуючи розмір пені на 86,3% (тобто на 14445195,75 грн), місцевий господарський суд навів в оскаржуваному рішенні наступні доводи: ступінь виконання відповідачем зобов`язання за договором складає 80,6% (передано природний газ за договором на суму ,71 грн, сплачено ,12 грн); відповідач як комунальне підприємство не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірним договором відсутня; відповідачем надано докази, що свідчать про його скрутний фінансовий стан; стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі призведе до покладення на відповідача надмірного фінансового тягаря, що в свою чергу може негативно вплинути на інтереси населення м. Харкова, які є основними споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення; стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат компенсує можливі негативні наслідки для НАК "Нафтогаз України", пов`язані з порушенням відповідачем умов договору; НАК "Нафтогаз України" не надано доказів понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства позивача, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору та не спростовано достовірності доказів, наданих відповідачем в обґрунтування запропонованого розміру відсотку зменшення стягуваної неустойки. За таких обставин, суд, першої інстанції, із посиланням на принципи розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 86,3% - пропорційно обсягу теплової енергії, що споживається населенням.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення в частині відмови у стягненні пені в сумі 14445195,75 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог; судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначає наступне: судом не взято до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, станом на день ухвалення рішення сума основного боргу складала 213699710,45 грн, що свідчить про грубе порушення відповідачем прав позивача на своєчасний розрахунок за поставлений природний газ, тобто, має місце низький ступінь виконання зобов`язань відповідачем та значне прострочення у виконанні цього зобов`язання; в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність; згідно з чинним законодавством (ст.625 ЦК України, ст.218 ГК України) боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, держави; відповідач зазначив, що у нього є значна дебіторська заборгованість споживачів, що свідчить про наявність у відповідача фінансового ресурсу, однак ним не подано доказів на підтвердження того, що ним вживаються відповідні заходи щодо стягнення вказаних сум дебіторської заборгованості, а також не наведено обставин, які б свідчили про неможливість її стягнення; судом не враховано, що нараховані штрафні санкції в розмірі не є надмірно великими в порівнянні із зобов`язанням за договором зі сплати поставленого природного газу. Апелянт стверджує, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки, а також зазначає про наявність значних збитків у НАК "Нафтогаз України" що вбачається з фінансової звітності, яка публікується на веб-сторінці позивача; НАК "Нафтогаз України" як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави; відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України; відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо (така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018); також заявник із посиланням на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги; за твердженням апелянта, обставини справи щодо відсутності вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан є недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами, які місцевий суд визнав встановленими.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 30.11.2021, встановлено строк до 26.11.2021 для подання відзивів на скаргу, заяв, клопотань тощо.

16.11.2021, тобто в межах установленого судом строку, відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що цільове призначення газу за укладеним між сторонами договором виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, КП "Харківські теплові мережі" перебуває у тяжкому фінансовому стані, що, зокрема, підтверджується балансом підприємства, копія якого наявна в матеріалах справи; сплата штрафних санкцій у повному обсязі зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери, населенню міста Харкова; з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлений позивачем природний газ, у зв`язку з чим вина відповідача за прострочення платежів за спірним договором відсутня; стягнуті за рішенням суду в даній справі суми інфляційних втрат та 3% річних є значною компенсацією понесених позивачем збитків. Відповідач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 26.11.2021 було задоволено заяву позивача про участь представника в судовому засіданні 30.11.2021 в режимі відеоконференції.

29.11.2021 у зв`язку з перебуванням судді Фоміної В.О. на навчанні було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

У судовому засіданні 30.11.2021 представник позивача (в режимі відеоконференції) та представник відповідача підтримали викладену ними письмово правову позицію.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін в судовому засіданні, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

21.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в подальшому перейменованим на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (Споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 1186/1718-ТЕ-32 (надалі - Договір) із змінами, що внесені Додатковими угодами до нього: від 23.11.2017 Додаткова угода № 1; від 12.01.2018 Додаткова угода № 2; від 04.04.2018 Додаткова угода № 3; від 07.06.2018 Додаткова угода № 4; від 06.08.2018 Додаткова угода № 5; від 06.09.2018 Додаткова угода № 6.

У відповідності до предмету Договору (пункти 1.1., 1.2.) Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві газ, а Споживач зобов`язується оплатити на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (пункт 5.4. Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору НАК "Нафтогаз України" було передано у власність відповідача природний газ на загальну суму ,71 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін Актами приймання - передачі природного газу.

Однак оплата за Договором здійснювалась несвоєчасно, а саме, як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача за зобов`язаннями з липня по вересень 2018 року складає 213699710,45 грн.

У зв`язку з порушенням встановлених у Договорі строків оплати прийнятого природного газу, на суму основного боргу позивачем нараховано також пеню у розмірі 16738349,65 грн (на підставі пункту 8.2. Договору), 3% річних в розмірі 15546517,88 грн та інфляційні втрати в розмірі 34665823,79 грн (на підставі ст. 625 ЦК України).

Відповідне стало підставою для звернення Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до суду з позовом у даній справі.

В ході її розгляду в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням, викладеним у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.77), в якому, не заперечуючи щодо правомірності позовних вимог та розміру нарахованих позивачем сум, просив зменшити розмір пені на 86,3% - пропорційно обсягу теплової енергії, що споживається населенням. До клопотання додано довідку про заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.06.2021, відповідно до якої із загальної суми заборгованості 4,4 млрд грн борг населення складає 3,9 млрд грн, довідку про кількість теплової енергії, відпущеної КП "Харківські теплові мережі", відповідно до якої населенням споживається 86,3% теплової енергії, відпущеної КП "Харківські теплові мережі" споживачам, Інформацію щодо здійснення реструктуризації заборгованості, а також копію балансу відповідача станом на 31.03.2021, згідно з яким непокритий збиток становить 0,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов було частково задоволено з наведених вище підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, КП "Харківські теплові мережі" не заперечує щодо правильності визначення позивачем суми, яка підлягає стягненню, рішення суду від 06.09.2021 у даній справі ним не оскаржено.

Позивач просить скасувати рішення господарського суду частково, а саме, щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення 14445195,75 грн пені.

Апелянт, вважаючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 551 ЦК України, ст.233 ГК України щодо зменшення розміру неустойки, наполягає на тому, що заявлена ним сума пені 16738349,65 грн (правильність розрахунку якої у відповідності до умов договору підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем) підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) слід погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання у відповідності до ст.13, 76 79 ГПК України.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20, від 14.07.2021 у справі №916/878/20, від 21.10.2021 у справі № 914/2153/20 тощо).

Отже, зменшення судом розміру неустойки не суперечить приписам ст. 625 ЦК України, ст.218 ГК України, на які посилається позивач, оскільки застосовані місцевим господарським судом норми ст. 551 ЦК України, 233 ГК України є окремо визначеною законодавцем правовою підставою для такого зменшення.

В апеляційній скарзі заявник стверджує, що місцевим господарським судом не взято до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, станом на день ухвалення рішення сума основного боргу складала 213699710,45 грн, що свідчить про грубе порушення відповідачем прав позивача на своєчасний розрахунок за поставлений природний газ, тобто, має місце низький ступінь виконання зобов`язань відповідачем та значне прострочення у виконанні цього зобов`язання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд надав відповідним обставинам належну оцінку, зазначивши, що ступінь виконання зобов`язання за договором складає 80,6% (передано природний газ за договором на суму ,71 грн, оплачено ,12 грн). Зазначеного розрахунку позивачем не спростовано.

В суді апеляційної інстанції представник позивача зазначав про те, що заборгованість існує вже тривалий час, після 2019 року відповідачем не здійснювалося платежів на її погашення.

Стосовно вказаного аргумента колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом було встановлено обставини стосовно причин тривалого існування заборгованості та зазначено, що прострочення оплати відповідачем за поставлений газ відбулось не тільки з вини відповідача, оскільки відповідач є комунальним підприємством, основним різновидом господарської діяльності якого є надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню та іншим споживачам. Так, з листопада 2014 року КП "Харківські теплові мережі" працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, якою затверджений порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки. Згідно цього порядку теплопостачальні організації відкривають в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі". Всі кошти, які надходять на рахунки із спеціальним режимом використання КП "Харківські теплові мережі", розподіляються згідно з нормативами, встановленими НКРЕКП, та перераховуються банком на рахунки постачальника природного газу (НАК "Нафтогаз України"), оператора газотранспортної системи (AT "Укртрансгаз"), оператора газорозподільних систем (ПАТ "Харківміськгаз"), постачальника покупної теплової енергії (ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5") та на поточний рахунок КП "Харківські теплові мережі". Відповідно, з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірним договором відсутня.

Відповідних обставин, на які також посилався відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, апелянтом не спростовано.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує про наявність у відповідача фінансового ресурсу, про відсутність доказів на підтвердження того, що КП "Харківські теплові мережі" вживаються відповідні заходи щодо стягнення вказаних сум дебіторської заборгованості, та відсутність доказів неможливості її стягнення.

Разом з тим, як встановлено місцевим господарським судом, господарська діяльність відповідача по наданню житлово-комунальних послуг підпадає під сферу дії окремих законів, що спрямовані на захист інтересів споживачів цих послуг, а не підприємств, що надають ці послуги (зокрема, Закону України "Про тимчасову заборону стягненні пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги"), вказані обставини унеможливлюють нарахування та стягнення пені з громадян підприємством відповідача та позбавляють його джерел погашення заборгованості зі штрафних санкцій.

Тому посилання заявника на те, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо колегія суддів не вважає належними аргументами. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі №922/1010/16 від 12.06.2018, на яку посилається заявник, на думку суду апеляційної інстанції не підлягає застосуванню при розгляді даної справи №922/2162/21, оскільки у справі №922/1010/16 питання зменшення неустойки не були предметом розгляду і висновки суду стосувалися оцінки обґрунтованості позовних вимог про стягнення пені у заявленому розмірі.

Місцевим господарським судом на підставі наданих відповідачем доказів також було встановлено обставини щодо фінансового стану КП "Харківські теплові мережі" та зазначено, що, як вбачається з наданої відповідачем довідки про заборгованість за спожиту теплову енергію від 23.06.2021, станом на 01.06.2021 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 4,4 млрд.грн., у тому числі заборгованість населення 3,9 млрд.грн, бюджетних організацій 186,8 млн.грн, госпрозрахункових організацій 175,7 млн.грн, заборгованість місцевого бюджету з компенсації пільг 79,1 млн.грн; важкий фінансовий стан підприємства відповідача також підтверджується балансом підприємства на 31.03.2021, у якому відображені збитки підприємства, а саме, сума збитків станом на 31.03.2021 становила 10,0 млрд. грн.

Також, встановивши, що 86,3% теплової енергії, відпущеної КП "Харківські теплові мережі", споживається населенням, і врахувавши неможливість стягнення відповідачем пені за прострочення платежів з даної категорії споживачів, місцевий господарський суд правомірно визнав обґрунтованим клопотання відповідача про зменшення розміру пені саме на 86,3% - пропорційно обсягу теплової енергії, що споживається населенням.

Тому твердження апелянта про недоведеність відсутності вини відповідача у виникненні боргу та його важкого фінансового стану, а також про надмірно великий відсоток зменшення пені колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються з матеріалами справи.

Натомість матеріали справи не містять доказів на підтвердження збитковості діяльності позивача відповідну обставину, про яку зазначено в оскаржуваному рішенні, апелянтом також не спростовано. В судовому засіданні 30.11.2021 представник позивача зазначив, що таких доказів до суду першої інстанції АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не надавало.

Колегія суддів також враховує, що оскаржуваним рішенням з відповідача стягнуто 15546517,88 грн процентів річних та 34665823,79 грн інфляційні втрати тобто значні суми, які за своєю правовою природою мають компенсаційний характер.

Щодо постанов Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що висновки місцевого господарського суду в даній справі №922/2162/21 не суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у зазначених постановах, зокрема, щодо необхідності врахування судом всіх обставин в сукупності (які у кожній справі мають відповідні відмінності), адже зменшення пені є правом суду і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки конкретних обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №922/29/21 за позовом АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП "Харківські теплові мережі" (тобто за участю тих же сторін, що і в даній справі №922/2162/21), в якій Верховний Суд погодився з висновками судів першої і другої інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені (на 86,8%), взяв до уваги необхідність дотримання співвідношення інтересів сторін; тяжкий фінансовий стан відповідача; статус відповідача, який здійснює свою діяльність, спрямовану на повне та якісне задоволення потреб населення, бюджетних установ та організацій; 86,8% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживається населенням; компенсаційний характер стягнутих в межах цієї справи разом із сумою заборгованості 3% річних та інфляційної індексації, та прибутковість діяльності позивача на відміну від збиткової діяльності відповідача, який до того ж обмежений у фактичній можливості відмовити з мотивів нездійснення оплати у наданні послуг конкретним споживачам з категорії населення через централізований характер теплопостачання і законодавчу невизначеність процедури обмеження/припинення теплопостачання (спільність і взаємозв`язок мереж).

Будь-яких інших обставин, що могли б бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду в даній справі в оскаржуваній частині апелянтом не наведено.

Суд апеляційної інстанції в ході даного провадження надав належну оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, водночас, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено зазначених у ч.4 ст.269 ГПК України обставин, а саме, наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 06.09.2021 у справі №922/2162/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.12.2021

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова