номер провадження справи 4/103/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 Справа № 908/2078/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс», (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1а, корп. 2)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм», (71500, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Янцена Йогана, буд. 31)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтертоп Україна», (03056, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 23)

про стягнення 235508,00 грн.

16.07.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 18/2021 від 08.07.2021 (вх. № 2218/08-07/21 від 16.07.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс», с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм», м. Оріхів Оріхівського району Запорізької області про стягнення збитків (шкоди) в розмірі 235508,00 грн., завданих внаслідок неналежного виконання договору надання послуг з організації перевезень № 15/07/2017 від 15.07.2017.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021 справу № 908/2078/21 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2078/21 в порядку спрощеного позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 4/103/21, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, до участі у справі № 908/2078/21 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтертоп Україна», м. Київ.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 22,611, 909, 919, 924 ЦК України, ст., ст. 175, 193, 224, 225, 307, 314 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 05.05.2017 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертоп Україна» укладено договір транспортного експедирування № 02/4/04.17, за умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання за дорученням ТОВ «Інтертоп Україна» (Клієнта) за плату надавати послуги транспортно-експедиційного обслуговування відповідно до узгоджених сторонами заявок. Згідно умов пп. 3.1.1 п. 3.1 договору транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 позивач має право для виконання доручення Клієнта здійснювати самостійний добір перевізника, агентів, інших третіх осіб та укладати правочини з такими третіми особами від свого імені. Як зазначає позивач, для організації перевезення відправлень ТОВ «Інтертоп Україна» за договором транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 між позивачем (Замовник) та відповідачем (Перевізник) був укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017, згідно умов якого Замовник надає для перевезення відправлення, а Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затвердженими наказом Мінтрансу № 363 від 14.01.1997. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що протягом лютого 2020 року на виконання договору про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017 відповідач прийняв від позивача відправлення, Клієнтом за якими є ТОВ «Інтертоп Україна», які оформлені відповідними деклараціями та реєстрами відправлень. У зв`язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань ввірені йому відправлення (вантаж) не були вчасно доставлені одержувачам. При цьому, ТОВ «Інтертоп Україна» як власник товару, який не був повністю доставлений, звернулося до позивача з вимогою про сплату штрафу у розмірі вартості вантажу, нестача якого зафіксована відповідно до вимог пп. 3.2.8 договору транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 та актами про нестачу під час приймання товару та про недоставку товару. Зокрема, вказані вимоги ТОВ «Інтертоп Україна» були оформлені у вигляді претензії, яка 13.04.2020 надійшла на електронну пошту позивача. Крім того, претензія аналогічного змісту за вих. № 0577/ІТОР-02/2020/1 від 07.08.2020 ТОВ «Інтертоп Україна» направлена позивачу засобами поштового зв`язку та була отримана останнім в вересні 2020 року. Відповідно до умов п. 6.2.7 договору транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 експедитор несе матеріальну відповідальність за вантаж, прийнятий до перевезення, відповідно до чинного законодавства України. У разі втрати, пошкодження або псування вантажу на експедитора накладається штраф у розмірі: вартості вантажу, що було загублено, став непридатним або якого не вистачає. Вартість вантажу визначається згідно з цінами, вказаними у товаросупровідних документах. Враховуючи, що за умовами договору № 02/4/04.17 від 05.05.2017 позивач по відношенню до ТОВ «Інтертоп Україна» є експедитором, у зв`язку із тим, що зобов`язання в частині доставки вантажу на загальну суму 235508,00 грн. належним чином виконане не було, ТОВ «Інтертоп Україна» вважає, що на позивача розповсюджується відповідальність, передбачена п. 6.2.7 договору № 02/4/04.17. 19.02.2021 ТОВ «Інтертоп Україна» звернулося до позивача з претензією за вих. № 158/ІТОР-02/2021/1, до якої був доданий договір про порядок сплати штрафних санкцій № 1 від 17.02.2021, підписаний з боку ТОВ «Інтертоп Україна». Згідно з умовами вказаного договору позивач зобов`язувався в строк до 01.05.2021 сплатити штраф у розмірі 235508,00 грн. На виконання вимог претензії від 19.02.2021 вих. № 158/ІТОР-02/2021/1 та договору № 1 від 17.02.2021 позивач провів на користь ТОВ «Інтертоп Україна» оплату штрафу в розмірі 235508,00 грн. Таким чином, в наслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017 щодо забезпечення належного транспортування та видачі одержувачам відповідних відправлень, позивач поніс збитки у вигляді оплати додаткових витрат штрафних санкцій власнику втраченого товару. Відповідно до умов п., п. 5.1.3, 6.4 договору № 15/07/2017 від 15.07.2017 відповідач зобов`язався забезпечити збереження вантажу до моменту видачі його одержувачу. Перевізник (відповідач) несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством. Таким чином, оскільки прийнятий відповідачем від позивача (вантажовідправника) до відправлення товар є втраченим саме під час надання послуг перевезення по договору № 15/07/2017 від 15.07.2017, тобто з вини відповідач, відтак в силу умов п. 6.4 цього договору відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду, яка полягає у додаткових витратах зроблених позивачем у зв`язку з втратою вантажу, виходячи із розміру оголошеної відправником цінності відправлення, але не більше вартості товару, що був втрачений, тобто в розмірі 235508,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь збитки (шкоду) в розмірі 235508,00 грн., завдані внаслідок неналежного виконання договору надання послуг з організації перевезень № 15/07/2017 від 15.07.2017. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3532,62 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.07.2021 у справі № 908/2078/21 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 10.08.2021 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, у разі незгоди з нарахованою сумою заборгованості навести свій контр розрахунок, тертій особі запропоновано у строк до 10.08.2021 подати до суду письмові пояснення щодо позову (ст. 168 ГПК України) із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються такі пояснення.

Відповідно до безкоштовного Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який роздрукований судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua, зареєстрованим місцем знаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм» (ідентифікаційний код юридичної особи 32061200) є: 71500, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Янцена Йогана, буд. 31, що відповідає адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Ухвала суду по справі від 21.07.2021 про відкриття провадження у справі № 908/2048/21, яка направлялася на юридичну адресу відповідача, повернулася на адресу суду без вручення адресату з відміткою відділення поштового зв`язку: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. (ч. 7 ст. 120 ГПК України)

В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/2078/21.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі сторони могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»: //reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Відзив на адресу суду від відповідача у встановлений в ухвалі суду від 21.07.2021 у справі № 908/2078/21 процесуальний строк для подачі відзиву не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Пояснення щодо суту спору від третьої особи на адресу суду також не надходили.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 20.08.2021 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 07.12.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

05.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс» (позивач у справі Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертоп Україна» (третя особа у справі, Клієнт) укладено Договір транспортного експедирування № 02/4/04.17 (далі за текстом Договір № 1), за умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання за дорученням Клієнта за плату надавати послуги транспортно-експедиційного обслуговування відповідно до узгоджених сторонами заявок. (п. 2.1 Договору № 1)

Згідно умов пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору № 1 Експедитор має право для виконання доручення Клієнта здійснювати самостійний добір перевізника, агентів, інших третіх осіб та укладати правочини з такими третіми особами від свого імені.

Підпунктом 3.1.3 п. 3.1 Договору № 1 визначено, що у відносинах з третіми особами, залученими Експедитором до процесу надання транспортно-експедиційних послуг, Експедитор діє в інтересах Клієнта виключно в рамках цього Договору.

Відповідно до умов п. 6.2.7 Договору № 1 Експедитор несе матеріальну відповідальність за вантаж, прийнятий до перевезення, відповідно до чинного законодавства України. У разі втрати, пошкодження або псування вантажу Експедитор відшкодовує Клієнту вартість вантажу, що було загублено, став непридатним або якого не вистачає; у випадку часткового пошкодження (зіпсованості) вантажу суму, на яку зменшилась його вартість. Вартість вантажу визначається згідно з цінами, вказаними у товаросупровідних документах Клієнта на вантаж.

Вартість втраченого або пошкодженого вантажу визначається за ТТН та видатковими накладними Клієнта. Експедитор сплачує штраф на підставі претензії Клієнта та Акту про виявлені розбіжності при прийомці вантажу щодо кількості/якості/комплектності, оформленої згідно п. 3.2.8 Договору. При цьому, пошкоджений, зіпсований товар після плати штрафу Клієнту підлягає передачі Експедитору. (п. 6.2.8 Договору № 1).

