РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2021Справа № 910/15905/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод»

про стягнення 6 764, 74 грн.

Суддя Усатенко І. В.

Представники сторін: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» про стягнення 6764, 74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань.

Ухвалою суду від 05.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/15905/21, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 01 0 отримав ухвалу суду від 05.10.2021 про відкриття провадження у справі 18.10.2021, проте не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив у встановлений строк суду не надав. Про наслідки не подання відзиву відповідач був повідомлений ухвалою суду від 05.10.2021 про відкриття провадження у справі № 910/15905/21.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» не скористалось наданими процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 4, ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/8691/21 від 22.07.2021 (набрало законної сили 18.08.2021), позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» про стягнення 930 553,02 грн., з яких: заборгованість у розмірі 670 642,69 грн., 201 192,81 грн. 30% штрафу, 47 615,63 грн. втрат від інфляції, 11 101,89 грн. 3% річних та 13958,30 грн. судового збору - задоволено в повному обсязі.

02.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Д`яченком Євгенієм Станіславовичем, на підставі наказу Господарського суду міста Києва № 910/8691/21 від 25.08.2021, було постановлено відкрити виконавче провадження № 66692994 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» заборгованості у розмірі 670 642,69 грн., 201 192,81 грн. 30% штрафу, 47 615,63 грн. втрат від інфляції, 11 101,89 грн. 3% річних та 13958,30 грн. судового збору.

Відповідно до банківської виписки по особовому рахунку позивача, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Д`яченком Євгенієм Станіславовичем на виконання вказаного вище рішення було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» 07.09.2021 грошові кошти в розмірі 35,22 грн.; 09.09.2021 грошові кошти в розмірі 81818,18 грн.; 17.09.2021 грошові кошти в розмірі 862657,92 грн. Призначення платежів: «погашення заборгованості за наказом ГС м. Києва № 910/8691/21 від 25.08.2021, розпорядження № 66692994 від 07.09.2021 (№ 66692994 від 09.09.2021; № 66692994 від 17.09.2021)».

17.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Д`яченком Євгенієм Станіславовичем було постановлено закрити виконавче провадження № 66692994, у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позовними вимогами позивача є стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 6 096,79 грн. та втрати від інфляції 667,95 грн. розрахованих ним на суму заборгованості у розмірі 670 642,69 грн., за загальний період з 26.05.2021 по 17.09.2021, з урахуванням дат зарахування коштів на поточний рахунок позивача у виконавчому провадженні № 66692994.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 №01-06/767/2013 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

За змістом постанови Вищого господарського суду України від 01.11.2012 №5011-32/5219-2012, постанов Верховного суду України від 20.12.2010 №10/25, від 04.07.2011 №13/210/10, від 12.09.2011 №6/433-42/183, від 14.11.2011 №12/207, від 23.01.2012 №37/64 право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції нарахованих до моменту фактичного виконання рішення суду є законними та обґрунтованими.

Однак, з огляду на вимоги Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд зазначає, що рішенням № 910/8691/21 від 22.07.2021 було стягнуто з відповідача на користь позивача 47 615,63 грн. втрат від інфляції та 11 101,89 грн. 3% річних.

При цьому, із тексту рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8691/21 від 22.07.2021, обставин викладених позивачем у тексті позовної заяви, доказів доданих позивачем до матеріалів справи неможливо встановити за який період Господарським судом міста Києва у справі № 910/8691/21 від 22.07.2021 було вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр №3» 47 615,63 грн. втрат від інфляції та 11 101,89 грн. 3% річних, як і неможливо встановити за який період суд стягнув з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати, та чи входив у відповідний період період з 26.05.2021 до 22.07.2021 (період який входить до загального періоду нарахування 3% річних та втрат від інфляцій визначений позивачем в позовній заяві - 26.05.2021 до 17.09.2021).

Позовні вимоги вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позовні вимоги збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Наявність рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є підставою відповідно до процесуального закону для відмови у відкритті провадження у справі чи то для закриття провадження у справі, в залежності від стадії розгляду справи.

Із наданих позивачем суду доказів до позовної заяви суд позбавлений можливості достеменно встановити наявність чи/відсутність рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в частині періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат з 26.05.2021 до 22.07.2021.

Таким чином, позивачем не обґрунтований та не доведений період прострочення відповідача з 26.05.2021 до 22.07.2021, адже невідомо за який період прострочення суд у справі № 910/8691/21 від 22.07.2021 задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

В п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» судам роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 1 серпня 2014 року.

З доданого позивачем розрахунку штрафних санкцій випливає, що позивачем до періоду нарахування штрафних санкцій було помилково включено дати зарахування грошових коштів в розмірі 862 657,92 грн. 17.09.2021 за виконавчим провадженням № 66692994, що призвело до збільшення періоду нарахування штрафних санкцій на один день.

З огляду на викладене вище та на відсутність відповідних пояснень та доказів від позивача у матеріалах справи, Суд дійшов висновку, що доведений матеріалами справи є такий період нарахування 3% річних та втрат від інфляції - з 23.07.2021 до 16.09.2021 (з наступного дня після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення у справі № 910/8691/21 до дати фактичного виконання рішення).

Судом було виконано перерахунок, нарахованих позивачем втрат від інфляції та 3% річних за період прострочення з 23.07.2021 по 16.09.2021 на суму заборгованості у розмірі 670 642,69 грн., з урахуванням дат зарахування коштів на поточний рахунок позивача в порядку виконавчого провадження № 66692994.

Згідно перерахунку Суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 5 145, 17 грн.

Згідно перерахунку Суду втрати від інфляції, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є більшими ніж визначені позивачем до стягнення. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України). Отже, втрати від інфляції підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі визначеному позивачем до стягнення, тобто, в сумі 667,95 грн.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 145,17 грн. та втрат від інфляції у розмірі 667,95 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький Асфальтобетонний завод» (03035, м. Київ, вул. Шаповала Генерала, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський Кам`яний Кар`єр № 3» (69013, м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15, ) 3% річних в розмірі 5 145 (п`ять тисяч сто сорок п`ять) грн. 17 коп., втрати від інфляції у розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 1 950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн. 67 коп.

3. У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко