ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2021 р. Справа№ 910/987/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.10.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.03.2021 (повний текст складено 06.04.2021)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 06.04.2021 (повний текст складено 13.04.2021)

у справі №910/987/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Житомирський меблевий комбінат" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення штрафних санкцій за договором оренди нежитлового приміщення № 1ГЖМК190004 від 23.08.2019 №10-125-08-19-00660 від 13.09.2019, з них: пені - 858 670,04 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч шістсот сімдесят гривень 04 копійки), штрафу - 625 744,96 грн. (шістсот двадцять п`ять тисяч сімсот сорок чотири гривні 96 копійок), інфляційних втрат - 335 219,27 грн. (триста тридцять п`ять тисяч двісті дев`ятнадцять гривень 27 копійок) та 3% річних - 64 412,01 грн. (шістдесят чотири тисячі чотириста дванадцять гривень 01 копійка).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" грошові кошти: пені - 857 934,66 грн., штрафу - 625 313,29 грн., інфляційних втрат - 287 764,02 грн., 3% річних - 64 412,01 грн. та судовий збір - 27 531,35 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/987/21 скасувати та постановити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач безпідставно здійснює нарахування пені у розмірі 0,1% всупереч положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та штрафу у розмірі 7% з посиланням на ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.05.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/987/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Тищенко О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/987/21. Призначено справу до розгляду на 10.06.2021.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 заяву № ЖМК-1508/Ю від 29.03.2021 "Про відшкодування витрат на правову допомогу" Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" у справі № 910/987/21 - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" витрати на правову допомогу у розмірі 70 000,00 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/987/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву № ЖМК-1508/Ю від 29.03.2021 "Про відшкодування витрат на правову допомогу" Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" - залишити без задоволення.

Підставою для скасування додаткового рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності. Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді від 06.05.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/987/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Тищенко О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/987/21. Призначено справу до розгляду на 10.06.2021.

08.06.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/987/21 без змін.

08.06.2021 через відділ забезпечення документообігу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/987/21 без змін.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/987/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 для розгляду справи №910/987/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/987/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко О.В., Яковлєва М.Л. Призначено справу до розгляду на 25.08.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 у зв`язку перебуванням суддів Яковлєва М.Л. та Тищенко О.В. у відпустці, які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/987/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 для розгляду справи №910/987/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/987/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І. Призначено справу до розгляду на 13.10.2021.

Представники позивача та відповідача з`явилися в судове засідання 13.10.2021 та надали пояснення по суті апеляційної скарги.

В судовому засіданні 13.10.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 23.08.2019 між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (надалі - позивач, орендодавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - відповідач, орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004 від 23.08.2019 /10-125-08-19-00660 від 13.09.2019, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю у тимчасове оплачуване користування (оренду):

- нежитлові приміщення площею 577,8 (п`ятсот сімдесят сім цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 7-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 7-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 591,6 (п`ятсот дев`яносто одна ціла шість десятих) квадратних метрів, на 8-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 8-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 589,2 (п`ятсот вісімдесят дев`ять цілих два десятих) квадратних метрів, на 9-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 9-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 587,8 (п`ятсот вісімдесят цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 10-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 10-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 587,4 (п`ятсот вісімдесят сім цілих чотири десятих) квадратних метрів, на 11-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 11-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 587,8 (п`ятсот вісімдесят сім цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 12-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 12-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 585,9 (п`ятсот вісімдесят п`ять цілих дев`ять десятих) квадратних метрів, на 13-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 13-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 209,4 (двісті дев`ять цілих чотири десятих) квадратних метрів, на 14-му поверсі будівлі (надалі - приміщення офісні 14-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 484,4 (чотириста вісімдесят чотири цілих чотири десятих) квадратних метрів, в підвалі будівлі (надалі - приміщення підвалу), за актом приймання - передачі від 18.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 593,1 (п`ятсот дев`яносто три цілих одна десята) квадратних метрів, на 5-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 5-го поверху), за актом приймання - передачі від 18.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 593,6 (п`ятсот дев`яносто три цілих шість десятих) квадратних метрів, на 6-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 6-го поверху), за актом приймання - передачі від 18.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 818,8 (вісімсот вісімнадцять цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 1-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 1-го поверху), за актом приймання - передачі від 21.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 81,7 (вісімдесят один цілий сім десятих) квадратних метрів, на 14-му поверсі будівлі (надалі - приміщення складські 14-го поверху), за актом приймання - передачі від 21.12.2019;