З матеріалів справи судом встановлено, що для організації перевезення відправлень Клієнта (ТОВ «Інтертоп Україна») на виконання умов Договору транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм» (відповідач у справі, Перевізник) укладений Договір про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017 (далі за текстом Договір № 2).

За умовами п. 2.1 Договору № 2 Замовник надає для перевезення відправлення, а Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затвердженими наказом Мінтрансу № 363 від 14.01.1997.

Згідно п. 3.1 Договору № 2 прийом відправлення до перевезення від Замовника оформляється разовим договором у вигляді Декларації про прийняття відправлення, в якій наводяться відомості про тип та кількість відправлень, пункт призначення, строк доставки, відомості про Відправника та Одержувача відправлення, платника послуг Перевізника. Декларація оформлюється Перевізником за місцем відправки відправлення. Замовник зобов`язаний перевірити вірність вказаних у Декларації даних та завірити її своїм підписом.

Пунктами 3.5-3.7. Договору № 2 визначено, що відправлення приймається до перевезення з оголошеною цінністю, при цьому Перевізник має право затребувати документи, що підтверджують його кількість та вартість. Прийом та видача відправлень проводиться на відділеннях Перевізника, Поштоматах або за місцезнаходженням Відправника та (або) Одержувача. Послуга забору відправлення виконується в термін до двох робочих днів з моменту прийняття замовлення на прийом відправлення, а послуга доставки відправлення в термін двох робочих днів з моменту отримання відправлення на відділенні Перевізника в місті призначення. За бажанням Замовника видаа відправлення може бути проведена не тільки за кількістю місць відправлення наданого до перевезення, але й шляхом поштучного перерахунку вмісту відправлення. Дана послуга надається згідно регламенту, розміщеного на сайті www.intime.ua.

Розділом 12 Регламенту надання послуг в межах України, розміщеного на інтернет-ресурсі за адресою: https:// intime.ua/upload/images/document/rehlament/pdf передбачено можливість надання відповідачем таких послуг як «гарантія післяплати у відділеннях (Післяплата)» - у рамках даної послуги Компанія (ТОВ «Ін-Тайм») виступає гарантом того, що одержувач відправлення сплатить Відправнику його вартість, зазначену в Декларації. Оголошена цінність відправлення при цьому не може бути меншою за суму післяплати. Оголошена цінність відправлення це вартість відправлення, яку вказує Відправник при оформленні Декларації про прийняття відправлення. Оголошена цінність не може перевищувати його дійсну (ринкову) вартість, не повинна бути меншою за суму післяплати, та округлюється до цілого числа.

Пунктом 3.10. Договору № 2 встановлений порядок приймання Одержувачем відправлення, відповідно до якого Одержувач при отриманні відправлення повинен у присутності Перевізника перевірити цілісність пакування та кількість. У разі порушення цілісності пакування або пошкодження відправлення представниками Перевізника та Одержувача складається Акт, у якому відображається цілісність пакування, стан відправлення, кількість пошкодженого відправлення.

Відповідно до умов пп., пп. 5.1.2, 5.1.3 п. 5.1 Договору № 2 Перевізник прийняв на себе зобов`язання забезпечити своєчасну відправку відправлення до пункту призначення; забезпечити збереження відправлення до моменту видачі його Одержувачу.

Пунктом 4.7 Договору № 2 передбачено право Замовника за додаткову сплату замовити додаткові послуги, розміщені в Регламенті Перевізника.

Зі змісту п. 6.4 Договору № 2 слідує, що Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування відправлення у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством. Розмір шкоди встановлюється виходячи із оголошеної вантажовідправником цінності вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості. Мінімальний розмір цінності вантажу оголошений (задекларований) вантажовідправником не може бути меншим за 200,00 грн. Ніякі інші виплати, в тому числі компенсації моральних збитків та неодержаного прибутку, Перевізником не виконуються.

З матеріалів справи вбачається, що протягом лютого 2020 року на виконання Договору про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017 відповідач прийняв від позивача відправлення, Клієнтом за якими є, в тому числі ТОВ «Інтертоп Україна», які оформлені відповідними деклараціями та реєстрами відправлень, оформленими у лютому 2020 року.

Зокрема, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, всього в лютому 2020 року відповідач прийняв від позивача товару для відправлення на загальну суму 1505826,67 грн.

Відповідачем зазначений факт жодними доказами не спростований.

В подальшому, позивачу стало відомо, що у зв`язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань ввірені йому відправлення (вантаж) не були вчасно та в повному обсязі доставлені одержувачам. Зокрема, всього відповідачем доставлено одержувачам товару, який оформлений відповідними деклараціями та реєстрами відправлень за лютий 2020 року, на загальну суму 1270318,67 грн.

При цьому, ТОВ «Інтертоп Україна» як власник товару, який не був повністю доставлений, звернулося до позивача з претензією за вих. № 0577/ІТОР-02/2020/1 від 07.08.2020, в якій із посиланням на умови п. 6.2.7 Договору транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 вимагало сплати штрафу у розмірі вартості вантажу, нестача якого зафіксована відповідно до вимог пп. 3.2.8 цього Договору та Актами про нестачу під час приймання товару та про недоставку товару.

Зі змісту вказаної претензії вбачається, що відправлення, які протягом лютого 2020 року передані для відправлення ТОВ «Денка Лоджістікс» через залученого ним перевізника ТОВ «Ін-Тайм», не були доставлені в повному обсязі або не дійшли до Вантажоотримувача на загальну суму 235508,00 грн., а саме:

№ДатаНомер деклараціїНомер замовлення/накладноїЦіна, грн..
126.02.462690.00
226.02.376197.00
326.02.928996.00
426.02.316396.00
526.02.213398.00
626.02.237497.00
726.02.681499.00
826.02.111798.00
926.02.6939788.00
1011.02.564398.00
1121.02.1334MITOD451318.00
1225.02.1337MITOD014227.00
1321.02.17994.00
1421.02.23998.00
1525.02.1632MITOD8241314.00
1605.02.0161MITOD304000.00

Отримавши претензію ТОВ «Інтертоп Україна» за вих. № 0577/ІТОР-02/2020/1 від 07.08.2020, позивач 28.09.2020 звернувся до відповідача із претензією вих. № 2809/2020 із вимогою про оплату вартості недопоставленого відправлення на суму 235508,00 грн. або повернення недопоставленої продукції. Зазначена претензія мотивована посиланням на п. 6.4 Договору № 2.

Проте, відповідачем претензія за вих. № 2809/2020 від 28.09.2020 залишена без відповіді та задоволення.

17.01.2021 позивачем на адресу ТОВ «Інтертоп Україна» направлений лист за вих. № 1701/І1, в якому визнав, що діями третьої особи, яка ТОВ «Денка Лоджістікс» була залучена до виконання послуг перевезення, ТОВ «Інтертоп Україна» нанесено майнову шкоду, як наслідок позивач несе відповідальність згідно п. 6.2.7 Договору транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 у вигляді оплати штрафних санкцій в розмірі вартості вантажу, який не доставлений та якого не вистачає.

19.02.2021 ТОВ «Інтертоп Україна» звернулося до позивача з претензією за вих. № 158/ІТОР-02/2021/1, до якої був доданий Договір про порядок сплати штрафних санкцій № 1 від 17.02.2021, підписаний з боку ТОВ «Інтертоп Україна».

Згідно з умовами вказаного Договору позивач зобов`язувався в строк до 01.05.2021 сплатити штраф у розмірі 235508,00 грн.

На виконання вимог претензії від 19.02.2021 вих. № 158/ІТОР-02/2021/1 та Договору про порядок сплати штрафних санкцій № 1 від 17.02.2021 позивач провів на користь ТОВ «Інтертоп Україна» оплату штрафу в розмірі 235508,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1559 від 24.03.2021. (Належним чином посвідчена копія вказаного платіжного доручення надана позивачем до матеріалів справи).

Таким чином, в наслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань за Договором про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017 щодо забезпечення належного транспортування та видачі одержувачам відповідних відправлень, позивач поніс збитки у вигляді оплати додаткових витрат штрафних санкцій власнику втраченого товару.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача збитків (шкоди) в розмірі 235508,00 грн., завданих позивачу внаслідок неналежного виконання ТОВ «Ін Тайм» Договору надання послуг з організації перевезень № 15/07/2017 від 15.07.2017.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладено обов`язок обґрунтувати своєї вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (частина 2 статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч., ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України)

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 ГК України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з загальних принципів цивільного права, з огляду на положення статті 224 ГК України, статей 22, 611, 614, ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення шкоди, позивач повинен довести наявність у нього шкоди, протиправних винних дій відповідача та причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу, та діями відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Так, протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства. Якщо зобов`язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону.

