ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Справа № 911/3528/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Харченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Чуєнка Володимира Олександровича

до Державного підприємства "Чайка"

про стягнення 232 804,41 гривень

за участю представника позивача: Чуєнко В.І. (ордер серії КС № 860502 від 20.10.2020)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через канцелярію господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Чуєнка Володимира Олександровича (далі - ФОП Чуєнко В.О./позивач) до Державного підприємства "Чайка" (далі - ДП "Чайка"/відповідач) про стягнення 260 730,73 гривень.

Вказані вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг №910 від 01.10.2019, оскільки вартість наданих послуг у сумі 228 000,00 грн відповідачем не оплачено, що і стало підставою виникнення у останнього відповідної суми заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.12.2020 відкрито провадження в справі №911/3528/20 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.01.2021, зобов`язано відповідача до 25.01.2020 у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України надати через канцелярію суду докази сплати позивачу 228 000,00 грн за договором про надання послуг №910 від 01.10.2019 та встановлено строк до 25.01.2021 для подання відзиву на позовну.

25.01.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП "Чайка" надійшло клопотання, відповідно до якого відповідач просив суд відкласти підготовче засідання 25.01.2021 на іншу дату та продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву з огляду на, зокрема, встановлення на всій території України посиленого карантину, а тому відповідач позбавлений можливості у строк зазначений в ухвалі суду подати відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі №911/3528/20 відкладено підготовче засідання на 23.02.2021.

Також ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі № 911/3528/20 клопотання ДП "Чайка" про продовження строку для подання відзиву задоволено, продовжено Державному підприємству "Чайка" строк для подання відзиву до 23.02.2021, зобов`язано відповідача до 23.02.2021 у порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України надати через канцелярію суду докази сплати позивачу 228 000,00 грн за договором про надання послуг №910 від 01.10.2019.

25.01.2021 через канцелярію господарського суду Київської області від ФОП Чуєнка В.О. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копій договору про надання послуг №910 від 01.10.2019, акта виконаних робіт від 24.10.2019, акта звіряння взаємних розрахунків та попереднього орієнтовного розрахунку витрат на правову допомогу. Вказані документи судом прийнято.

22.02.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП "Чайка" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.02.2021 у справі №911/3528/20 відкладено підготовче засідання на 05.04.2021.

Водночас 23.02.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від ФОП Чуєнка В.О. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, а саме: копій виписки з банківського рахунку та меморіального ордеру від 18.02.2021.

02.04.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП "Чайка" надійшли:

- клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість прибуття представника відповідача у судове засідання;

- заперечення проти заяви позивача про стягнення судових витрат, у тому числі на оплату професійної правничої допомоги;

- заява про застосування строків позовної давності до заявленої позивачем вимоги про стягнення сум пені.

05.04.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від ФОП Чуєнка В.О. надійшли:

- клопотання, відповідно до якого позивач просить суд розглядати справу за його відсутності;

- відповідь на відзив відповідача, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача: 198 000,00 грн заборгованості за договором від 01.10.2019, 5 688,00 грн 3% річних, 1 592,80 грн інфляційного збільшення та 20 922,41 грн пені, що загалом складає 232 804,41 гривень; а також 3 910,97 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.04.2021 у справі №911/3528/20 відкладено підготовче засідання на 19.04.2021.

19.04.2021 через канцелярію господарського суду Київської області від ФОП Чуєнка В.О. надійшли:

- клопотання про розгляд справу за відсутності представника позивача;

- відповідь на відзив відповідача, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача: 198 000,00 грн заборгованості за договором від 01.10.2019, 5 688,00 грн 3% річних, 8 194,00 грн інфляційного збільшення та 20 922,41 грн пені, що загалом складає 232 804,41 гривень; а також 3 910,97 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

До вказаної відповіді на відзив додано розрахунок відповідно заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, зі змісту якого слідує, що останній містить неповну інформацію щодо періодів нарахування інфляційних втрат (відсутня частина таблиці з відповідним розрахунком на останньому аркуші).

Зазначену вище відповідь на відзив разом з розрахунком в частині заявлених до стягнення 3% річних та пені прийнято до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.04.2021 у справі №911/3528/20 відкладено підготовче засідання на 11.05.2021.

07.05.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від ДП "Чайка" надійшли заперечення на відповідь на відзив та заява про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2021 у справі №911/3528/20, занесеною до протоколу судового засідання від 11.05.2021, відкладено підготовче засідання на 24.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2021 у справі №911/3528/20 відкладено підготовче засідання на 14.06.2021.

24.05.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на більш пізнішу дату.

14.06.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшла скан-копія пояснення щодо заперечення на відповідь на відзив.

Згідно резолюції головного спеціаліста відділу автоматизованого документообігу та обробки внутрівідомчої службової кореспонденції Господарського суду Київської області вказані вище пояснення не підписано з використанням електронного цифрового підпису.

14.06.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від позивача надійщли:

- клопотання про розгляд справу за відсутності представника позивача;

- відповідь на відзив відповідача, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача: 198 000,00 грн заборгованості за договором від 01.10.2019, 5 688,00 грн 3% річних, 8 194,00 грн інфляційного збільшення та 20 922,41 грн пені, що загалом складає 232 804,41 гривень; а також 3 910,97 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

До вказаної вище відповіді на відзив додано розрахунок відповідно заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, з якого, зокрема, слідує, що нарахована сума пені складає 31 142,47 грн.

З огляду на вказане, зазначену вище відповідь на відзив прийнято до розгляду разом із відповідно поданим розрахунком в частині нарахування сум інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.06.2021 у справі №911/3528/20 пояснення Фізичної особи-підприємця Чуєнка Володимира Олександровича щодо заперечення на відповідь на відзив залишено без розгляду, відкладено підготовче засідання на 05.07.2021.

25.06.2021 через канцелярію господарського суду Київської області від ФОП Чуєнка В.О. надійшли пояснення щодо заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.07.2021, занесеною до протоколу судового засідання від 05.07.2021, у справі №911/3528/20 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.07.2021.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 27.07.2021 та 07.09.2021 у справі №911/3528/20 оголошено перерву у судовому засіданні до 07.09.2021 та 05.10.2021 відповідно.

У судове засідання 05.10.2021 представник відповідача не з`явився.

У судовому засіданні 05.10.2021 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2019 між ФОП Чуєнко В.О. як виконавцем та ДП "Чайка" як замовником, укладено договір про надання послуг №910 (далі - договір №910), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується на території сульгоспугідь у межах землекористувань замовника (територія Чемерської та Кіптівської сільських рад Козелецького району Чернігівської області (за межами населених пунктів)) виконувати послуги (роботи0 по збиранню сількогосподарських культур на площі 264,1786 га, в строки та на умовах, що наведені нижче за текстом договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплати виконані послуги (роботи).

Відповідно до пп. 3.1., 3.4. та 8.1. договору №910 вартість послуг складає - 1 200,00 грн (без ПДВ) за 1 (один) га зібраного врожаю.

Оплата послуг здійснюється замовником протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання акту про надання послуг, (акту виконаних робіт) шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Копія вказаного вище договору наявна в матеріалах справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на належне виконання власних договірних обов`язків та надання відповідачу послуг за договором №910 на суму 228 000,00 грн, в підтвердження чого надано копії акта виконаних робіт від 24.10.2019 та акта звіряння взаємних розрахунків за період: 4 квартал 2019р.

За доводами позивача, на неодноразові вимоги останнього відповідач, пропонуючи укласти додаткову угоду про розстрочку 198 000,00 грн заборгованості, вартість отриманих за договором послуг так і не сплатив. В підтвердження вказаних обставин до позовної заяви позивачем долучено копії листів-вимог від 26.02.2020, 21.09.2020 та листа відповідача від 02.04.2020.

Враховуючи наявність заборгованості за надані послуги, позивач звернувся до суду із відповідним позовом та вимогою про стягнення з відповідача, зокрема, 228 000,00 грн грн за надані послуги за договором.

Заперечуючи проти вказаних вище вимог, відповідач зауважив на тому, що 16.03.2020 на виконання договірних зобов`язань позивачу було частково сплачено 30 000,00 грн, однак у відповідному платіжному дорученні №97 від 16.03.2020 помилково вказано призначення платежу «за збирання сої по акту б/н від 16.03.2020».

Так, за доводами відповідача, оскільки жодних інших договорів, аніж договір №910 від 01.10.2019, між сторонами не укладено, відповідач 17.03.2020 направив позивачу лист з проханням вважати вірним у платіжному дорученні №97 від 16.03.2020 призначення платежу «за збирання сої згідно договору про надання послуг №910 від 01.10.2019».

На підтвердження зазначеного вище, до відзиву на позовну заяву відповідачем додано, зокрема, копії платіжного доручення №97 від 16.03.2020 та листа №20-20/286/1 від 17.03.2020.

З огляду на вказані вище обставини відповідач вважає вимоги позивача про стягнення 228 000,00 грн неправомірними, а тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповідь на заперечення відповідача позивач підтвердив обставини отримання часткової плати у сумі 30 000,00 грн та, відповідно, заявив до стягнення з відповідача 198 000,00 грн за надані послуги за договором.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представника позивача, суд дійшов таких висновків.