- нежитлове приміщення площею 347,9 (триста сорок сім цілих дев`ять десятих) квадратних метрів, на цокольному поверсі будівлі (надалі - "частина приміщень офісних цокольного поверху"), за актом приймання - передачі від 27.12.2019;

- нежитлові приміщення площею 525,5 (п`ятсот двадцять п`ять цілих п`ять десятих) квадратних метрів, на 1-му поверсі будівлі (надалі - частина приміщення 1-го поверху), за актом приймання - передачі від 01.02.2020;

- нежитлові приміщення площею 856,5 (вісімсот п`ятдесят шість ціла п`ять десятих) квадратних метрів, на 2-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 2-го поверху), за актом приймання - передачі від 01.02.2020;

- нежитлові приміщення площею 594,6 (п`ятсот дев`яносто чотири цілих шість десятих) квадратних метрів, на 3-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 3-го поверху), за актом приймання - передачі від 01.02.2020;

- нежитлові приміщення площею 594,5 (п`ятсот дев`яносто чотири цілих п`ять десятих) квадратних метрів, на 4-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 4-го поверху), за актом приймання - передачі від 01.02.2020;

- нежитлові приміщення площею 147,1 (сто сорок сім цілих одна десята) квадратних метрів, (надалі - частина приміщення 1-го поверху), за актом приймання - передачі від 04.02.2020;

- нежитлові приміщення площею 68,0 (шістдесят вісім цілих) квадратних метрів, на цокольному поверсі будівлі (надалі - частина приміщень офісних цокольного поверху), за актом приймання - передачі від 12.02.2020;

- нежитлові приміщення площею 89,7 (вісімдесят дев`ять цілих сім десятих) квадратних метрів, на цокольному поверсі будівлі (надалі - приміщення складські цокольного поверху), за актом приймання - передачі від 12.02.2020.

Додатковою угодою № 3 (№660-ДУ-УС від 19.03.2020/ № 10-125-08-19-00660 від 30.03.2020) до договору сторони погодили з 01.04.2020 збільшити площу об`єкта оренди, шляхом передання орендодавцем в тимчасове платне користування орендарю нежитлового приміщення площею 30,8 кв.м., які знаходяться на 1-му поверсі господарської будівлі літ. Б, за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, 22-24, у зв`язку з чим внесено зміни до договору та викладено п. 1.1. договору в новій редакції.

Відповідно до п. 3.1. договору орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та строки обумовлені цим договором.

Плата за оренду нараховується з дати підписання сторонами акту №1 (акту приймання-передачі) (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках, актах посилання на повний номер і дату договору.

Відповідно до п. 3.8. договору орендар крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.) не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем.

Орендодавець формує рахунок на оплату за оренду, розрахованої відповідно до додатку № 2 до договору, останнім днем першого місяця та кожного наступного календарного місяця користування об`єктом оренди, та передає його орендареві не пізніше 5-го числа місяця, що слідує за оплачуваним. Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказаному у розділі 14 договору, та вручає представнику орендаря в об`єкті оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказаному у розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря (п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди № 2).

Відповідно до п. 3.16 договору зобов`язання щодо здійснення платежів за цим договором будуть вважатись виконаними належним чином у момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві, ним на виконання умов договору було виставлено орендарю наступні рахунки: № 160011462 від 31.08.2020 на сплату орендної плати за серпень 2020 року у сумі 6 763 875,89 грн., № 160011460 від 31.08.2020 на сплату додаткової плати за серпень 2020 року у сумі 2 048 150,46 грн., № 160011461 від 31.08.2020 на сплату компенсації комунальних послуг за серпень 2020 року у сумі 127 187,44 грн.

Крім того, позивач вказує, що ним орендарю були також надані акти здачі-прийняття наданих послуг № 160011462/2020 від 31.08.2020 за надані послуги з оренди приміщення за серпень 2020 року на суму 6 763 875,89 грн., № 160011460/2020 від 31.08.2020 про надання послуг додаткової плати за серпень 2020 року на суму 2 048 150,46 грн., № 160011461/2020 від 31.08.2020 року за спожиті у серпні 2020 року комунальні послуги на суму 127 187,44 грн.

Зобов`язання по сплаті орендної та додаткової плати відповідачем було виконано частково, за оренду приміщення у серпні 2020 року сплачено 4 997 539,48 грн., додаткову плату за серпень 2020 року - 236 639,46 грн. та за комунальні послуги за серпень 2020 року - 127 187,44 грн.

Відтак, за розрахунками позивача, не сплаченою залишається заборгованість з орендної плати за серпень 2020 року у розмірі 1 766 336,41 грн. та заборгованість по сплаті додаткової плати за серпень 2020 року у розмірі 1 811 511,00 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 у справі № 910/16080/20, яке набрало законної сиди 23.02.2021, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" орендну плату за серпень 2020 року у розмірі 1 766 336,41 грн., додаткову плату за серпень 2020 року у розмірі 1 811 511,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 134 088,21 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на несвоєчасну сплату відповідачем орендної та додаткової плати, тому з огляду на порушення відповідачем обов`язку по сплаті орендної та додаткової плати позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 858 670,04 грн., штраф у розмірі 625 744,96 грн., інфляційні втрати у розмірі 335 219,27 грн. та 3% річних у розмірі 64 412,01 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення неустойки.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п. 3.3., 3.8. договору погоджено, що якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках, актах посилання на повний номер і дату договору. Орендар крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.) не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем.

При цьому, згідно з п. 2.3.6. договору орендар зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за оренду, компенсацію комунальних платежів, інших платежів, передбачених цим договором, у відповідності з умовами договору.

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по сплаті орендної та додаткової з 21.09.2020.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В п. 7.2. договору визначено, що у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1% грошових зобов`язань з яких допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання.

Твердження скаржника щодо того, що позивач безпідставно здійснює нарахування пені у розмірі 0,1% всупереч положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та штрафу у розмірі 7% з посиланням на ч. 2 ст. 549 ЦК України, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони скористалися наданим їм правом та в пункті 7.2. договору погодили інший розмір пені, ніж визначено у ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

При перевірці розрахунку пені, в межах заявленого позивачем періоду, судова колегія встановила, що він виконаний арифметично вірно, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, становить 857 934,66 грн.

При цьому, судом встановлено, що сумарний розмір пені, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь складає 858 670,04 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Втім, зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення пені, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в сумі 857 934,66 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, колегія суддів встановила, що загальна сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 625 313,29 грн., у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу в сумі 431,67 грн. позивачу належить відмовити.

Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині нарахування інфляційних втрат судом першої інстанції вірно враховано правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло з 21.09.2020, правомірним є нарахування інфляційних втрат за період з жовтня 2020 року.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, судовою колегією встановлено, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 287 764,02 грн., у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 47 455,25 грн. позивачу належить відмовити.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, в межах заявленого позивачем періоду, колегія суддів встановила, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, яка становить 70 085,20 грн.

Зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення 3% річних, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в сумі 64 412,01 грн.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1 835 423,98 грн., з них: пені - 857 934,66 грн., штрафу - 625 313,29 грн., інфляційних втрат - 287 764,02 грн. та 3% річних - 64 412,01 грн. (.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Щодо зменшення неустойки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В силу частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Як унормовано частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, колегія суддів, оцінивши викладені обставини даної справі та мотивування відповідача щодо зменшення неустойки, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для зменшення неустойки, за викладених вище обставин.

Як зазначалось колегією суддів вище, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 заяву № ЖМК-1508/Ю від 29.03.2021 "Про відшкодування витрат на правову допомогу" Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" у справі № 910/987/21 - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" витрати на правову допомогу у розмірі 70 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву № ЖМК-1508/Ю від 29.03.2021 "Про відшкодування витрат на правову допомогу" Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" у справі № 910/987/21, суд першої інстанції керувався тим, що визначений заявником розмір витрат на правничу допомогу відповідає критеріям розумності та співрозмірності, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" витрат на правову допомогу у розмірі 70 000,00 грн.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що в частині витрат на правову допомогу у розмірі 18 354,24 грн. заявнику слід відмовити.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

29.03.2021 через відділ діловодства суду надійшла заява № ЖМК-1508/Ю від 29.03.2021 року "Про відшкодування витрат на правову допомогу" Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат", в якій заявник просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Отже, додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути а репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до попереднього розрахунку № ЖМК-1433/Ю від 21.01.2021 року розмір понесених/очікуваних Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" витрат на правничу допомогу становить 50 000,00 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено та колегією суддів перевірено що 28.07.2020 між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (клієнт) та адвокатом Гнидка М.В. (адвокат) укладено договір № 28/07/2020 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. якого, адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу за окремими письмовими та/або усними дорученнями останнього в усіх правовідносинах, що склалися між клієнтом та будь-якими юридичними та фізичними особами, установами, організаціями, органами, міністерствами, та будь-якими судами будь-якої інстанції.

Пунктом 4.1. договору визначено, що розмір гонорару адвоката сторони вирішили погодити у попередніх розрахунках витрат на професійну правничу допомогу, що складається адвокатом щодо кожного доручення клієнта.

В п. 4.3. договору передбачено, що у випадку, якщо ухвалене у справі рішення буде на користь клієнта, розмір гонорару адвоката збільшується на 1% від присудженої клієнту судом грошової суми.

Оплата гонорару адвоката здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих правових послуг у строк не пізніше 2 (двох) місяців з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом та клієнтом (п. 4.4. договору).

Крім того, 01.02.2021 між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (замовник) та адвокатом Ратушинською І.О. (виконавець) укладено договір № 01/02 про надання правових послуг, відповідно до п. 1.2. якого, виконавець надає замовнику послуги з захисту та представництва інтересів замовника у правовідносинах відносно стягнення коштів з ДП "НАЕК "Енергоатом" (консультування, збір необхідних документів, звернення до суду, підготовка процесуальних документів, представництво інтересів у суді тощо).

Відповідно до додатку №1 до договору вартість послуг виконавця у 1 (одному) судовому засіданні становить 10 000,00 грн. Загальна сума вартості фактично виконаних виконавцем послуг визначається сторонами шляхом підписання відповідного акту наданих послуг (п. 2). Оплата за надані послуги здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дня підписання сторонами акту наданих послуг (п. 3).

Представництво інтересів у суді першої інстанції у даній справі від ПАТ "Житомирський меблевий комбінат" здійснювалося адвокатами: Гнидка М.В. та Ратушинською І.О., що підтверджується ордерами на надання правової допомоги: серія АА № 1075017 від 21.01.2021 та серія АМ № 1008607 від 22.02.2021, які міститься в матеріалах справи.

Згідно актів приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2021 загальна вартість послуг за договором № 28/07/2020 від 28.07.2020 складає 78 354,24 грн., за договором № 01/02 від 01.02.2021 - 10 000,00 грн.

З п. 2 Звіту про надану професійну правничу допомогу від 23.03.2021 слідує, що до розміру витрат на правову допомогу включено 18 354,24 грн. розміру гонорару адвоката відповідно до п. 4.3. договору.

При цьому, згідно попереднього розрахунку № ЖМК-1433/Ю від 21.01.2021 пункт 4.3. договору № 28/07/2020 від 28.07.2020 року на справу по стягненню з ДП "НАЕК "Енергоатом" пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних за порушення (невиконання) зобов`язань з оплати орендної плати, додаткової плати (вартості експлуатаційних витрат), компенсації вартості комунальних послуг за серпень 2020 року не розповсюджується.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач заперечив проти розміру витрат на правову допомогу та вказав, що такий розмір є недоведеним та значно завищеним.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що визначений заявником розмір витрат на правничу допомогу відповідає критеріям розумності та співрозмірності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" витрат на правову допомогу у розмірі 70 000,00 грн., в частині витрат на правову допомогу у розмірі 18 354,24 грн. судом першої інстанції правомірно відмовлено за викладених вище обставин.

Твердження скаржника щодо того, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності. Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, судовою колегією оцінюються критично, оскільки такі твердження мають суб`єктивний характер суджень про обставини, якими скаржник їх обґрунтовує.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 та додаткове рішення від 06.04.2021 у справі №910/987/21 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційних скарг щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 та додаткове рішення від 06.04.2021 у справі №910/987/21 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/987/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/987/21 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/987/21 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/987/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/987/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст додаткової постанови складено 22.11.2021. (після виходу головуючого судді Куксова В.В. з відпустки, суддів Тищенко А.І. та Шаптали Є.Ю. з лікарняного)

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко