ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. м. Житомир Справа № 906/299/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: (відповідач за зустрічним позовом): Волошенюк О.В. - довіреність від 12.01.2021;

від відповідача: (позивач за зустрічним позовом): не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю-Підприємство "Авіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю" Цефей-Еко"

про стягнення 1140765,98грн (з урахуванням заяви від 08.06.2021 про зменшення позовних вимог) та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство "Авіс"

визнання недійсною додаткової угоди від 31.03.2020 до договору поставки № 1-20/12-19 АВ від 20.12.2019 (з урахуванням заяви від 21.07.2021),

Товариство з обмеженою відповідальністю-Підприємство "Авіс" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" 1892876,03грн, з яких: 1683565,52грн основного боргу, 91835,03грн пені, 22831,91грн 3% річних та 94643,57грн інфляційних. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою від 12.04.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 11.05.2021.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкладено підготовче засідання на 25.05.2021, клопотання №19 від 06.05.2021 про об`єднання справ №906/299/21 та №906/294/21 в одне провадження, а також клопотання №15 від 04.05.2021 про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування у позивача для її проведення оригіналу додаткової угоди від 31.03.2020 до договору поставки №1-20/12-19 АВ від 20.12.2019, суд ухвалив розглянути у наступному підготовчому засіданні.

Зустрічну позовну заяву ТОВ "Цефей-Еко" від 05.05.2021 з додатками ухвалою суду від 11.05.2021 повернуто заявнику.

Ухвалою від 25.05.2021 відкладено підготовче засідання на 09.06.2021.

Ухвалою від 07.06.2021 суд поновив пропущений строк для подання зустрічного позову; зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" до Товариства з обмеженою відповідальністю-Підприємство "Авіс" прийняв до спільного розгляду з первісним.

Ухвалою від 09.06.2021 суд: прийняв заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду; заяву №15 від 04.05.2021 про призначення судової почеркознавчої експертизи судом залишено без розгляду; у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" №19 від 06.05.2021 про об`єднання справ №906/299/21 та №906/294/21 в одне провадження - відмовлено; продовжено строк підготовчого провадження до 14.07.2021; підготовче засідання відкладено на 14.07.2021.

Ухвалою від 10.06.2021 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 14.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження, на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, до 22.07.2021 та відкладено підготовче засідання на 22.07.2021.

Ухвалою від 22.07.2021 суд: у задоволенні клопотання №33 від 08.06.2021 про призначення судової економічної експертизи відмовив; закрив підготовче провадження та призначив справу №906/299/21 до судового розгляду по суті на 06.09.2021.

Ухвалою від 06.09.2021 зупинено провадження у справі №906/299/21 до повернення матеріалів справи №906/299/21 з Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 22.07.2021 у справі №906/299/21 та повернуто матеріали справи до господарського суду Житомирської області.

Ухвалою від 14.09.2021 провадження у справі поновлено. Призначено судове засідання на 04.10.2021.

Ухвалою суду від 04.10.2021 розгляд справи відкладено на 18.10.2021.

Ухвалою від 18.10.2021 суд відклав розгляд справи на 08.11.2021.

Ухвалою від 08.11.2021 розгляд справи відкладено на 23.11.2021.

В судовому засіданні 23.11.2021 представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги заперечила. Щодо задоволення клопотання ТОВ "Цефей-Еко" про зменшення розміру штрафних санкцій заперечувала, вважає їх співмірними.

Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з`явилась. 22.11.2021 на електронну адресу суду надіслала заяву, згідно якої просить суд, у зв`язку з тим, що буде зайнята в розгляді кримінальної справи, судове засідання 23.11.2021 провести без її участі. Зустрічний позов просила задовольнити, у задоволенні первісного - відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю" Цефей-Еко" (постачальник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю-Підприємство "Авіс" (покупець, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) було укладено Договір поставки №1-20/12-19АВ (далі - Договір (а.с. 14-17, т.1)) за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язався прийняти й оплатити соняшник органічний для промислової переробки врожаю 2019р. згідно регулювань СС (надалі іменується "Товар").

До вищевказаного Договору 15.01.2020 та 31.03.2020 сторонами були укладені Додаткові угоди (а.с. 18, 74-, т.1).

Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач не виконав належним чином умов додаткової угоди, якою узгоджено, що сума, яка підлягає поверненню постачальником покупцю, становить 1683565,52 грн та підлягає поверненню у строк до 01.10.2020, тому за останнім рахується заборгованість у розмірі 1683565,52 грн.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 08.06.2021 (а.с. 2-6, т.2), позивач зменшив основну суму боргу до 963652,88 грн. Подану заяву обґрунтував врахуванням того, що Транзакційні сертифікати відповідачем позивачу направлені не були та було укладено сторонами додаткову угоду 31.03.2020, тому кошти у розмірі 719912,64 грн зарахував на часткове погашення суми, передбаченої сторонами у Додатковій угоді від 31.03.2020.

Внаслідок зазначеного, позивач визначив сума основного боргу у розмірі 963652,88 грн (1683565,52 грн - 719912,64 грн).

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 84590,23 грн пені, 19801,08 грн 3% річних та 72721,79 грн інфляційних.

Відповідач за первісним позовом, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 143-147, т.1), позовні вимоги не визнає. Підтвердив, що у період часу з 17.01.2020 по 22.01.2020 ТОВ "Цефей-Еко" поставив ТОВ-підприємству "Авіс" товар у кількості 579,86 тон на загальну суму 10101393,14 грн. Однак, станом на 04.05.2021 позивач не повністю розрахувався за отриманий товар, внаслідок чого сума боргу позивача перед відповідачем станом на 04.05.2021 складає 719912,55грн.

При цьому відповідач стверджує, що жодних рішень щодо укладення додаткової угоди від 31.03.2020 до договору поставки №1-20/12-19 АВ від 20.12.2019 учасники підприємства не приймали. За вказаного, зсилаючись на п.п. "л" п. 8.2. Статуту, вважає, що Антипчук О.О., яка була директором підприємства, не могла укласти додаткову угоду від 31.03.2020 до Договору поставки №1-20/12-19 АВ від 20.12.2019, так як не мала на це необхідних повноважень, тому останній підлягає визнанню судом недійсним. Жодних актів коригування ціни, як стверджує відповідач, також не підписувалося. Зауважив, що при здійсненні перерахунку 3% річних за період з 02.10.2020 по 15.03.2021, останні могли складати 22797,51 грн, а не 22831,09 грн, як нараховано позивачем.

Згідно зустрічної позовної заяви (а.с. 188-192, т.1) відповідач за первісним позовом просить суд визнати додаткову угоду від 31.03.2020 до договору поставки №1-20/12-19 АВ від 20.12.2019 недійсною. Обґрунтовуючи заявлену вимогу, позивач також зсилається на відсутність повноважень у директора Антипчук О.О. на її підписання, оскільки всупереч п.п. "л" п. 8.2. Статуту, остання діяла без надання згоди Загальних зборів учасників ТОВ "Цефей-Еко". За вказаних обставин відповідач за первісним позовом має обґрунтоване припущення щодо того, що підпис, проставлений на додатковій угоді від 31.03.2020 є підробленим і проставлений за Антипчук О.О. іншою особою. За вказаного, додаткова угода від 31.03.2020 до договору поставки №1-20/12-19 АВ від 20.12.2019, на думку позивача за зустрічним позовом, має бути визнана судом недійсною на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, вона не створює юридичних наслідків.

Позивач за первісним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с. 224-228, т.1), відповіді на відзив (а.с. 230-234, т.1) та додаткових поясненнях (а.с. 236-238, т.1) вказав, що зустрічний позов не визнає. Пояснив, що: Антипчук О.О., як особа, яка була директором відповідача, а значить посадовою особою, яка безпосередньо здійснювала керівництво господарською діяльності відповідача не може не знати підписувала вона вищезазначену додаткову угоду, чи ні; Антипчук О.О. безпосередньо створила ТОВ "Цефей-Еко" та була його учасником аж до 02.04.2020; 17.12.2019 засобами електронної пошти позивач отримав від відповідача документи, які підтверджують його правовий та податковий статус, а саме: наказ № 1 від 27.08.2018, протокол Загальних зборів Учасників ТОВ "Цефей-Еко" № 55 від 16 грудня 2019, Звіт про реалізацію продукції сільського господарства за січень - листопад 2019 (№ 21-заг), Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 01 листопада 2019р. (№ 37-сг), Рішення № 1 Засновника ТОВ "Цефей-Еко" від 22.08.2018р., Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019р. (№ 4-сг); Статут ТОВ "Цефей-Еко", Витяг № 006 з Реєстру платників податку на додану вартість, Витяг з єдиного реєстру речових прав. Усі документи, як вказує відповідач за зустрічним позовом, завірені підписом Антипчук О.О., скріплені печаткою й направлені йому у форматі pdf. При цьому, відповідач за зустрічним позовом звернув увагу, що всі документи були направлені до укладення Договору. Підтвердженням наявності у Антипчук О.О. повноважень на укладення правочинів з ТОВ "Авіс", на думку останнього, є отриманий позивачем від відповідача Протокол Загальних зборів Учасників ТОВ "Цефей-Еко"№55 від 16.12.2019. Зауважив, що станом на 08.06.2021 такий доказ, як нотаріально завірена заява свідка Антипчук О.О. про те, що остання не підписувала Додаткову угоду, відсутній. Додатково вказав, що перед підписанням додаткової угоди від 31.03.2020, відповідач сформував Акти коригування ціни до кожної видаткової накладної і сторони їх підписали. Крім того, відповідачем були складені й зареєстровані розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, які також складалися й реєструвалися відповідачем. Підписантом цих податкових накладних була безпосередньо учасник відповідача Антипчук О.О., яка здійснювала електронний підпис.

