РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.12.2021Справа № 910/14210/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веон плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот"

про стягнення 29 913, 94 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Веон Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" про стягнення 29913,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 01.01.2020 № 12/20 GE-R.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.09.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 06.09.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 відкрито провадження у справі № 910/14210/21, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 20.09.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з поміткою "судова повістка", на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02088, м. Київ, вул. Лісова, 80 0, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду, з долученою довідкою форми № 20 "адресат відсутній за вказаною адресою"..

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 13.10.2021 про неможливість вручення поштового відправлення конверту з ухвалою суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, направленого на юридичну адресу відповідача, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 20.09.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Веон Плюс" (готель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пілот" (партнер) укладено договір № 12/20GE-R відповідно до п. 1 якого готель зобов`язується надавати готельні послуги, конференц послуги та інші додаткові послуги, клієнтам партнера щодо продажу туристичних груп виключно за запропонованими тарифами, які не передбачають виплату комісії, та партнер зобов`язується оплачувати такі послуги готелю за тарифом партнера за умови наявності вільних номерів.

Партнер зобов`язується виплатити готелю 100% передплату від загальної вартості всіх замовлених послуг не пізніше ніж за 30 днів до прибуття гостей, якщо інше додатково не погоджено сторонами. Якщо можливість працювати в порядку постоплати надається партнеру готелем, умови оплати визначаються в заявці на постоплату, але в будь-якому випадку рахунок повинен бути сплачений партнером не пізніше ніж протягом 30 днів після від`їзду гостей (п. 13, 14 договору).

Відповідно до п. 18 договору до 5 числа місяця, наступного за звітним готель надає партнеру акт виконаних робіт, далі акт, партнер перевіряє його відповідність і підписує протягом 5 робочих днів з дня його отримання або надає письмове обгрунтування відмови. Якщо протягом зазначеного строку партнер не повертає підписаний акт і не надає письмове обгрунтування відмови, акт наданих послуг вважається підписаним і таким, що прийнятий партнером.

Цей договір набуває чинності в момент його підписання обома сторонами та залишається в силі до 31.12.2020 ( п. 32 договору).

Відповідач звернувся до позивача з заявками на надання послуг за договором № 12/20GE-R від 01.01.2020: № 8051814 від 29.01.2020, № 8051773 від 28.01.2020, № 8051772 від 28.01.2020.

Позивачем було надано послуги за договором № 12/20GE-R від 01.01.2020, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами надання послуг: № 642 від 25.02.2020 на суму 8257,00 грн, № 641 від 25.02.2020 на суму 8392,08 грн, № 640 від 25.02.2020 на суму 8392,08 грн. Загальна вартість наданих послуг згідно долучених до матеріалів справи актів складає 25014,16 грн. Акти підписані та скріплені печатками обох контрагентів.

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату: № 78 від 29.01.2020 на суму 8257,00 грн, № 75 від 29.01.2020 на суму 8392,08 грн, № 74 від 29.01.2020 на суму 8392,08 грн.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до нього з претензією № 05/10-93 від 05.10.2020 на суму 25041,16 грн. Докази направлення та отримання претензії долучені до матеріалів справи.

Відповідач частково оплатив вартість наданих послуг, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями: № 64_539_692 від 02.03.2021 на суму 2257,00 грн, № 21_759_006 від 01.03.2021 на суму 2000,00 грн. Загальна сума оплачена відповідачем за надані послуги становить 4257,00 грн. В призначеннях платежу вказано про доплату за послуги за рахунком № 78 від 29.01.2020.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 25041,16 грн та часткову їх оплату у сумі 4257,00 грн.

Суд відзначає, що відповідачем самостійно у платіжному дорученні визначено призначення платежу (оплата рахунку № 78 від 29.01.2020, в зв`язку з чим, вказані кошти зараховуються в погашення саме суми основної заборгованості.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 20784,16 грн.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу узгоджених послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення основного боргу в частині, а саме в сумі 20784,16 грн.

Суд відзначає, що позивачем в резолютивній частині позову вказано загальну суму заборгованості, яка складається з суми основного боргу, штрафних санкцій та втрат від інфляції, від якої позивач віднімає суми коштів, сплачених відповідачем. При цьому позивач вказує сума основного боргу у розмірі 25041,16 грн при здійсненні розрахунку. Проте, оскільки суду надано докази часткової оплати саме суми основного боргу і сума оплати не заперечується та підтверджується самим позивачем, суд вбачає заявленою позивачем саме суму боргу у розмірі з урахуванням часткової оплати - 20784,16 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6375,02 грн за період з 27.03.2020 по 25.07.2021 та втрати від інфляції у розмірі 2754,76 грн за період з квітня 2020 по липень 2021.

Частиною 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На суми, належні за цим договором, які не оплачуються після настання дати платежу, нараховується пеня не менша 1,5% на місяць або ж в іншому передбаченому застосовним правом розмірі, якщо він вище зазначеного в цьому пункті (п. 17 договору).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем було враховано обмеження в ставці нарахування пені, передбачене Законом України " Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань ". Однак, при здійсненні розрахунку позивач не врахував шестимісячне обмеження щодо періоду нарахування штрафних санкцій.

Суд здійснив перерахунок пені за період з 27.03.2020 по 27.09.2020, з урахуванням вимог чинного законодавства. Згідно перерахунку суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1806,25 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що при здійсненні розрахунку втрат від інфляції, позивачем не було враховано часткову оплату заборгованості. Згідно перерахунку суду, сума втрат від інфляції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2513,28 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити суму заборгованості.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пілот" (02088, м. Київ, вул. Лісова, буд. 80; ідентифікаційний код: 25587911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веон Плюс" (04070, м. Київ, вул. Братська, буд. 17-19; ідентифікаційний код: 34619544) заборгованість в розмірі 20784 (двадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн 16 коп., пеню у розмірі 1806 (одна тисяча вісімсот шість) грн 25 коп., втрати від інфляції у розмірі 2513 (дві тисячі п`ятсот тринадцять) грн 28 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1904 (одна тисяча дев`ятсот чотири) грн 98 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 4568,77 грн та втрат від інфляції і розмірі 241,48 грн - відмовити.

4.Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко