ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Черкаси справа № 925/712/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з секретарем судового засідання Пастуховою О.С., за участю:

від позивача: Поліщук В.О.(по довіреності),

від відповідача: Севастьянова А.В. (адвокат),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до комунального підприємства теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради про стягнення 25 625 184,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до комунального підприємства теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради про стягнення 25 625 184,18 грн. заборгованості, а саме: 22 501 719,10 грн. основного боргу, 480 993,97 грн. пені, 703 414,69 грн. 3% річних та 1 939 056,42 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання природного газу за №1552/1920-КП-36 від 26.09.2019.

Позивач також просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на сплату судового збору за подання позову.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.06.2021 року призначено позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.09.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 29.11.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача просив у позові відмовити за необґрунтованістю, у випадку задоволення позову зменшити розмір штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з наступного.

26.09.2019 між акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та комунальним підприємством теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради (споживач) було укладено договір постачання природного газу за №1552/1920-ТЕ-36.

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. договору).

Позивач свої зобов`язання за договором постачання природного газу виконав повністю та поставив відповідачу у жовтні 2019 року вересні 2020 року природний газ на загальну суму 22 501 719,10 грн., що підтверджується копіями актів приймання передачі природного газу та не заперечується відповідачем.

Відповідно до пункту 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

До договору поставки природного газу сторонами вносилися зміни додатковими угодами №№1-14.

Однак відповідачем оплати за поставлений природний газ здійснено не було, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення 22 501 719,10 грн. боргу за поставлений газ.

Оскільки зобов`язання з оплати природного газу відповідач у встановлений договором строк не виконав, акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України також нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Свій обов`язок відповідач порушив і розрахунок за фактично переданий газ до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки не здійснив.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нарахування заявлених до стягнення грошових коштів здійснено позивачем за зобов`язаннями, що виникли в період: жовтень 2019 року вересень 2020 року.

Згідно з частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 17,8% річних (14,2% річних з 01.01.2020 р. згідно з додатковою угодою №5), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Здійснивши перевірку нарахування інфляційних втрат, пені та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛЗ:ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3., судом встановлено, що розмір інфляційних втрат, пені та річних нараховано вірно, а тому заявлені суми підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до частини 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій судом враховано наступне.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням частини 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарським судом як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 травня 2018 року у справі №917/1068/17, від 22 січня 2019 року у справі №908/868/18).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

Відповідач не надав суду жодних доказів, що підтверджують викладені в клопотанні обставини та тяжкий матеріальний стан підприємства.

За таких обставин, суд в даному випадку не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача, оскільки відповідач належним чином не довів та не обґрунтував існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій і що такий розмір з урахуванням ступеню виконання зобов`язання боржником становить непомірний тягар для боржника.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з комунального підприємства теплових мереж Черкаситеплокомуненерго Черкаської міської ради (вул. Остафія Дашковича, 62, м. Черкаси, ) на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, ) 22 501 719,10 грн. основного боргу, 480 993,97 грн. пені, 703 414,69 грн. 3% річних та 1 939 056,42 грн. інфляційних втрат, 384 377,76 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складене та підписане 29.11.2021.

Суддя С.С.Боровик