Ухвалою від 22.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача за зустрічним позовом про проведення судової економічної експертизи, оскільки дійшов висновку про те, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд не позбавлений можливості самостійно з`ясувати обставини щодо підтвердження та/або не підтвердження заявленого у позові ТОВ-підприємство "Авіс" розміру заборгованості ТОВ "Цефей-Еко" за вказаний у позовній заяві період.

Згідно заяви про зміну підстав зустрічного позову (а.с. 92-93, т.2) ТОВ "Цефей-Еко" вважає додаткову угоду від 31.03.2020 до Договору поставки фіктивною. Зокрема, як зазначив позивач за зустрічним позовом, згідно видаткових накладних та квитанцій, які додані до позовної заяви, відповідач передав позивачу, а останній прийняв у період з 17.01.2020 по 22.01.2020 товар у кількості 579,86 тон на загальну суму 10101393,14 грн, однак жодних претензій щодо якості поставленого товару не заявлялось. В той же час позивач у всіх документах зазначає про те, що неякісним виявився саме жмих, а не сам товар (соняшник органічний), який був предметом договору поставки. Вказує, що у договорі поставки відсутні умови про те, яким має бути якість соняшника після переробки, а органічність поставленого насіння соняшника підтверджується відповідними протоколами. За вказаного,ТОВ "Цефей-Еко" вважає, що зазначена додаткова угода не спрямована на реальне настання обумовлених нею правових наслідків.

Зсилаючись на п. 4 ч. 2 ст. 258 ЦК України, вважає, що оскільки при прийомі товару та в подальшому протягом року позивач не заявив жодних претензій, останній пропустив строк пред`явлення претензії, а відтак, прийняв товар з належною якістю.

Пояснив, що за умовами п. 3-4 додаткової угоди, зменшено ціну неякісного товару на 120 доларів США та остаточна сума, яка підлягає поверненню складає 1683565,52 грн, тобто, фактично зменшено ціну договору після його повного виконання, що не передбачено чинним законодавством.

Вважає, що оскільки ТОВ "Авіс" сплачено ТОВ "Цефей-Еко" повну ціну переданого товару, дане зобов`язання припинено його належним виконанням у відповідності зі ст. 599 ЦК України.

За вказаного, позивач за зустрічним позовом вважає, що додаткова угода від 31.03.2020 до Договору поставки №1-20/12-19 АВ від 20.12.2019, укладена з порушенням ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання її недійсною відповідно до ст. 234 ЦК України.

У клопотанні від 03.10.2021 (а.с. 14, т.3) відповідач просив суд зменшити розмір нарахованих 3% річних, інфляційних та пені.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог та безпідставність зустрічних враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки №1-20/12-19АВ від 20.12.2021 та Додаткових угод від 15.01.2020 та від 31.03.2020 до нього (а.с. 14-18, 74, т.1).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язався прийняли й оплатити соняшник органічний для промислової переробки врожаю 2019р. згідно регулювань СС (надалі іменується "Товар").

За п. 2.1. Договору, найменування та кількість Товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру Товару, ціна одиниці Товару та загальна сума відповідної партії Товару визначаються у рахунках, видаткових накладних, специфікаціях, податкових накладних та/або інших товарно-супровідних документах, які с невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно п. 2.1. Договору, постачальник зобов`язується поставити покупцю Товар у кількості 500 (п`ятсот) тон +/- 5 %.

За п. 2.2., 2.3. Договору, Товар за показниками якості та безпечності повинен відповідати вимогам ДСТУ 4694:2006 Соняшник. Олійна сировина. Технічні умови й стандартам GMP+. Базисні показники Товару, за які буде проводитись розрахунок: - вологість - не більше 8,0 (вісім)%; засміченість - не більше 3,0 (три)%; зараженість шкідниками - не допускається; залишки пестицидів - не допускається; вміст олеїнової кислоти - 78% і більше; олійність - не менше 45%.

Товар повинен бути належної товарної якості, без пліс - згідно з ДСТУ 4694:2006 й стандартів GMP+.

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна на товар встановлюється в національній валюті України гривнях і урахуванням податку на додану вартість і дорівнює еквіваленту 720 (сімсот двадцять) доларів США за одну тону згідно міжбанківському курсу на день отримання партії Товару. Комерційним курсом гривні до долару США слід вважати міжбанківський валютний курс продажу долару США до гривні, який щоденно розміщується за адресою на інтернет-сторінці (http://minfin.com.ua/currency/mb/) станом на переддень операції в момент закриття торгів позиція "продаж".

За п. 3.2. Договору, покупець здійснює оплату за поставлений товар протягом 3 (три) банківських днів від дати отримання товару за умови отримання від Постачальника документ), що підтверджує статус товару як Органічного (Транзакційний сертифікат).

Загальна сума Договору визначається шляхом простого арифметичною додавання грошових сум за всіма партіями Товару, поставленого за весь період дії цього Договору (п. 3.5. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, товар у кількості 500 (п`ятсот) тон +/- 5 %. загальної кількості повинен бути поставлений постачальником покупцю у період з 20.12.2019 по 15.01.2020.

За п. 4.3. - 4.5. Договору, партія Товару вважається переданою постачальником та прийнятою покупцем: - за кількістю - шляхом перевірки та порівняння, відповідно до ваги, вказаної в транспортних та супровідних документах на партію товару; - за якістю - відповідно до розділу 2 Договору. Якщо під час приймання товару буде виявлено його нестачу), невідповідність заявленому рівню якості, представники покупця й постачальника зобов`язані скласти двосторонній Акт, на підставі якого проводиться доставка, повернення та/або заміна Товару неналежної якості, з підписанням відповідних коригуючих накладних. Датою поставки є дата фактичної передачі товару покупцю постачальником у місці поставки із усіма товарно-супровідними документами на товар, передбаченими Договором.

15.01.2020 сторони уклали Додаткову угоду (а.с. 18, т.1), якою погодили змінити наступні умови Договору: пункт 2.1. постачальник зобов`язується поставити покупцю товар у кількості 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) тонн +- 5%; пункт 4.1. Товар у кількості 1 716 (одна і тисяча сімсот шістнадцять) тонн +/-5% загальної кількості повинен були поставлений постачальником покупцю у період з 20 грудня 2019 р. по 24 січня 2020 р.; пункт 1.6. Право власності на товар у покупця виникає в момент фактичного отримання партії товару й товарно-супровідних документів на нього за адресою: на складі Постачальника, який знаходиться за адресою: Рівненська область, Гощанський район, село Бабин; Житомирська область, Новоград-Волинський р-н, село Броники.

Судом було встановлено, що платіжними дорученнями №575 від 17.01.2020 на суму 8331480,50 грн та №642 від 20.01.2020 на суму 1050000,00 грн позивач за первісним позовом (ТОВ "Авіс") здійснив попередню оплату за соняшник органічний врожаю 2019 по Договору №1-20/12-19АВ від 20.12.2020 у розмірі 9381480,59 грн (а.с. 69-70, т.1).

Встановлено також і те, що в період з 17.01.2020 по 22.01.2020, згідно товарно-транспортних та видаткових накладних №1 від 17.01.2020, №2 від 20.01.2020, №3 від 20.01.2020 та №4 від 22.01.2020 постачальник поставив покупцю товар у кількості 579,86 тон на загальну суму 10101393,14 грн (а.с. 19-73, т.1).

Також матеріалами справи підтверджено, що 31.03.2020 сторони підписали Додаткову угоду про таке:

"1. У період з 17 січня 2020р. по 22 січня 2020р. постачальник поставив Покупцю товар у кількості 579,86 (п`ятсот сімдесят дев`ять тон 86 кг.) тон за ціною 720 (сімсот двадцять) доларів США, що еквівалентно 17420,40 грн. за одну тону, у т.ч. ПДВ, на загальну суму 10101393,14 (десять мільйонів сто одна тисяча триста дев`яносто три грн. 14 коп.), що підтверджується такими видатковими накладними, а саме:

№ 1 від 17.01.2020р. у кількості 266,70 тон на суму 4 646 020,68 грн;

№ 2 від 20.01.2020р. у кількості 168,48 тон на суму 2 934 988,99 грн;

№ 3 від 20.01.2020р. у кількості 81,28 тон на суму 1 415 930,11 грн;

№ 4 від 22.01 2020р. у кількості 63,40 тон на суму 1 104 453,36 грн.

2. Покупець здійснив оплату вищезазначеного Товару у повному обсязі.

3. У зв`язку із тим, що вищезазначений Товар виявився таким, що не відповідає показникам якості, передбаченим сторонами у п. 2.3. Договору, сторони домовились зменшити ціну неякісного Товару на 120 (сто двадцять) доларів США за курсом на дату поставки Товару відповідно до умов п. 3.1. Договору.

4. Виходячи з того, що початкова ціна Товару становила 17 420,40 грн за одну тону, у т.ч. ПДВ (720$ * 24,195 грн), зменшена ціна Товару складає: 120$ * 24,195 грн = 2 903, 40 (дві тисячі дев`ятсот три грн. 40 коп.) грн., у т.ч. ПДВ, за одну тону.

5. Узгоджена сторонами сума, що підтягає поверненню Постачальником Покупцю становить: 579,86 тон * 120$ * 24,195 грн. = 1 683 565,52 (один мільйон шістсот вісімдесят три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять грн. 52 коп.) грн., у т.ч. ПДВ.

6. Постачальник зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок Покупця, зазначений у Договорі, грошові кошти у розмірі 1 683 565,52 (один мільйон шістсот вісімдесят три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять грн. 52 коп.) грн., у т.ч. ПДВ. до 01 жовтня 2020р.

7. У разі не виконання п. 6 даної Додаткової угоди, Постачальник сплачує на користь покупця суму боргу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних та/ або несвоєчасно виконаних і грошових зобов`язань за кожний день прострочення. Загальна сума пені розраховується за весь період протермінування. Сплата пені не звільняє покупця від виконання взятих зобов`язань. Обмеження, передбачені п. 6 ст. 232 господарського кодексу України у даному випадку не застосовуються. Позовна давність щодо стягнення неустойки збільшується на строк у три роки.

8. Інші умови вищевказаного Договору, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені сторонами раніше, і сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.

9. Усі правовідносини, що виникають з цієї Угоди або пов`язані із нею, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цієї Угоди, тлумаченням її умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Угоди, регламентуються цією Угодою та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосовним до таких правовідносин звичаям ділового обороту" на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 11 Угоди, остання є невід`ємною частиною Договору поставки №1-20/12-19 АВ від 20 грудня 2019 р. і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та її скріплення печатками сторін.

Судом встановлено, що зазначена Додаткова угода підписана зі сторони покупця: генеральним директором ТОВ-підприємства "Авіс", заступником комерційного директора, начальником юридичного відділу, а зі сторони ТОВ "Цефей-Еко" О.О. - директором Антипчук С.А., та скріплено печатками сторін. Також повноваження щодо підписання вказаної угоди Антипчук С.А. підтверджено, зокрема, наданими позивачем наказом № 1 від 27.08.2018, протоколом Загальних зборів Учасників ТОВ "Цефей-Еко" № 55 від 16 грудня 2019 (а.с. 27-28, т.2) та не спростовано ТОВ-підприємством "Авіс".

Оскільки згідно зустрічної позовної заяви ТОВ "Цефей-Еко" просив визнати недійсною зазначену додаткову угоду, у зв`язку з тим, що вона укладена з порушенням ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямована на реальне настання обумовлених нею правових наслідків, суд враховує таке.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічна позиція міститься у постанові ВС від 27.03.2019 у справі № 903/439/18.

Однак, позивачем за зустрічним позовом не надано будь яких доказів того, що ТОВ - підприємство "Авіс" мало на меті ввести його в оману щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів, або мало свідомий намір невиконання договірних зобов`язань, або приховування справжніх намірів учасників правочину. Зокрема, про спрямування Додатклової угоди на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею, свідчить і звернення позивача з даним позовом до суду.

Також, зважаючи на твердження відповідача за первісним позовом про те, що зміна ціни Договору, згідно Додаткової угоди від 31.03.2020, відбулася після його виконання, суд враховує, що згідно п.8.1. Договору, він діє до 31.12.2019, але у будь-кому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором.

При цьому, з п. 2 Додаткової угоди від 31.03.2020 вбачається, що необхідність її укладення була спричинена виявленою невідповідністю товару визначеним Договором показникам його якості, що свідчить про відсутність повного виконання зобов`язань за вказаним Договором.

Також зважаючи на наявність на додатковій угоді від 31.03.2020 печатки та підпису директора ТОВ "Цефей-Еко", суд вважає, що останнє, укладаючи зазначену угоду, погодилося з її умовами.

За вказаного, суд не встановив обставин, які б давали підстави вважати, що додаткова угода від 31.03.2020 є фіктивною, тому у задоволенні зустрічного позову суд відмовляє.

Як зазначалось вище, судом було встановлено, що сума поставленого товару по Договору склала 10101393,14 грн, сума сплачених коштів за поставлений товар склала 9381480,50 грн, сума неоплаченого товару склала 719912,64грн.

Оскільки узгоджена сторонами у додатковій угоді від 31.03.2020 сума, що підтягає поверненню постачальником (ТОВ "Цефей-Еко") покупцю (ТОВ -підприємство "Авіс") становить 1 683 565,52 грн., яку постачальник зобов`язаний був перерахувати до 01 жовтня 2020р, вимога про сплату (повернення) відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом коштів у розмірі 963652,88 грн (1683565,52 грн - 719912,64 грн) є обґрунтованою, тому позов у ціій частині підлягає задоволенню. При цьому, слід зазначити, що зазначена сума не перевищує суму, яку вказав відповідач у відзиві на позовну заяву, як обґрунтовану (а.с. 144, т.1).

Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 7 Додаткової угоди від 31.03.2020 сторони погодили, що у разі не виконання п. 6 даної Додаткової угоди, постачальник сплачує на користь покупця суму боргу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних та/ або несвоєчасно виконаних і грошових зобов`язань за кожний день прострочення. Загальна сума пені розраховується за в е с ь період протермінування. Сплата пені не звільняє покупця від виконання взятих зобов`язань. Обмеження, передбачені п. 6 ст. 232 господарського кодексу України у даному випадку не застосовуються. Позовна давність щодо стягнення неустойки збільшується на строк у три роки.

За розрахунком позивача (а.с. 4 (зворотній бік)), пеню в сумі 84590,23 грн нараховано:

- за період з 02.10.2020 по 04.03.2020 на суму боргу у розмірі 963652,88 грн, що складає 48789,87 грн;

- за період з 05.03.2021 по 15.04.2021 на суму боргу 963652,88 грн, що складає 14415,19 грн;

- за період з 16.04.2021 по 08.06.2021 на суму боргу 963652,88 грн, що складає 21385,17грн.

Здійснивши перерахунок пені, суд встановив, що за визначений позивачем період, сума пені складає 84493,29 грн. У стягненні 96,94 грн пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Нарахування 3% річних за період з 02.10.2020 по 08.06.2021 на суму боргу у розмірі 963652,88 грн є обґрунтованим та вірним.

Інфляційні в сумі 72721,79 грн позивачем нараховано за період з жовтня 2020 року по квітень 2021. Здійснивши перерахунок інфляційних, суд встановив, що за визначений позивачем період, сума інфляційних перевищує заявлену позивачем, тому до стягнення підлягає визначена позивачем сума інфляційних, що складає 72721,79 грн.

Розрахунки здійснено за допомогою інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені (а.с. 14, т.3) суд враховує таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546,549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. В законі не визначається перелік виняткових обставин та не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій у зв`язку з чим господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (Постанова ВС від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1005/19).

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18, від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій (а.с. 14, т.3) ТОВ "Цефей-Еко" зсилається на неспівмірність заявлених до стягнення суми процентів річних у розмірі 2831,91 грн, вважає що є несправедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. При цьому, відповідач за первісним позовом зсилається також на постанову Великої Палати ВС від 12.03.2020 у справі №902/417/18.

Суд враховує вищезазначене. Водночас суд зауважує, що відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однак, всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України, відповідачем не надано суду доказів, зокрема, знаходження у тяжкому фінансовому стані або виникнення інших суттєвих негативних наслідків для відповідача у зв`язку із сплатою пені в установленому Договором розмірі. У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені.

При цьому, підстави для зменшення 3% річних та інфляційних, відсутні, оскільки останні, згідно ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями, тому зменшенню не підлягають. Зсилання відповідача, зокрема, на постанову Великої Палати ВС від 18.02.2020 у справі №902/417/18 є безпідставним, оскільки висновок Верховного суду про можливість зменшення відсотків річних у справі № 902/417/18 здійснено із врахуванням обставин вказаної справи, які не є тотожними обставинам у даній справі (зокрема нарахування договірних 40% річних на суму боргу).

За вказаного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом в частині 963652,88 грн основного боргу, 84493,29 грн пені, 19801,08 грн 3% річних, 72721,79 грн інфляційних. У стягненні 96,94 грн пені суд відмовляє.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю" Цефей-Еко" до Товаристваз обмеженою відповідальністю - Підприємство "Авіс" суд відмовляє.

Розглядаючи клопотання представника позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 7000,00 грн (а.с. 78-79) суд враховує таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 60ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Матеріали справи містять копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН №000116, видане Волошенюк Оксані Валеріївні та довіреність від 12.01.2021, видану ТОВ -підприємство "Авіс" адвокату Волошенюк О.В., якою останню уповноважено представляти інтереси Товариства з будь яких питань, що виникають у процесі захисту прав та законних інтересів останнього в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом Товариства до ТОВ "Цефей-Еко" про стягнення коштів із правом підпису необхідних документів (а.с. 85, 86, т.1).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями п.3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги №К-3 від 12.01.2021 (а.с. 80-81, т.1), укладений ТОВ -підприємством "Авіс" (клієнт) з Волошенюк Оксаною Валеріївною (адвокат) за п. 1.1. якого адвокат зобов`язався надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів останнього в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом Клієнта до ТОВ "Цефей-Еко" (надалі іменується "Справа"), а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. Номер справи визначається ухвалою господарського суду про відкриття провадження.

Відповідно до п. 3.1. Договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі сім тисяч гривень в якості попередньої оплати шляхом видачі коштів з каси клієнта із зазначенням відповідного призначення платежу.

Згідно опису наданих послуг (а.с. 75, т.1) адвокат надав послуги з професійної правничої допомоги, що полягає в такому: збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи (16 год); надання усних консультацій та роз`яснень щодо правових питань, що стосуються справи (2 год.); складання позовної заяви із розрахунком річних та інфляційних та формування додатків(8 год.). Вказано, що гонорар адвоката у цій справі складає сім тисяч гривень, які клієнт сплатив адвокату в якості попередньої оплати.

Матеріали справи містять видатковий касовий ордер з якого вбачається, що 12.01.2021ТОВ-підприємство "Авіс" сплатило, а адвокат Волошенюк О.В. отримала 7000,00 грн на підставі Договору №К-3 від 12.01.2021 (а.с. 82, т.1).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У ч. 2. ст. 126 ГПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, для визначення суми гонорару, яка підлягає відшкодуванню, має бути встановлено, що такі витрати пов`язані з розглядом справи, були необхідними та фактично понесені, а їх розмір є розумним та виправданим.

Відповідач за первісним позовом заперечень щодо суми витрат на професійну правничу допомогу не подав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, які погоджені сторонами, є обґрунтованими, пов`язаними з розглядом даної справи та співмірними.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство "Авіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю" Цефей-Еко" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю" Цефей-Еко" (11772, Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н, с. Броники, вул. Шосейна, буд. 5 А, ід. код 42414840) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю-Підприємство "Авіс" (21037, Вінницька обл., м. Вінниця,вул. Пирогова, буд. 150, ід. код 13304871):

- 963652,88 грн основного боргу;

- 84493,29 грн пені;

- 19801,08 грн 3% річних;

- 72721,79 грн інфляційних;

- 17110,04 грн судового збору;

- 6999,41грн витрат на правову допомогу.

3. У стягненні 96,94 грн пені відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю" Цефей-Еко" до Товаристваз обмеженою відповідальністю - Підприємство "Авіс" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.12.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).