СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Харків Справа № 905/389/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Пуль О.А.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Добропільська служба єдиного замовника (вх. № 2464 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 16.11.2020 у справі №905/389/20 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Ніколаєвою Л.В., повний текст рішення складено 26.11.2020)

за позовом Першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка, Донецька область, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Донецькій області, м.Костянтинівка, Донецька область,

до Комунального підприємства Добропільська служба єдиного замовника, м.Добропілля, Донецька область,

про стягнення 218 173,62 грн,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року перший заступник керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Держекоінспекції у Донецькій області звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з КП ДСЄЗ шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу у розмірі 218 173,62 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.11.2020 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства Добропільська служба єдиного замовника до: спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища Державного бюджету України 65 452,09 грн шкоди, заподіяної навколишньому середовищу; спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища бюджету Донецької обласної Державної адміністрації - Донецької обласної військово-цивільної адміністрації 43 634,72 грн шкоди, заподіяної навколишньому середовищу; спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища бюджету Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області 109 086,81 грн шкоди, заподіяної навколишньому середовищу.

Стягнуто з Комунального підприємства Добропільська служба єдиного замовника на користь прокуратури Донецької області 3 272,60 грн судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено, що у його діях (його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди, а закриття провадження у кримінальний справі за обвинуваченням директора КП ДСЕЗ Дьякової А.М., інженера 1 категорії КП ДСЕЗ Терехової І.С. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, не має реабілітуючого характеру і її не спростовує. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у даному випадку усіх елементів складу цивільного правопорушення, у зв`язку з чим позовні вимоги прокуратури про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у розмірі 218 173,62 грн визнано обґрунтованими та правомірними.

Комунальне підприємство Добропільська служба єдиного замовника з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського Донецької області від 16.11.2020 у справі №905/389/20 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що про порушення земельного законодавства органам прокуратури стало відомо в ході перевірки додержання вимог земельного законодавства, однак не з`ясовано, з якого часу потерпілим особам стало відомо про порушене право. Враховуючи акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25.10.2017, державі про порушене право стало відомо саме з дати складання відповідного акту, отже, на думку апелянта, саме з цієї дати слід рахувати строк позовної давності. Ухвалюючи рішення, суд не врахував положення закону та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня підписання листа Держекоінспекції від 06.06.2018.

Вказує, що суд не встановив обставин яке фактично порушення було здійснено відповідачем: забруднення чи засмічення. Для визначення розміру шкоди враховуються питомі витрати на ліквідацію відповідних наслідків. Проте, вирішуючи даний спір господарський суд не встановив обставин щодо того чи було відповідачем ліквідовано забруднення чи засмічення відповідної земельної ділянки.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє обґрунтування застосування різних методик визначення розміру шкоди, яке ґрунтується на одних і тих ж актах. Відсутні результати замірів площі земельної ділянки, які засмічені твердими побутовими відходами в результаті яких була встановлена площа цієї ділянки 0,3500 га.

Посилається на те, що позивачем не доведено наявності одного з елементів складу цивільного правопорушення як розмір заподіяної шкоди, а відтак і самої шкоди, що виключає настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. Відшкодування шкоди навколишньому середовищу настає лише за забруднення, а не засмічення. Тому, в діях відповідача відсутній факт порушення природоохоронного законодавства в частині забруднення земельної ділянки. Докази факту забруднення земельної ділянки відсутні, актом перевірки встановлено та зафіксовано факт тимчасового розміщення відходів, а не факт забруднення земельної ділянки, отже підстави для нарахування та стягнення збитків за неіснуючу шкоду з відповідача відсутні.

01.10.2021 до суду від керівника Покровської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11430), в якому прокурор просить залишити апеляційну скаргу Комунального підприємства Добропільська служба єдиного замовника на рішення Господарського Донецької області від 16.11.2020 у справі №905/389/20 без задоволення, посилаючись на те, що початок перебігу позовної давності не може бути визначеним ані з часу процесуального керівництва Костянтинівської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні №0000143 від 11.08.2017, оскільки кримінальне провадження зареєстровано за фактом можливого, на той час, засмічення земельної ділянки, ані з моменту здійснення перевірки Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, яка відбулась 25.10.2017, оскільки державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, яким є Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція). Враховуючи вищезазначене судом першої інстанції вірно зазначено, що строк позовної давності повинен рахуватися саме з 06.06.2018, оскільки іншим чином Державна екологічна інспекція у Донецькій області не могла дізнатися про вказані порушення.

У судове засідання 22.11.2021 з`явився прокурор та заперечив проти вимог апеляційної скарги.

Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином ухвалою суду від 28.10.2021.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство Добропільська служба єдиного замовника створене рішенням Добропільської міської ради № 4/15-25 від 17.09.2004 на підставі Закону Украї ни Про місцеве самоврядування в Україні та діючого законодавства, засноване на власності територіальної громади, як комунальне некомерційне підприємство (п. 1.1 Статуту КП ДСЄЗ, а.с.30-36 т.1).

Відповідно до п.2.1 Статуту КП ДСЄЗ підприємство у своїй діяльності має на меті вирішення міських задач в галузі житлово комунального господарства і задоволення потреб населення міста (району) в отриманні житлово комунальних послуг та централізацію розрахунків за них шляхом запровадження єдиної автоматизованої системи нарахування та обліку спожитих житлово комунальних послуг і енергоносіїв та спрощення процесу отримання і нарахування субсидій.

Згідно з п.2.3.8, 2.3.24 Статуту КП ДСЄЗ додатковими напрямками діяльності є: утримання звалищ побутових відходів, обробка твердих побутових відходів; охорона земної поверхні та розташованих на ній будівель, споруд, водоймищ і насаджень від негативного впливу, усунення інших факторів, що заподіюють шкоду довкіллю.

У постійному користуванні КП ДСЄЗ знаходяться земельні ділянки кадастровий номер :01:000:0413 площею 0,8000 га, кадастровий номер :01:000:0414 площею 3,4000 га, кадастровий номер :01:000:1049 площею 4,8000 га з цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування полігону твердих побутових відходів, які розташовані на території Добропільського району Світлівської сільської ради Донецької області, про що свідчать Державні акти на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 056245, серії ЯЯ № 056244, видані на підставі розпоряджень Добропільської районної державної адміністрації № 444 від 28.11.2006, та серії ЯЯ № 056787, виданий на підставі розпорядження Добропільської районної державної адміністрації № 370 від 23.09.2009 (а.с39-41 т.1).

У 2015 2017рр. розміщення відходів здійснювалось КП ДСЄЗ на підставі дозволу Департаменту екології та природних ресурсів Донецької обласної державної адміністрації № 14.01ОДА від 01.04.2014 (дійсний з 01.01.2015 по 31.12.2017) (а.с.43 т.1).

В провадженні СВ Добропільського відділення поліції Покровського ВП Головного управління Національної поліції в Донецькій області перебували матеріали кримінального провадження за № 0000143 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України (забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля), відносно директора КП ДСЄЗ ОСОБА_1 , інженера 1 категорії КП ДСЄЗ Терехової І.С., процесуальне керівництво в якому здійснювалось Костянтинівською місцевою прокуратурою.

Під час досудового розслідування ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.09.2017 у справі №227/2985/17 задоволено клопотання ст. слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, погоджене з прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури, та надано ГУ Держгеокадастру у Донецькій області дозвіл на проведення перевірки у кримінальному провадженні №0000143 від 11.08.2017 з питань дотримання вимог земельного законодавства КП ДСЄЗ при користуванні земельними ділянками площею 3,4000 га, кадастровий номер :01:00:0414, площею 0,8000 га, кадастровий номер :01:000:0413, площею 4,8000 га, кадастровий номер :01:000:1049, розташованих на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населеного пункту (а.с.143-146 т.1).

25.10.2017 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, у присутності прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури, проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктами - земельними ділянками кадастровий номер :01:000:0413 площею 0,8000 га, кадастровий номер :01:000:0414 площею 3,4000 га, кадастровий номер :01:000:1049 площею 4,8000 га, які знаходиться за межами населених пунктів Світлівської сільської ради на території Добропільського району Донецької області, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №306-ДК/505/АП/09/01/-17 від 25.10.2017 (а.с.49 т.1).

Перевіркою встановлено, що вказані земельні ділянки використовуються без порушень, а земельна ділянка площею 1,000 га державної форми власності, категорії земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів Світлівської сільської ради на території Добропільського району Донецької області, самовільно зайнята та фактично використовується КП ДСЄЗ, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Одночасно, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області у присутності прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури, проведено обстеження земельної ділянки площею 1,000 га державної форми власності, категорії земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів Світлівської сільської ради на території Добропільського району Донецької області, та складено акт обстеження земельної ділянки №306-ДК/401/АО/10/01/-17 від 25.10.2017, згідно з яким вказана земельна ділянка самовільна зайнята, фактично використовується КП ДСЄЗ та на всій її площі знаходяться побутові відходи (а.с.47-48 т.1).

Постановою Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №306-ДК/0126По/08/01/-17 від 25.10.2017 визнано директора КП ДСЄЗ Дьякову А.М. винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, а приписом №306-ДК/0179Пр/03/01/-17 від 25.10.2017 встановлено 30-тиденний строк для усунення порушень вимог земельного законодавства на земельній ділянці площею 1,000 га. (а.с.50-52 т.1)

Акти, постанову та припис отримала особисто директор КП ДСЄЗ Дьякова А.М. 25.10.2017.

На підставі матеріалів перевірки та відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільно зайнятих земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007 зі змінами (далі Методика №963) Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області здійснено розрахунок шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розмір якої складає 1 598,00 грн (а.с.53 т.1).

Штраф у розмірі 340 грн, який накладено постановою Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №306-ДК/0126По/08/01/-17 від 25.10.2017, та матеріальну шкоду у розмірі 1598,00 грн, розраховану Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, КП ДСЄЗ сплачено в добровільному порядку згідно платіжних доручень №787 від 02.11.2017, №786 від 02.11.2017 (а.с.54 т.1).

07.05.2018 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області проведено перевірку стану виконання КП ДСЄЗ припису №306-ДК/0179Пр/03/01/-17 від 25.10.2017 та складено протокол про адміністративне правопорушення №145-ДК/0042П/08/01/-18 від 07.05.2018, в якому встановлено, що КП ДСЄЗ не зупинено використання самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,3500 га, на якій на момент перевірки знаходились тверді побутові відходи, що призвело до виведення цієї земельної ділянки із сільськогосподарського обороту (а.с.56-57 т.1).

Постановою Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №145-ДК/0038П/07/01/-18 від 07.05.2018 визнано в.о. директора КП ДСЄЗ Білодіда Є.В. винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188 - 5 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, а приписом №145-ДК/0080П/03/01/-18 від 07.05.2018 встановлено строк на припинення порушення вимог земельного законодавства до 06.06.2018 (а.с.58-60 т.1).

Протокол, постанову та припис отримав особисто в.о. директора КП ДСЄЗ Білодід Є.В. 07.05.2018.

23.05.2018 Костянтинівська місцева прокуратура звернулась до ПрАТ Глини Донбасу з листом за вих. №66-7044вих.18 про залучення фахівця маркшейдера для проведення вимірювання об`ємів твердих побутових відходів на самозайнятій земельній ділянці на території Світлівської сільської ради (а.с.147 т.1).

29.05.2018 прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури за участю спеціалістів маркшейдерів Антоненко О.С., Воронцова М.А. та в.о. директора КП ДСЄЗ Білодіда Є.В. проведено огляд земельної ділянки площею 0,3500 га, яка розташована на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області та межує із земельними ділянками кадастровий номер :01:000:0413, кадастровий номер :01:000:0414, кадастровий номер :01:000:1049, на яких розміщено звалище ТПВ КП ДСЄЗ.

У протоколі огляду місця події зафіксовано, що вказана земельна ділянка належить до державної форми власності, відноситься до земель сільськогосподарського призначення (запасу), має вид угідь пасовища (поліпшені). На цій земельній ділянці знаходиться насип твердих побутових відходів, що є продовженням звалища ТПВ КП ДСЄЗ. За результатами проведених вимірювань із застосуванням тахометру електронного FX-105 фірми Sokkia встановлено засмічення земельної ділянки площею 0,3500 га відходами 4 класу небезпеки об`ємом 22,016 тис. куб. м. (а.с.148-151 т.1).

06.06.2018 Костянтинівська місцева прокуратура направила Держекоінспекції у Донецькій області лист №66-7668, в якому просила провести розрахунок суми завданих збитків внаслідок засмічення земельної ділянки твердими побутовими відходами 4-го класу небезпеки площею 0,3500 га, яка розташована на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області та межує із земельними ділянками кадастровий номер :01:000:0413, кадастровий номер :01:000:0414, кадастровий номер :01:000:1049, державної форми власності, категорії земель сільськогосподарського призначення вартістю 31167,66 грн за 1 га. (а.с.61 т.1).

У відповідь Держекоінспекція у Донецькій області листом від 05.07.2018 № 02-1089 повідомила, що орієнтовний розмір шкоди, заподіяної внаслідок засмічення земельної ділянки шляхом складування твердих побутових відходів на земельній ділянці, складає 218 173,62 грн (а.с.62 т.1).