Приписами ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Поряд з тим, приписами ст. ст. 627, 629 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання.

З огляду наведеного суд дійшов висновку, що підписання відповідачем договору №910 без будь-яких зауважень чи заперечень щодо його змісту свідчить про погодження відповідача з умовами відповідно укладеного правочину, що з огляду на підписання сторонами акта про надання послуг від 24.10.2019 без претензій щодо вартості та обсягу таких послуг, свідчить про отримання ДП "Чайка" за вказаним договором послуг та породжує для нього обов`язок по оплаті їх вартості у передбачені п. 3.4. договору строки, а саме до 04.11.2019.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так, сторонами даного спору підтверджено, що вартість отриманих за договором №910 послуг відповідач оплатив частково та з порушенням строку - 16.03.2020 у сумі 30 000,00 грн, тоді як належних та допустимих доказів сплати відповідачем решти вартості таких послуг на суму 198 000,00 грн суду не надано.

За таких обставин, оскільки відповідач взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, вартість отриманих за договором №910 послуг у повному обсязі не сплатив, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 198000,00 грн підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема:

- 5 688,00 грн 3% річних, нарахованих:

з 31.12.2019 по 16.03.2020 на 228 000,00 грн;

з 17.03.2020 по 30.06.2020 на 198 000,00 грн;

- 8 194,00 грн інфляційного збільшення, нарахованого:

з січня 2020 року по березень 2020 року на 228 000,00 грн;

з квітня 2020 року по листопад 2020 року на 198 000,00 грн.

Заперечуючи проти вказаних вище вимог, відповідач зауважив на, тому що долучені позивачем до відповіді на відзив періоди розрахунків вказаних вище сум відрізняються від наведених у тексті відзиву періодів, а день часткової оплати - 16.03.2020, неправомірно включено до періоду нарахування.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами ст. ст. 610, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вказані вище законодавчі приписи та обставини проведення відповідачем часткової оплати 16.03.2020, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно включено до періоду розрахунку сум 3% річних та інфляційних втрат дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, у тому числі день проведення відповідачем часткової оплати.

Отже, суд здійснював обрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат в межах визначених позивачем періодів:

- 3% річних: з 31.12.2019 по 15.03.2020 на 228 000,00 грн; з 16.03.2020 по 30.06.2020 на 198 000,00 грн;

- інфляційного збільшення: з 01.01.2020 по 15.03.2020 на 228 000,00 грн; з 16.03.2020 по 30.11.2020 на 198 000,00 грн.

Оскільки розмір заявлених до сум 3% річних та інфляційного збільшення, обрахований судом за вказані вище періоди, є арифметично правильним, суд дійшов висновку про обгрунтованість та задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 5 688,00 грн 3% річних та 8 194,00 грн інфляційного збільшення.

Заперечення відповідача на неправильний розрахунок вказаних вище сум спростовуються встановленими судом вище обставинами та зробленими на їх підставі висновками.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 20 922,41 грн пені, нарахованої:

з 31.12.2019 по 16.03.2020 на 228 000,00 грн;

з 17.03.2020 по 30.06.2020 на 198 000,00 грн.

В обгрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача відповідно нарахованої суми пені позивач, з посиланням на ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 2 ст. 343 ГК України та приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», зазначив, що договором №910 не зазначено умови щодо розміру пені у разі прострочення виконання замовником зобов`язання, а тому пеня підлягає стягненню відповідно до положень діючого законодавства та судової практики у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Заперечуючи проти вказаної вище вимоги, відповідач зазначив, що:

- умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обов`язку відповідача сплатити пеню у разі прострочення оплати отриманих послуг, а тому відповідна вимога позивача є необгрунтованою;

- нарахування пені здійснено позивачем понад строк, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України;

- позивач пропустив строк позовної давності для звернення із відповідною вимогою за період з 05.11.2019 до дати надходження позовної заяви.

Також відповідачем заявлено про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, на підставі ст. 233 ГК України, з урахуванням дефіциту обігових коштів відповідача та наявної у нього кредиторської заборгованості у розмірі 93,7 млн грн.

Своєю чергою, стосовно вказаних вище заперечень відповідача, позивач зауважив на тому, що згідно ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись відповідно до закону, а тому позивач при стягненні штрафних санкцій, за відсутності умов про них у договорі, має право застосовувати положення ГК України.

Приписами ст. ст. 546, 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З огляду наведених положень законодавства, неустойка (пенею, штраф) може стягуватись виключно у випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено відповідною неустойкою у чинному договорі (встановлено за згодою сторін) чи законом, а також якщо договором чи законом встановлено розмір відповідної штрафної санкції.

Втім, умовами укладеного між сторонами договору №910 не передбачено відповідальності замовника, тобто відповідача, за порушення останнім обов`язку по сплаті вартості отриманих послуг у вигляді сплати пені, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, нарахованої на заборгованість по оплаті вартості отриманих послуг.

Посилання ж позивача на можливість стягнення з відповідача сум пені з підстав імперативних приписів Господарського кодексу України судом визнаються неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. ст. 216, 230, 231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 (провадження № 12-117гс19) викладено такі правові висновки:

- господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну, а необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір;

- з аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору;

- частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором;

- частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 ГК України;

- частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг);

- положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Однак спірні у даній справі правовідносини ані за суб`єктним складом, ані за їх предметом під передбачені статтею 231 ГК України, зокрема частиною другою вказаної норми, випадки не підпадають, як і не підпадають спірні правовідносини під дію ч. 2 ст. 343 ГК України, на яку послався позивач, оскільки вказаною нормою передбачено відповідальність за порушення строків розрахунків у сфері фінансової, зокрема банківської діяльності.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як сплата пені за прострочення оплати вартості послуг, як наслідок - відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 922,41 грн пені.

Доводи відповідача в розрізі вимоги позивача про стягнення пені, у тому числі стосовно пропуску строку позовної давності залишаються судом поза увагою з огляду на вказані вище обставини та зроблені на їх підставі висновки про відмову у задоволенні вказаної вимоги, а також з огляду на те, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення або оспорювання.

Також з огляду зазначеного вище судом залишається без розгляду заява відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, розмір якого визначений від суми позовних вимог про стягнення 232 804,41 грн, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Суд звертає увагу позивача на приписи п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно яких сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Що ж до заявлених позивачем до відшкодування у даній справі 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.

Відповідно до ст. ст. 126, 129 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Так, разом з позовною заявою ФОП Чуєнко В.О. надано копію договору про надання адвокатських послуг від 20.10.2020.

Надалі позивачем надано суду:

- попередній розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого вказано такі орієнтовні витрати: первісна консультація, аналіз матеріалів справи, складання та направлення позовної заяви про стягнення боргу та додаткових документів до суду, участь у підготовчому засіданні - 6 000,00 грн; 4 засідання по 1 000,00 грн за кожне - 4000,00 грн, що загалом складає 10 000,00 грн;

- копії виписки по банківському рахунку та меморіального ордеру від 18.02.2021.

Відповідно до пп. 1.1., 4.1. договору про надання адвокатських послуг від 20.10.2020 замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання замовника надавати йому за плату адвокатські послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Вартість послуг адвоката за цим договором є договірною та встановлюється відповідно до акту виконаних робіт, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адвоката, або іншим шляхом який не протирічить діючому законодавству України.

Однак належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом позивачу послуг та їх вартості під час розгляду даної справи, а саме акта виконаних робіт позивачем суду не надано, що унеможливлює встановлення судом обставин надання правової допомоги позивачу у заявленому до стягнення розмірі.

Водночас попередній розрахунок суми витрат не є первинним документом на підтвердження наданої адвокатом вартості робіт та, відповідно, понесеної позивачем суми судових витрат у розумінні процесуальних приписів, тоді як надані позивачем копії виписки по банківському рахунку та меморіального ордеру від 18.02.2021 містять лише загальні відомості про здійснення перерахування на рахунок адвоката 5 000,00 грн з призначенням платежу «для поповнення рахунку, адвокат Чуєнко В.І., , Чуенко Владимир Александрович», що не дає можливості встановити ані обставин надання позивачу правничої допомоги за договором саме у даній справі, із детальним визначенням та підтвердженням наданих послуг та їх вартості, ані те, з розглядом якої справи пов`язана така оплата.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу розподілу не підлягають, як такі, що є доказово не підтвердженні та не відповідають приписам ст. ст. 126, 129 ГПК України.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 12, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Чайка" (08330, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Дударків, вул. Гоголя, 62А, ідентифікаційний код 31245250) на користь Фізичної особи-підприємця Чуєнка Володимира Олександровича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):

- 198 000 (сто дев`яносто вісім тисяч) грн 00 коп. за надані послуги за договором;

- 5 688 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн 00 коп. 3% річних;

- 8 194 (вісім тисяч сто дев`яносто чотири) грн 00 коп. інфляційних втрат;

- 3 178 (три тисячі сто сімдесят вісім) грн 26 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.11.2021.

Суддя В.А. Ярема