З аналізу наведеного слідує, що вимога про відшкодування шкоди може пред`являтися виключно у разі, якщо шкода є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Виходячи з наведеного та в силу положень Господарського процесуального кодексу України, саме позивач повинен довести факт протиправної поведінки, спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

Мотивуючи вимогу про стягнення з відповідача збитків (шкоди) в розмірі 235508,00 грн. позивач посилається на те, що відповідно до умов п., п. 5.1.3, 6.4 Договору про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017 відповідач зобов`язався забезпечити збереження вантажу до моменту видачі його одержувачу. Перевізник (відповідач) несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством.

За таких обставин, оскільки прийнятий відповідачем від позивача (вантажовідправника) до відправлення товар є втраченим саме під час надання послуг перевезення по Договору № 15/07/2017 від 15.07.2017, тобто з вини відповідач, відтак в силу умов п. 6.4 цього Договору відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду, яка полягає у додаткових витратах зроблених позивачем у зв`язку з втратою вантажу, виходячи із розміру оголошеної відправником цінності відправлення, але не більше вартості товару, що був втрачений, тобто в розмірі 235508,00 грн.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем Договір про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017 є договором перевезення вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу(одержувачеві); а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 ст. 307 ГК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Приписами ст. 919 ЦК України закріплено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк. Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

Як свідчать фактичні обставини даної справи при прийманні відправлень, які були оформлені в лютому 2020 року, під час оформлення декларацій відповідачем вантаж був оглянутий та прийнятий до перевезення без жодних зауважень, попередження щодо його неналежного пакування відсутні. Оголошена цінність вартості вантажу відображена у вищезазначених деклараціях та реєстрах декларацій, та вартість товару, що передавався на перевезення підтверджується накладними про переміщення та видатковими накладними.

Згідно ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч., ч. 1, 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, що ввірений йому позивачем товар (вантаж) для доставлений (виданий) отримувачам цього товару (вантажу) у передбачені строки та в повному обсязі.

Згідно ст. 925 ЦК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає із перевезення вантажу, пошти можливим є пред`явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами); позов до перевізника може бути пред`явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Частинами 1, 3 ст. 314 ГК України унормовано, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

З огляду на вище викладене, нормами чинного законодавства України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до моменту видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав обов`язок щодо забезпечення збереження відправлення від моменту його прийняття до моменту видачі його одержувачу, передбачений пп. 5.1.3 п 5.1 Договору про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017.

Таким чином, оскільки прийнятий відповідачем від позивача (Вантажовідправника) до відправлення товар є втраченим саме під час надання послуг перевезення по Договору про надання послуг з організації перевезення відправлення № 15/07/2017 від 15.07.2017, тобто з вини Перевізника, відтак в силу умов п. 6.4 цього Договору відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду, яка полягає у додаткових витратах зроблених ТОВ «Денка Лоджістікс» у зв`язку з втратою вантажу, у вигляді оплати на користь ТОВ «Інтертоп Україна» штрафних санкцій на підставі п. 6.2.7 Договору транспортного експедирування № 02/4/04.17 від 05.05.2017 в розмірі вартості вантажу, який не доставлений та якого не вистачає, в розмірі 235508,00 грн.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, з огляду на вище наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення з відповідача збитків (коди) в розмірі 235508,00 грн.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст., ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс», с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм», м. Оріхів Оріхівського району Запорізької області про стягнення збитків (шкоди) в розмірі 235508,00 грн., завданих внаслідок неналежного виконання договору надання послуг з організації перевезень № 15/07/2017 від 15.07.2017 задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм», (71500, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Янцена Йогана, буд. 31, ідентифікаційний код юридичної особи 32061200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Денка Лоджістікс», (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1а, корп. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 40308613, IBAN НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) 235508 (двісті тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісім) грн. 00 коп. збитків (шкоди) та 3532 (три тисячі п`ятсот тридцять дві) грн. 62 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне судове рішення складено « 07» грудня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.