За результатами проведення судових інженерно-екологічних експертиз, призначених на підставі постанови прокурора Добропільського відділу Костянтинівської місцевої прокуратури про призначення судової інженерно-екологічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000143 від 11.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, судовим експертом Донецького НДІСЕ Копил В.С. складено висновки №3075-3080 від 27.08.2018 (а.с.66-74 т.1) та №1899 від 13.08.2019 (а.с.75-79 т.1), згідно з якими:

- на земельній ділянці площею 0,35 га, засмічений твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис. куб. м, вбачаються ознаки негативного антропогенного впливу господарської діяльності людини, а саме: виведення даної земельної ділянки з сільськогосподарського обігу, знищення родючого шару ґрунту, вивільнення шкідливих речовин в атмосферу та гідросферу (підземні води);

-засмічення земельної ділянки площею 0,35 га твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис. куб. м. призвело до її забруднення та псування та створило потенційну небезпеку для життя та здоров`я людей та довкілля в плині часу внаслідок інфільтрації фільтраційних стоків через ґрунт в підземні водні джерела, окислювально-відновлювальних процесів в тілі полігону та вивільнення внаслідок цього шкідливих газоподібних речовин, розвитку патогенних організмів в товщі полігону;

-підстав для визнання ситуації із забрудненням земельної ділянки площею 0,35 га твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис. куб. м надзвичайною екологічною ситуацією не виявлено;

-встановлено недотримання наступних нормативних актів з охорони навколишнього середовища: Земельного кодексу України (ст. ст. 125, 126), Наказу № 435 Про затвердження Правил експлуатації полігонів побутових відходів від 01.12.2010 (п. п. 1.8, 1.10 розд.5), ДБН .2.4-2-2005 Полігони твердих побутових відходів. Основні положення проектування, ЗУ № 187/98-ВР від 05.03.1998 Про відходи (ст. 33), ЗУ № 962-ІV від 19.06.2003р. Про охорону земель( ст. 46);

-дії інженера 1 категорії та директора КП ДСЄЗ не відповідали вимогам нормативних актів з охорони навколишнього природного середовища та знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням досліджуваної ситуації;

-розмір шкоди, заподіяної внаслідок засмічення твердими побутовими відходами земельної ділянки площею 0,35 га, яка межує зі звалищем твердих побутових відходів на території Світлівської сільської ради, в кількості 22,016 тис. куб. м, становить 218 173,62 грн.

Розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок засмічення вказаної земельної ділянки, здійснено на підставі Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки №171 від 27.10.1997 у редакції наказу Мінприроди 04.04.2007 №149 (із врахуванням інформації Добропільського відділу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 3,116766 грн за 1 кв.м).

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2019 у справі № 227/1330/19 клопотання обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності задоволено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які обвинувачувались у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за ч. 1 ст.239 КК України (ЕУНСС № 227/1330/19, провадження 1-КП/227/290/2019) закрито (а.с.63-65 т.1).

Зі змісту листа Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області від 24.12.2019 №01-20/545 вбачається, що КП «ДСЄЗ», яке використовує земельні ділянки Світлівської сільської ради для експлуатації та обслуговування звалища твердих побутових відходів, не проводило виплат в бюджет сільської ради за заподіяну шкоду навколишньому природному середовищу (а.с.81 т.1).

15.02.2020 Костянтинівська місцева прокуратура в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направила Держекоінспекції в Донецькій області повідомлення вих.№35/1-396вих-20 від 14.02.2020 щодо звернення Костянтинівською місцевою прокуратурою в інтересах держави в особі Держекоінспекції в Донецькій області до Господарського суду Донецької області про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу (а.с82-87 т.1).

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч.ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень ст.ст.53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із ч. 4 ст. 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз.2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №904/2529/20.

Відповідно до ст.35 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 №454/2011 «Про Державну інспекцію України» є Державна екологічна інспекція.

Згідно з п.п.г), й) ч.1 ст.20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017 Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з цим Положенням Держекоінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства в т.ч. щодо охорони земель, надр, поводження з відходами. Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України №230 від 07.04.2020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.04.2020 за №350/34633, Держекоінспекція відповідної області є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.

Держекоінспекція у Донецькій області здійснює свою діяльність на підставі Положення про Державну екологічну інспекцію у Донецькій області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України №129 від 28.04.2020, яким визначено функції Держекоінспекції у Донецькій області, зокрема, остання пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належить до її компетенції (в т.ч. щодо охорони земель, надр, поводження з відходами), розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Таким чином, Держекоінспекція у Донецькій області є територіальним органом Держекоінспекції України, який створений для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, та якого уповноважено державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах на території Донецької області.

У листі №66-7668вих-18 від 06.06.2018 Костянтинівська місцева прокуратура повідомила Держекоінспекцію в Донецькій області про те, що в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000143 від 11.08.2017 (за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, відносно директора КП ДСЄЗ ОСОБА_1 , інженера 1 категорії КП ДСЄЗ Терехової І.С.), встановлено засмічення відповідачем земельної ділянки площею 0,35 га, яка розташована на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області та межує із земельними ділянками кадастровий номер :01:000:0413, кадастровий номер :01:000:0414, кадастровий номер :01:000:1049, твердими побутовими відходами у кількості 22,016 тис.куб.м.

Листом № 12-3616 від 28.12.2019 Держекоінспекція в Донецькій області повідомила Костянтинівську місцеву прокуратуру про відсутність підстав для подання претензій, позовів до відповідача щодо стягнення шкоди у розмірі 218 173,62 грн, з огляду на не надходження відомостей про закінчення кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000143 від 11.08.2017.

15.02.2020 Костянтинівська місцева прокуратура в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направила Держекоінспекції в Донецької області повідомлення вих.№35/1-396вих-20 від 14.02.2020 про представництво інтересів держави в особі Держекоінспекції в Донецької області шляхом звернення до Господарського суду Донецької області з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з наведеного вбачається, що Держекоінспекція в Донецькій області була обізнана про засмічення відповідачем земельної ділянки та мала достатньо часу для вчинення дій, направлених на стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі таким засміченням, як у позасудовому, так і у судовому порядку, але таких дій нею не вчинено.

Зважаючи на свідоме зволікання Держекоінспекцією в Донецькій області щодо захисту інтересів держави, а також те, що засмічення земельної ділянки сільськогосподарського призначення твердими побутовими відходами може мати вкрай негативні наслідки у вигляді забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та заподіяння економічних збитків, і захист порушених інтересів держави у цьому випадку вимагає дієвого реагування, можливість спливу строку позовної давності щодо відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, є підстави для ствердження про неналежне здійснення позивачем захисту інтересів громади та є підставою для представництва прокуратурою в суді інтересів Державної екологічної інспекції у Донецькій області.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються Законом України Про охорону навколишнього природного середовища, Законом України Про відходи, Законом України Про охорону земель, Земельним кодексом України, а також іншим спеціальним законодавством.

Статтею 5 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що навколишнє природне середовище - це сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до 40 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Землекористувачі зобов`язані, зокрема, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля (ч. 1 ст. 1, п. б ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 2, 35, 46 Закону України Про охорону земель всі землі в межах території України є об`єктом особливої охорони держави. Власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу. При здійсненні господарської діяльності, пов`язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів, забезпечуються, зокрема, запобігання негативному впливу об`єктів поводження з відходами, що використовуються для збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення відходів на ґрунтовий покрив прилеглих територій. Підприємства, установи та організації, а також громадяни, діяльність яких пов`язана з накопиченням відходів, зобов`язані забезпечувати своєчасне вивезення таких відходів на спеціальні об`єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на землях природно-заповідного та іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, у межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини. Розміщення, збирання, зберігання, оброблення, утилізація та видалення, знешкодження і захоронення відходів здійснюються відповідно до вимог Закону України Про відходи.

Статтею 1 Закону України Про відходи визначено, що відходи це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про відходи унормовано ряд обов`язків суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, зокрема, не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів; відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров`ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України.

У відповідності до приписів ст. 33 Закону України Про відходи зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення). На кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання. Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об`єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням норм і правил, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.

Згідно п.п. 1.1., 1.2, 2.2 ДБН В.2.4.-2-2005 Полігони твердих побутових відходів (далі - ТПВ) полігони ТПВ є інженерними спеціалізованими спорудами, які призначені для захоронення твердих побутових відходів. Полігони ТПВ повинні забезпечувати санітарне та епідемічне благополуччя населення, екологічну безпеку навколишнього природного середовища, запобігати розвиткові небезпечних геологічних процесів і явищ. Полігони ТПВ розміщують на землях несільськогосподарського призначення, непридатних для сільського господарства, погіршеної якості, не зайнятих зеленими насадженнями (особливо лісами 1-ї групи).

Пунктами 1.8, 1.10 Правил експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.12.2010 № 435, визначено, що відповідно до ДБН В.2.4-2-2005 Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування на кожен полігон побутових відходів має бути розроблений, погоджений та затверджений проект, що включає санітарно-технічний паспорт. Роботи на полігонах побутових відходів виконуються відповідно до затвердженого проекту. На полігон, прийнятий в експлуатацію, повинен бути відповідний паспорт місця видалення відходів відповідно до Порядку ведення реєстру місць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.98 № 1216.

Статтями 50, 66 Конституції України встановлено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Пунктом е ч. 1 ст. 41 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 4, 5 ст. 68, ч. 1 ст. 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з п.п. в, и ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну та іншу відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення як псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про охорону земель юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно з п.п. а, б ч. 1 ст. 42, ст. 43 Закону України Про відходи особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність, зокрема, за: порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків; самовільне розміщення чи видалення відходів. Підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.

Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №171 від 27.10.1997 у редакції наказу Мінприроди №149 від 04.04.2007 (далі Методика №171), визначено порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб`єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах справи відсутнє обґрунтування застосування різних Методик визначення розміру шкоди, яке ґрунтується на одних і тих ж актах.

Колегія суддів зазначає, що Методика №171 встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання та фізичними особами, через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, допущеного внаслідок дії чи бездіяльності і поширюється на всі землі України незалежно від їх категорії та форм власності. Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.

Методика №963 спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Таким чином, Методика №171 та Методика № 963 спрямовані на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, різними правопорушеннями: забруднення і засмічення земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (Методика №171) та самовільне зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (Методика №963).

Підстави для здійснення розрахунку шкоди за вказаними методиками є різними, зокрема: підставою для здійснення розрахунку шкоди відповідно до Методики №963 є порушення земельного законодавства внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення, тоді як підставою для здійснення розрахунку шкоди відповідно до Методики № 171 є порушення природоохоронного законодавства внаслідок засмічення землі.

Як вбачається зі змісту висновку Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз №3075-3080 за результатами проведення судово-інженерної екологічної експертизи від 27.08.2018 на вирішення експертизи було поставлено декілька питань, зокрема: Чи спричинив факт засмічення земельної ділянки площею 0,500 га її забрудненню або псуванню, якщо так, то чи створило це небезпеку для життя здоров`я людей чи довкілля?

З даного питання судовим експертом встановлено, що засмічення земельної ділянки площею 0,35 га твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис.куб.м призвело до її забруднення та псування та створило потенційну небезпеку для життя та здоров`я людей та довкілля в плині часу внаслідок інфільтрації фільтраційних стоків через ґрунт в підземні водні джерела, окислювально-відновлювальних процесів в тілі полігону та вивільнення внаслідок цього шкідливих газоподібних речовин, розвитку патогенних організмів в товщі полігону тощо.

Відповідно до висновку Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз №1899 за результатами проведення судово-інженерної екологічної експертизи від 13.08.2019 на вирішення експертизи було поставлено питання: Який розмір збитків від забруднення та псування земельної ділянки площею 0,35 га внаслідок засмічення побутовими відходами в кількості 22,016 тис.куб.м?

Дослідження за поставленим питанням проводилось на підставі комплексного дослідження матеріалів кримінального провадження за №0000103.

Предмет судової інженерно-екологічної експертизи становить комплекс (сукупність) фактичних даних про обставини виникнення досліджуваної події пов`язаних з її механізмом, які встановлюються на підставі спеціальних знань у галузі інженерної екології шляхом дослідження об`єктів, наданих експерту органом, який призначив експертизу.

Судовим експертом встановлено, що внаслідок порушення земельного законодавства була спричинена шкода, зумовлена забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

При проведенні експертизи судовим експертом розрахунок шкоди здійснено відповідно до Методики №171, оскільки було встановлено забруднення і засмічення земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Стосовно посилання скаржника на те, що відсутні результати замірів площі земельної ділянки, які засмічені твердими побутовими відходами в результаті яких була встановлена площа цієї ділянки 0,3500 га, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, за результатами повторної перевірки дотримання відповідачем вимог земельного законодавства (щодо стану виконання припису № 306/ДК/017Пр/03/01/-17 від 25.10.2017) та огляду місяця події, проведених 07.05.2018 ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та 29.05.2018 прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури за участю спеціалістів маркшейдерів ПрАТ Глини Донбасу відповідно в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000143 від 11.08.2017, виявлено, що поза межами території звалища ТПВ відповідача, розташованого на земельних ділянках кадастровий номер :01:000:0413 площею 0,8000 га, кадастровий номер :01:000:0414 площею 3,4000 га, кадастровий номер :01:000:1049 площею 4,8000 га, на суміжній земельній ділянці сільськогосподарського призначення (вид угідь пасовища) площею 0,35 га продовжується звалище ТПВ відповідача у вигляді насипу твердих побутових відходів 4 класу небезпеки об`ємом 22,016 тис. куб. м. Вимірювання проводились із застосуванням тахометру електронного FX-105 фірми Sokkia.

При цьому, таке розміщення твердих побутових відходів об`ємом 22,016 тис. куб. м. на земельній ділянці площею 0,35 га здійснено відповідачем без дозвільних документів, без розроблення відповідних проектних документів та паспорту.

Проведеною за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000143 від 11.08.2017, інженерно-екологічною експертизою (висновок судового експерта Донецького НДІСЕ Копил В.С. №3075-3080 від 27.08.2018) встановлено, що на земельній ділянці площею 0,35 га, засміченій твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис. куб. м, вбачаються ознаки негативного антропогенного впливу господарської діяльності людини, а саме: виведення даної земельної ділянки з сільськогосподарського обігу, знищення родючого шару ґрунту, вивільнення шкідливих речовин в атмосферу та гідросферу (підземні води). Засмічення земельної ділянки площею 0,35 га твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис. куб. м призвело до її забруднення та псування та створило потенційну небезпеку для життя та здоров`я людей та довкілля в плині часу внаслідок інфільтрації фільтраційних стоків через ґрунт в підземні водні джерела, окислювально-відновлювальних процесів в тілі полігону та вивільнення внаслідок цього шкідливих газоподібних речовин, розвитку патогенних організмів в товщі полігону.

Крім того, зі змісту ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.06.2019 у справі №227/1330/19 вбачається, що ОСОБА_2 , працюючи на посаді інженера 1 категорії КП «Добропільська служба єдиного замовника», будучи особою зобов`язаною дотримуватися нормативно-правових акті у сфері поводження з відходами, забезпечувати безперебійну якісну експлуатацію звалища твердих побутових відходів смт. Водянське, організовувати і проводити роботу з отримання дозволів на розміщення відходів та лімітів, здійснювати контроль за роботою підпорядкованих працівників, в період часу з початку 2012 року по лютий 2016 року, більш точна дата в ході слідства не встановлена, не здійснюючи належного контролю за роботою контролерів щодо розміщення побутових відходів на території звалища твердих побутових відходів смт. Водянське, не вжила заходів до запобігання та утворенню несанкціонованого скидання та розміщення відходів без дозвільних та розроблення відповідних проектних документів та паспорту, не допущення їх зберігання та видалення у несанкціонованих місцях, заборони розміщення відходів на землях сільськогосподарського призначення та допустила розміщення побутових відходів в кількості 22,016 тис. метрів кубічних по за межами території звалища, розташованого на земельних ділянках за кадастровими номерами :01:000:0413, :01:000:0414, :01:000:1049, а саме на земельні ділянці сільськогосподарського призначення (вид угідь пасовища) загальною площею 0,35 га. Вказані дії Терехової І.С. призвели до негативного антропогенного впливу господарської діяльності людини, а саме до виведення даної земельної ділянки з сільськогосподарського обігу, знищення родючого шару, вивільнення шкідливих речовин в атмосферу та гідросферу (підземні води) та призвели до її забруднення та псування, що створило небезпеку для життя та здоров`я людей та довкілля в плині часу внаслідок інфільтрації фільтраційних строків через ґрунт в підземні водні джерела, окислювально-відновлювальних процесів в тлі полігону та вивільнення внаслідок цього шкідливих газоподібних речовин, розвитку патогенних організмів в товщі полігону.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, площа земельної ділянки як 25.10.2017, так і 07.05.2018, визначалась у присутності відповідача, яким не висловлено жодних заперечень та зауважень щодо змісту актів та обставин, встановлених у них. Відповідачем не оскаржено рішення контролюючого органу, прийняті на підставі актів, складених 25.10.2017 та 07.05.2018, а навпаки сплачено штраф, який накладено на нього, зокрема, за адміністративне правопорушення, виявлене 25.10.2017. Жодних доказів, які свідчать про інший розмір площі земельної ділянки, ніж встановлено перевірками, відповідачем не надано.

Щодо доводів відповідача про те, що вирішуючи спір судом не встановлено яке фактично порушення було здійснено відповідачем: забруднення чи засмічення, колегія суддів зазначає наступне.

Розділом 2 Методики № 171 визначені поняття засмічення та забруднення земель.

Так, засміченням земель є наявність на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів.

Забрудненням земель є накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін.

Пунктами 3.2, 3.3 Методики №171 визначено, що землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

При виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди. Об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням (п.п. 3.5., 3.5.1. Методики №171).

У п.п. 5.1., 5.2., 5.6. Методики № 171 встановлено, що розміри шкоди внаслідок засмічення земель обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення. Основою розрахунків розміру шкоди від засмічення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що засмічена. Довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що зазнала засмічення, надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Судовими експертами за результатами проведення експертизи встановлено, що засмічення земельної ділянки площею 0,35 га твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис.куб.м призвело до її забруднення та псування та створило потенційну небезпеку для життя та здоров`я людей та довкілля в плині часу внаслідок інфільтрації фільтраційних стоків через ґрунт в підземні водні джерела, окислювально-відновлювальних процесів в тілі полігону та вивільнення внаслідок цього шкідливих газоподібних речовин, розвитку патогенних організмів в товщі полігону тощо.

Розрахунок проведено відповідно до Методики №171 визначення розмірів шкоди зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до приписів природоохоронного законодавства умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є необхідність доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини.

Обов`язковими підставами для визначення розміру заподіяної шкоди від засмічення земель чинне законодавство визначає обставини встановлення факту завдання шкоди належно оформленими актами перевірок, протоколами про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами, що підтверджують факт засмічення земель.

