ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2143/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чернюк С.В.,

розглядаючи справу №916/2143/21

за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65029, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Балківська, будинок 1-Б; )

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Топольок-3" (65123, Одеська обл., місто Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 107; )

про стягнення 291 827,67 грн;

представники сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Топольок-3", в якому просить суд стягнути з відповідача 428 827,67 грн заборгованості за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем Договору про постачання теплової енергії №1504 від 29.12.2006.

Позивач вказує, що на виконання договірних зобов`язань постачав теплову енергію відповідачу, який порушував свої зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії. Внаслідок зазначених обставин у період з грудня 2020 року по квітень 2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 428 827,67 грн.

Ухвалою від 27.07.2021 прийнято позовну заяву (вх. №2225/21 від 22.07.2021р.) до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2143/21, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.08.2021, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі реалізувати процесуальне право на подання відзиву.

Протокольною ухвалою від 25.08.2021 відкладено підготовче судове засідання на 20.09.2021.

15.09.2021 до суду надійшло клопотання відповідача (вх. №24471/21) про залучення до матеріалів справи копій доказів щодо відправлення позивачу Актів звіряння взаєморозрахунків від 10.09.2021 №1504.

15.09.2021 до суду надійшло клопотання (вх. №24472/21), в якому відповідач просив відкласти підготовче судове засідання, продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та зобов`язати позивача виконати вимоги п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України.

20.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче судове засідання на 25.10.2021.

22.09.2021 до суду надійшла заява позивача (вх. №25117/21) про зменшення розміру позовних вимог, де позивач зазначив, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості, внаслідок чого вона зменшилась та складає 331 827,67 грн. Просив стягнути з відповідача саме вказану суму, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 6432,42 грн.

22.10.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. №28042/21) про відстрочення виконання рішення, в якому представник повідомив, що відповідач докладає зусиль для подальшого погашення боргу, та просив розстрочити виконання рішення у даній справі згідно з наданим графіком.

Протокольною ухвалою від 25.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.11.2021.

17.11.2021 представник відповідача надіслав на електронну пошту суду клопотання (вх. №30813/21), в якому просив відкласти розгляд справи.

На стадії розгляду справи по суті судове засідання відкладалось на 22.11.2021 та 24.11.2021.

24.11.2021 за вх. №31607/21 до суду надійшла заява представника відповідача, в якій представник просив суд врахувати клопотання про розстрочення виконання рішення у даній справі, а також додав копії платіжних доручень, які свідчать про часткову сплату відповідачем суми основного боргу перед позивачем.

Ухвалою від 24.11.2021 закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 137 000,00 грн заборгованості.

24.11.2021 складено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

29.12.2006 між позивачем (постачальник, теплопостачальна організація) та відповідачем (споживач) було укладено Договір №1504 на постачання теплової енергії (далі Договір), за умовами п. 1 якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п/п 3.2.2. п. 3.2. Договору споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. п. 6.1., 6.2., 6.3., 6.4. Договору розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн за 1 Гкал., діючому на момент укладання договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим.

Пунктами 10.1, 10.3., 10.4. Договору передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007 р. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, між КП Теплопостачання міста Одеси та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Топольок-3", в період з грудня 2020 р. по квітень 2021 р., було складено, підписано та скріплено печатками останніх звіти про спожиту теплову енергію на опалення об`єкту, розташованого за адресою: вул. Семена Палія, буд. 107, в обсязі 304,4538 Гкал. теплової енергії, а саме: з 30.11.2020 р. - 28.12.2020 р. у кількості 77,35302 Гкал; з 28.12.2020 р. - 27.01.2021 р. у кількості 80,64 Гкал; з 27.01.2021 р. 25.02.2021 р. у кількості 77 Гкал; з 25.02.2021 р. - 29.02.2021 р. у кількості 62,1 Гкал; з 29.03.2021 р. - 06.04.2021 р. у кількості 7,4 Гкал.

Позивачем виставлялись відповідачу рахунки, а саме: №1504 від 06.01.2021 за постачання теплової енергії в грудні 2020 р. на суму 137 237,35 грн; №1504 за постачання теплової енергії в січні 2021 р. на суму 145 501,18 грн; №1504 за постачання теплової енергії в лютому 2021 р. на суму 138 933,42 грн; №1504 за постачання теплової енергії в березні 2021 р. на суму 112 048,90 грн; №1504 за постачання теплової енергії в квітні 2021 р. на суму 13 352,04 грн.

03.06.2021 позивач направляв відповідачу претензію, якою просив погасити заборгованість на суму 428 827,67 грн.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ч. ч. 1,7 ст. 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч.1 ст.277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 3 ст. 24, ч. 2, ст. 25 Закону України „Про теплопостачання, основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання приладів комерційного обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством; забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 25 Закону України „Про теплопостачання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

22.09.2021 до суду надійшла заява позивача (вх. №25117/21) про зменшення розміру позовних вимог, де позивач зазначив, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості, внаслідок чого вона зменшилась та складає 331 827,67 грн. Просив стягнути з відповідача саме вказану суму, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 6432,42 грн.

24.11.2021 судом отримано заяву відповідача (вх. №31607/21), до якої додано копії платіжних доручень щодо здійснення часткової сплати заборгованості на загальну суму 137 000,00 грн, а саме: №874 від 12.07.2021 на суму 40 000,00 грн; №885 від 06.08.2021 на суму 22 000,00 грн; №891 від 26.08.2021 на суму 25 000,00 грн; №897 від 07.09.2021 на суму 10 000,00 грн; №920 від 02.11.2021 на суму 20 000,00 грн; №924 від 08.11.2021 на суму 20 000,00 грн.

Так, судом встановлено, що відповідачем сплачено позивачу заборгованість за спожиту теплову енергію на загальну суму 137 000,00 грн, що підтверджується вищезазначеними платіжними дорученнями.

У зв`язку з вказаними обставинами, ухвалою від 24.11.2021 судом закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 137 000,00 грн заборгованості.

На розгляді залишилась вимога позивача про стягнення з відповідача 291 827,67 грн заборгованості за теплову енергію.

Наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем за отриману теплову енергію в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 291 827,67 грн за отриману теплову енергію, підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За положеннями ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат; 6) дата складення повного судового рішення.

Як роз`яснено у п. 7.1.1., 7.2. Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом».

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в ч. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

Верховним Судом у Постанові від 27.02.2019р. по справі №796/43/2018 наголошено, що при вирішенні питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Оскільки Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 ГПК України).

Згідно ч.1 ст. 76 Господарського процесуального Кодексу України, визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Оцінивши надані відповідачем до матеріалів справи докази, суд зазначає про відсутність документів, які б свідчили про відсутність грошових коштів на рахунках боржника.

На думку суду, до клопотання про розстрочення виконання рішення відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що станом на даний час наявні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Також відповідачем не надано доказів того, що у випадку надання судом розстрочки виконання рішення суду така заборгованість дійсно буде погашена у визначений строк.

З урахуванням викладеного, виходячи із збалансованості інтересів обох сторін, враховуючи матеріальні інтереси кожної із них, а також з огляду на недоведення відповідачем обставин, що дозволяють зробити висновок про неможливість виконання рішення, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення.

Наразі суд зазначає, що в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Водночас, зазначене не перешкоджає можливості відповідача звернутися до суду із заявою в порядку ст. 331 ГПК України, надавши відповідні докази.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65029, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Балківська, будинок 1-Б; ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Топольок-3" (65123, Одеська обл., місто Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 107; ) про стягнення 291 827,67грн задовольнити.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Топольок-3" (65123, Одеська обл., місто Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 107; ) на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65029, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Балківська, будинок 1-Б; ) 291 827,67 грн заборгованості за спожиту теплову енергію, 6 432,42 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 24 листопада 2021 р. Повний текст рішення складено та підписано 06 грудня 2021 р.

Суддя Р.В. Волков