ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.11.2021 Справа № 905/1419/21

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Циктич А.Р.

Позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідач - Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької області.

Про стягнення 94036,75 грн.

Представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької області (далі- відповідач) про стягнення 94036,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької області не відшкодувало в повному обсязі витрати за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 94036,75 грн.

11.08.2021 до суду подано відзив на позов в якому відповідач заперечив щодо позову, зазначивши, що правові підстави для здійснення оплати відповідачу відсутні, оскільки відповідачем було виконано всі обов`язки за укладеним між сторонами договором №38 від 31.01.2018. Також, зазначив, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправної поведінки. Крім того, просив застосувати позовну давність.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, пор дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, пор дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Cуд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

31.01.2018 між Управлінням соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (далі - замовник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - перевізник) укладено договір про відшкодування видатків, повязаних з наданням послуг на пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом загального користування у приміському сполученні (далі - договір) відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого, предметом цього договору є відносини сторін щодо надання та відшкодування витрат згідно з Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства" (пільги дітям з багатодітних сімей), Постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 №354 "Про безоплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і ветеранів державної пожежної охорони внутрішніх прав і ветеранів державної пожежної охорони та їх соціальний захист" пов`язаних із споживанням населенням таких видів послуг: приміське залізничне перевезення пасажирів за рахунок районного бюджету. Згідно з умовами договору замовник здійснює фінансування пільг, пов`язаних із споживанням послуг згідно з п.1.1 договору на підставі поданих виконавцем облікової форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом пільговиків у межах бюджетних призначень, а виконавець здійснює постачання цих послуг населенню, що має відповідні пільги (а.с.62-65).

Згідно з п.п.2.2.1, 2.2.2 договору, замовник зобов`язується щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, готувати спільно з виконавцем акти звіряння заборгованості по даним послугам населенню, що має пільги. Щомісячно, на підставі облікової форми, надавати до фінуправління та держказначейства дані про нарахування суми щодо пільг.

Відповідно до п.3.1 договору, виконавець щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику рахунок на суму, яка підлягає компенсації та облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються районного бюджету, та акти звірки на надання пільг.

Згідно з п.3.3 договору, розрахунки проводяться згідно з п.п.7, 9-11 Постанови Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 "Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян".

Даний договір набуває чинності з моменту підписання, а умови договору застосовуються згідно з ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України з 01.01.2018, і діє в частині надання послуг до 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Позивачем були складені облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів, згідно з яких розмір недоотриманих коштів за 2018 рік становить 454042,56 грн (а.с.66-77).

Також, позивачем надано загальні зведені відомості по типах пільг та квитків у приміському сполученні за 2017 рік ( а.с.17-52).

Зобов`язання щодо компенсації пільгового проїзду за 2018 рік відповідач виконав частково на загальну суму 380553,99 грн, що підтверджуються платіжними дорученнями №229 від 22.02.2018 на суму 15246,64 грн, №369 від 27.03.2018 на суму 18187,46 грн, №409 від 24.04.2018 на суму 20997,34 грн, №575 від 25.05.2018 на суму 23822,64 грн, №598 від 20.06.2018 на суму 33965,70 грн, №732 від 26.07.2018 на суму 54906,31 грн, №761 від 22.08.2018 на суму 46179,20 грн, №901 від 24.09.2018 на суму 38687,02 грн, №1040 від 29.10.2018 на суму 65042,24 грн, №1173 від 28.11.2018 на суму 20187,74 грн, №66 від 28.01.2019 на суму 43331,70 грн (а.с.179,181,183,187,190,191,193,196,197,199,201).

Отже заборгованість відповідача перед позивачем за невиконаний період жовтня 2018 року та листопада 2018 року складає 73488,57 грн.

Відповідно до пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з ч.6 ст.9 Закону України "Про залізничний транспорт", для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Отже, надаючи послуги з перевезення окремої категорії громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Таким чином, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Відповідно до пп. ґ) п.3 ч.1 статті 91 Бюджетного Кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 256).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

В абзаці першому пункту 6 Порядку № 256 зазначено, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі.

Відтак, розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг у даному випадку є Управління соціального захисту населення, тому відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення має здійснюватися саме відповідачем.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено Порядком № 1359, пунктом 2 якого визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку № 1359 визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Як передбачено пунктами 9 - 11 Порядку № 1359, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Таким чином, вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгових категорій населення в повному обсязі.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Виходячи з наведених приписів законодавства та умов кладеного сторонами договору, суд констатує наявність обов`язку позивача здійснювати перевезення окремих категорій громадян, які мають відповідне право, за пільговими тарифами залізничним транспортом загального користування.

Відповідач, в свою чергу, зобов`язаний компенсувати залізниці витрати за здійснення таких перевезень за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У постанові від 03.03.2020 (справа №904/94/19) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те орган, у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

З огляду на викладене, відповідач, виконуючи функції розпорядника за рахунок субвенцій з державного та місцевого бюджетів на здійснення заходів з виконання державних та місцевих програм соціального захисту населення, не здійснив у повному обсязі розрахунки за пільгове перевезення окремих категорій громадян.

Відповідачем надані платіжні доручення на підтвердження здійснення оплати за січень-вересень 2018 року в розмірі, який був зазначений позивачем у відповідних облікових формах за цей період.

Виходячи з облікової форми за жовтень 2018 року, сума недоотриманих коштів за пільгові перевезення становить 44421,35 грн (а.с.75).

В той же час, відповідачем надано платіжне доручення про сплату позивачу за пільгові перевезення в жовтні 2018 року на суму 20187,74 грн (а.с.190).

Документів на підтвердження сплати за пільгові перевезення здійснені позивачем в листопаді 2018 року на суму 49254,96 грн (а.с.76) надано не було.

Суд зазначає, що незважаючи на зазначення в призначенні платежу платіжного доручення №66 від 28.01.2019 на суму 43331,7 грн, що вказана сума сплачена за пільговий проїзд за січень 2019 року (а.с.187), ця сума враховується як компенсація витрат на пільговий проїзд за грудень 2018 року, оскільки в платіжному дорученні міститься посилання на рахунок позивача №1 від 24.01.2019, відповідно до якого вартість перевезення пільгових категорій громадян у грудні 2018 року склала 43331,7 грн. (а.с.188).

Крім того, саме ця сума була визначена позивачем в обліковій формі за грудень 2018 року (а.с.77)

За таких обставин, обґрунтована сума компенсації за пільгові перевезення, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 73488,57 грн (за жовтень 2018 року 24233,61 грн (44421,35-20187,74) та за листопад 2018 року 49254,96 грн).

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

За приписами ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач просить стягнути компенсацію за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян за період з 01.01.2018 - 31.12.2018.

В той же час, відповідач не сплатив позивачу кошти лише за листопад 2018 року та частково за жовтень 2018 року.

За змістом ч.1 ст.254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Сторони в п.3.1 договору погодили, що виконавець щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику рахунок на суму, яка підлягає компенсації та облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з районного бюджету, та акти звірки на надання пільг.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо вимоги про компенсацію коштів за звітній місяць розпочинається з 21 числа кожного місяця наступного за звітнім.

Позовна давність за вимогою про компенсацію коштів за перевезення здійснені в жовтні 2018 року починається з 21.11.2018 та спливає 21.11.2021, а за вимогою про компенсацію коштів за перевезення здійснені в листопаді 2018 року з 21.12.2018 та спливає 21.12.2021.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, позивач подав позовну заяву до відділення поштового зв`язку 21.07.2021 (а.с. 78, 80).

За таких обставин, позовна даність за вимогами про стягнення компенсації за пільгові перевезення здійснені в жовтні та листопаді 2018 року не пропущена.

Крім того, відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.

Відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", установлено з 12 березня 2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 №1236, від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855 був неодноразово продовжений.

Постановою КМУ від 22.09.2021 №984 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236", зокрема, продовжено карантин до 31.12.2021.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати, на підставі ст.129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації Донецької області (85700, Донецька область, м.Волноваха, вул.Гагаріна, 36, ідентифікаційний код юридичної особи - 03197227) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (01001, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу - 40150216) компенсацію витрат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян в розмірі 73488 (сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн 57 коп. та 1773 (одна тисяча сімсот сімдесят три) грн 98 коп. витрат з оплати судового збору.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.11.2021.

Суддя О.В. Говорун