Внаслідок допущеного відповідачем порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища (зокрема, щодо поводження з відходами) завдано державі шкоду у розмірі 218 173,62 грн, який визначено судовим експертом Донецького НДІСЕ Копил В.С. (висновок № 1899 від 13.08.2019) в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000143 від 11.08.2017, а також Держекоінспекцією у Донецькій області (лист № 02-1089 від 05.07.2018), на підставі Методики №171.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що у його діях (його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди, а закриття провадження у кримінальний справі за обвинуваченням директора КП ДСЕЗ Дьякової А.М., інженера 1 категорії КП ДСЕЗ Терехової І.С. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.239 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, не має реабілітуючого характеру і її не спростовує.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у даному випадку усіх елементів складу цивільного правопорушення та обґрунтованість позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що вирішуючи даний спір господарський суд не встановив обставин щодо того чи було відповідачем ліквідовано забруднення чи засмічення відповідної земельної ділянки, з огляду на те, що останнім не обґрунтовано, яким чином обставини ліквідації засмічення можуть вплинути на розгляд даної справи. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт ліквідації засмічення чи забруднення земельної ділянки.

Щодо посилань відповідача на пропущення прокурором строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною 3 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту, а саме коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252 цс 18).

Підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності є наступні факти: доведеність порушення права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України свідчить про те, що строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду для захисту своїх порушених прав або ж для реалізації владних повноважень.

При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Враховуючи викладене, при вирішенні питання про дотримання строку позовної давності для звернення до суду суди мають установити дату, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, установити дату, коли особа звернулася до суду, з`ясувати, чи у межах передбаченого законодавством строку особа звернулася до суду.

Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

У пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18) зазначено, що і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган.

Аналогічні висновки наведені у пунктах 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, а саме якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №391/1217/14-ц провадження №61-11197 сво 18.

Перебіг строку позовної давності у спорах, пов`язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення, а у разі несвоєчасного складання акту - з дня, коли цей акт відповідно до вимог законодавства мав бути складений (п. 1.9. Роз`яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/10452/17.

Виходячи з того, що про порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства (засмічення відповідачем земельної ділянки площею 0,35 га твердими побутовими відходами в кількості 22,016 тис.куб.м) Костянтинівській місцевій прокуратурі стало відомо під час керівництва у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000143 від 11.08.2017, тобто раніше ніж органу уповноваженому державою здійснювати відповідні функції, яким у даному випадку є Держекоінспекція у Донецькій області, то з урахуванням висновків Великої Палати Верхового Суду, висловлених у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 17.10.2018 у справі №362/44/17, строк позовної давності слід рахувати з 11.08.2017. При цьому, колегія суддів вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності слід рахувати з 06.06.2018- дата коли Держекоінспекція у Донецькій області (якою не проводилась перевірка дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства та відповідний акт перевірки не складався) дізналась про вказані правопорушення відповідача з листа прокуратури № 66-7668вих 18 від 06.06.2018, оскільки дані висновки зроблені без врахування правової позиції Великої Палати Верхового Суду. Позов подано до суду 19.02.2020 (дата поштового штемпелю на конверті, в якому відправлено позов до суду), в зв`язку з чим судом першої інстанції правильно встановлено, що трирічний строк позовної давності прокурором не пропущений, незважаючи на неправильно визначену дату початку перебігу строку позовної давності, оскільки це не призвело до прийняття неправильного рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі обраховує строк позовної давності з дня складання акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, а саме з 25.10.2017, трирічний строк якого сплив 26.10.2020, однак, як вже зазначалось позов подано до суду 19.02.2020.

За таких обставин, наведені посилання апелянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.42 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів.

Згідно з ч. ч. 2, 4, 6 ст. 47 вказаного Закону для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища, які утворюються за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватися тільки для фінансового забезпечення здійснення природоохоронних заходів, включаючи захист від шкідливої дії вод сільських населених пунктів та сільськогосподарських угідь, ресурсозберігаючих заходів, у тому числі наукових досліджень з цих питань, ведення державного кадастру територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також заходів для зниження забруднення навколишнього природного середовища та дотримання екологічних нормативів і нормативів екологічної безпеки, для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров`я населення.

У п.4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Пункт 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України визначає, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Враховуючи наведені положення законодавства, завдана навколишньому природному середовищу шкода, що стягнута з відповідача цим рішенням, підлягає зарахуванню до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища Державного бюджету України, спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища бюджету Донецької обласної Державної адміністрації - Донецької обласної військово-цивільної адміністрації (як орган, виконуючий функції Донецької обласної ради), спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища бюджету Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області у відповідних сумах.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського Донецької області від 16.11.2020 у справі №905/389/20 без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Добропільська служба єдиного замовника залишити без задоволення.

Рішення Господарського Донецької області від 16.11.2020 у справі №905/389/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.12.2021

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль