ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа№ 910/8847/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача: Мороз С.С. (ордер серія КС №665883 від 17.06.2021)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд»

на рішення господарського суду міста Києва від 09.08.2021

у справі №910/8847/21 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Євротрубпласт»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд»

про стягнення заборгованості у розмірі 130 874,42 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 92 962,28 грн. за поставлений за договором № 354 від 28.07.2020, але неоплачений товар, інфляційних втрат в сумі 7 830,87 грн., 3 % річних в сумі 2 235,39 грн., пені в сумі 9 217,44 грн. та 25 % річних в сумі 18 628,44 грн.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що позивачем не доведено факт приймання-передачі відповідачу товару та, як результат, настання юридичного факту, необхідного для здійснення оплати за поставлений товар.

У обґрунтування вказаної позиції відповідач постався на те, що:

- за змістом п. 5.4 спірного договору сторони зобов`язані щоквартально не пізніше 15 числа наступного місяця складати та підписувати акт звірки взаєморозрахунків в двох екземплярах та, на підтвердження належного виконання зобов`язань щодо поставки товару по договору, підписувати відповідні акти підтвердження приймання-передачі товару за певний період, для чого відповідач зобов`язаній провести звірку взаєморозрахунків, підписати надані позивачем акт звірки взаєморозрахунків та акт підтвердження приймання-передачі товару, проте позивачем не надано доказів складення відповідних актів та направлення їх відповідачу для підписання, що свідчить про відсутність належних доказів поставки товару, та підстав для стягнення плати;

- у позовній заяві позивач послався на часткову оплату відповідачем поставленого товару, проте вказані суми були перераховані відповідачем саме як передоплата за товар, що передбачено п. 4.1.4 спірного договору;

- надані позивачем на підтвердження факту поставки товару видаткові накладні № ЕТП КВ 3107/002 від 31.07.2020 та № ЕТП КВ 2108/003 від 21.08.2020 не можуть вважатися належними доказами на підтвердження факту поставки товару, оскільки не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» так як не містять посади, а також прізвища, ім`я та по-батькові особи, яка підписала видаткові накладні від імені відповідача, що не дає змогу ідентифікувати особу отримувача товару;

- він ставить під сумнів достовірність наданих позивачем видаткових накладних № ЕТП КВ 3107/002 від 31.07.2020 та № ЕТП КВ 2108/003 від 21.08.2020 через розбіжності з тими примірниками зазначених накладних, які є у відповідача (надані позивачем примірники накладних з боку позивача підписані менеджером з адміністративної діяльності Алексєєвою Ларисою Сергіївною, зі сторони відповідача підписантом вбачається директор відповідача Алмазова Елеонора Едуардовна, а наявні у відповідача накладні з боку позивача підписані менеджером з адміністративної діяльності Самойленко Людмилою Олександрівною, а зі сторони відповідача підписантом є невстановлена особа, яка є невідомою відповідачу; при цьому спірні видаткові накладні директор відповідача не підписував, а товар не отримував - примітка суду).

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.08.2021, повний текст якого складений 09.08.2021, у справі № 910/8847/21 позов задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено основний борг у розмірі 92 962,28 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 830,87 грн., 3% річних у розмірі 2 235,39 грн. пеню у розмірі 9 217,44 грн., 25% річних у розмірі 18 628,44 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем за спірним договором товару у визначеній позивачем сумі, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача як основного боргу, так і пені, інфляційних втрат, 3 % річних та 25 % річних у визначених позивачем розмірах.

Щодо заперечень відповідача проти позову суд першої інстанції зазначив, що при дослідженні судом оригіналів видаткових накладних, які були надані позивачем на виконання вимог ухвали суду, встановлено, що останні належним чином оформлені, містять всі необхідні відомості та реквізити, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а тому є належними доказами в підтвердження факту поставки позивачем та прийняття відповідачем товару.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8847/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що висновки суду першої інстанції, викладені у оспорюваному рішенні, є передчасними, немотивованими та такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права, за відсутності належного дослідження усіх наявних у матеріалах справи доказів та надання оцінки цим доказами та доводам відповідача.

У обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на ті ж самі обставини, що й у відзиві на позов.

Крім того у апеляційній скарзі відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/8847/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2021 товариству з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8847/21, відкрито апеляційне провадження у справі №910/8847/21, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8847/21 до закінчення апеляційного провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 26.10.2021 об 11 год. 00 хв.

У судовому засіданні, 30.11.2021 представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 169,170).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.07.2020 року позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали договір №354 (далі договір) в п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти і оплатити труби, комплектуючі та обладнання, а також супутні товари, партіями в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами в рахунках-фактурах або Специфікаціях (додатках) до цього договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим договором. (а.с.17-24)

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що на виконання умов договору ним відповідачу поставлено товар на загальну суму 203 152,92 грн., проте відповідач поставлений товар оплатив лише частково на суму 110 190,64 грн., а відтак, неоплаченим залишився товар на загальну суму 92 962,28 грн.

На доказ поставки товару на вказану суму позивачем до позову долучено належним чином засвідчені копії видаткових накладних №ЕТП КВ3107/002 від 31.07.2020 на суму 167 090,64 грн. та № ЕТП КВ2108/003 від 21.08.2020 на суму 36 062,28 грн., а на вимогу суду - надано їх оригінали. (а.с.25-38)

Відповідач як у відзиві на позову, так і у апеляційній скарзі проти задоволення позову заперечив фактично пославшись на те, що надані позивачем накладні не можуть вважатись належним доказом поставки товару в розумінні Договору.

У обґрунтування вказаної позиції відповідач зазначив про те, що:

- за змістом п. 5.4 спірного договору сторони зобов`язані щоквартально не пізніше 15 числа наступного місяця складати та підписувати акт звірки взаєморозрахунків в двох екземплярах та, на підтвердження належного виконання зобов`язань щодо поставки товару по договору, підписувати відповідні акти підтвердження приймання-передачі товару за певний період, для чого відповідач зобов`язаній провести звірку взаєморозрахунків, підписати надані позивачем акт звірки взаєморозрахунків та акт підтвердження приймання-передачі товару, проте позивачем не надано доказів складення відповідних актів та направлення їх відповідачу для підписання, що свідчить про відсутність належних доказів поставки товару, стягнення плати за який є предметом цього позову;

- у позовній заяві позивач послався на часткову оплату відповідачем поставленого товару, проте вказані суми були перераховані відповідачем саме як передоплата за товар, що передбачено п. 4.1.4 спірного договору;

- надані позивачем на підтвердження факту поставки товару видаткові накладні № ЕТП КВ 3107/002 від 31.07.2020 та № ЕТП КВ 2108/003 від 21.08.2020 не можуть вважатися належними доказами на підтвердження факту поставки товару, оскільки не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» так як не містять посади, а також прізвища, ім`я та по-батькові особи, яка підписала видаткові накладні від імені відповідача, що не дає змогу ідентифікувати особу отримувача товару;

- він ставить під сумнів достовірність наданих позивачем видаткових накладних № ЕТП КВ 3107/002 від 31.07.2020 та № ЕТП КВ 2108/003 від 21.08.2020 через розбіжності з тими примірниками зазначених накладних, які є у відповідача (надані позивачем примірники накладних з боку позивача підписані менеджером з адміністративної діяльності Алексєєвою Ларисою Сергіївною, зі сторони відповідача підписантом вбачається директор відповідача Алмазова Елеонора Едуардовна, а наявні у відповідача накладні з боку позивача підписані менеджером з адміністративної діяльності Самойленко Людмилою Олександрівною, а зі сторони відповідача підписантом є невстановлена особа, яка є невідомою відповідачу; при цьому спірні видаткові накладні директор відповідача не підписував, а товар не отримував - примітка суду).

Щодо вказаних заперечень колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 4.4 Договору поставка партії товару повинна супроводжуватись передачею покупцю накладної постачальника та/або акта здавання-приймання вантажу до перевезення, підписання кожного з яких представником покупця або експедитором (у випадку доставки товару перевізником), буде свідчити про отримання покупцем товару.

У п. 4.7 Договору сторони погодили, що датою поставки товару та датою переходу права власності на товар вважається дата накладної постачальника, що передається покупцю, При цьому обов`язок постачальника поставити товар покупцю вважається виконаним у момент передачі товару перевізнику для доставки покупцю або з моменту забезпечення наявності товару на складі Постачальника (допускається інформування про це в телефонному режимі), якщо Специфікацією передбачена вибірка товару зі складу постачальника.

За змістом п. 5.4 Договору сторони зобов`язані щоквартально не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа наступного місяця складати та підписувати акт звірки взаєморозрахунків в двох екземплярах та на підтвердження належного виконання зобов`язань щодо поставки товару по Договору підписувати відповідні акти підтвердження приймання-передачі товару за певний період.

В п.п. 5.4.1 Договору сторони домовились, що акт звірки взаєморозрахунків є неоспорюваним фактом підтвердження здійсненної господарської операції між сторонами, а саме фактом доставки, передачі, прийняття, оплати товару.

Отже, за погодженими сторонами у Договорі умовами, які в силу приписів ч. 1 ст. 628 ЦК України згідно з якою зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін, факт поставки товару може підтверджується як підписаною повноважними представниками сторін накладною, так і актом здавання-приймання вантажу до перевезення або обома вказаними документами.

При цьому, підписання будь-яких інших документів для підтвердження факту поставки товару за наявності підписаної накладної умовами Договору не вимагається, а акт звірки взаєморозрахунків є додатковим документом, який, окрім накладної та/або акту здавання-приймання вантажу, також може підтвердити факт поставки товару, проте для підтвердження факту поставки товару не вимагається наявність виключно акту звірки розрахунків.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

- первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

При цьому згідно з абзацом 3 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Законодавство не містить вичерпного переліку первинних документів, які використовуються в бухгалтерському обліку для фіксації господарської операції.

Водночас вимоги щодо обов`язкових реквізитів первинних документів, які використовуються в бухгалтерському обліку для фіксації господарської операції встановлені в ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» згідно з якою первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Основними видами первинних документів, які можуть бути складені на підтвердження господарської операції поставки товару, за практикою, що склалася на ринку купівлі-продажу/поставки товарів (робіт, послуг), є видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі товару тощо.

Наявні у матеріалах справи видаткові накладні №ЕТП КВ3107/002 від 31.07.2020 на суму 167 090,64 грн. та № ЕТП КВ2108/003 від 21.08.2020 на суму 36 062,28 грн. містять всі обов`язкові реквізитів первинних документів, які використовуються в бухгалтерському обліку для фіксації господарської операції, а відтак є належними доказами на підтвердження факту поставки позивачем відповідачу товару на суму 203 152,92 грн.

При цьому колегія суддів критично ставиться до тверджень відповідача про розбіжності у тих примірниках накладних, які надані позивачем та тих, які наявні у відповідача, оскільки:

- підпис директор відповідача Алмазової Елеонори Едуардовни на наданих позивачем накладних скріплений печаткою відповідача;

- відповідач зазначаючи про те, що спірні видаткові накладні директор відповідач не підписував, не заперечує проти того, що відтиски печатки на вказаних документах є відтисками печатки відповідача;

- доказів того, що печатка відповідача вибула з його володіння в результаті злочинних дій третіх осіб, суду не надано.

- враховуючи, що печаткою юридичної особи завіряється підпис уповноваженої особи, колегія суддів вважає доведеним, що вказані накладні свідчать про поставку позивачем відповідачу товарів в обсязі, який в них зафіксований.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги і те, що в рахунок оплати спірного товару відповідач перерахував позивачу грошові кошти у загальній сумі 110 196,64 грн. що підтверджується платіжними дорученнями № 171 від 26.03.2021, № 167 від 09.03.2021, №162 від 15.02.2021, № 160 від 05.02.2021, № 158 від 01.02.2021, № 143 від 07.12.2020, №141 від 07.12.2020, № 134 від 01.12.2020, № 131 від 30.11.2020, № 128 від 24.11.2020, № 113 від 22.10.2020, № 91 від 07.08.2020, що також є додатковим доказом поставки спірного товару.(а.с.27-38)

Відповідач стверджує що вказані суми були перераховані відповідачем саме як передоплата за товар, що передбачено п. 4.1.4 Договору.

За змістом п.п. 4.1.4 Договору умови постачання партії товару вважаються також повністю узгодженими сторонами після отримання постачальником передоплати в розмірі, визначеному рахунком-фактурою, та в передбачені строки.

При цьому параграф 4 Договору визначає саме умови поставки товару, а п. 4.1 Договору в якому міститься згадуваний відповідачем п.п. 4.1.4 Договору - порядок узгодження сторонами умов постачання партії товару, а не порядок оплати який регулюється параграфом 5 Договору та в п. 5.1 якого погоджено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 30 календарних днів з моменту передання товару, якщо інший порядок розрахунків не визначений в рахунку-фактурі або в специфікації, в порядку передбаченому даним договором.

Зі змісту згаданих вище платіжних доручень слідує, що платежі перераховувалась з призначенням платежу: «Оплата за трубу зг. Рах.-Факт. № ЕТП КВ2707/018 від 27.07.2020р.».

Водночас відповідачем не надано доказів того, що сторонами у рахунку № ЕТП КВ2707/018 від 27.07.2020 погоджено інший, ніж вказаний в п. 5.1 Договору порядок оплати.

При цьому зі змісту видаткової накладної № ЕТП КВ3107/002 від 31.07.2020 слідує, що підставою поставки товару за вказаною накладною вказано рахунок-фактуру № ЕТП КВ2707/018 від 27.07.2020.

Зазначені вище обставини свідчать про недоведеність відповідачем тверджень про те, що суми за вказаними вище платіжними дорученнями були перераховані як передоплата.

За таких обставин наявними у матеріалах справи документальними доказами підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 203 152,92 грн. та факт часткової його оплати відповідачем на суму 110 190,64 грн.

Отже, неоплаченим залишився товар на загальну суму 92 962,28 грн. (203 152, 92-110 190,64).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено вище, за умовами п. 5.1 Договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 30 календарних днів з моменту передання товару, якщо інший порядок розрахунків не визначений в рахунку-фактурі або в специфікації, в порядку передбаченому даним договором

Враховуючи, що сторонами не надано доказів погодження іншого порядку оплати спірного товару ніж той, який погоджений в п. 5.1 Договору, спірний товар мав бути оплачений не пізніше 30 календарних днів з моменту передання товару доказів чого матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 92 962,28 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 7 830,87 грн., 3 % річних в сумі 2 235,39 грн., пені в сумі 9 217,44 грн. та 25 % річних в сумі 18 628,44 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами (ч. 1). Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2).

Згідно з п. 5.1.1 Договору у випадку прострочення покупцем термінів оплати поставленого йому товару, постачальник, згідно ч. 3 ст. 692 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, має право стягнути з покупця за використання чужими коштами в розмірі 25% річних за увесь період прострочення оплати.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 8.3 Договору сторони передбачили, що у випадку невиконання (прострочення) термінів оплати товару постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Керуючись п. 6 ст. 232 ГК України сторони обумовили, що нарахування вказаної штрафної санкції припиняється через три роки від дня, коли оплата мала бути здійснення.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманого за Договором товару, позивач відповідно до приписів Договору та положень ЦК України має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань пеню, проценти за користування чужими коштами, 3 % річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

За таких обставин суд першої інстанції, здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем сум пені, процентів за користування чужими коштами, 3 % річних та інфляційних втрат та встановивши правильність таких розрахунків, правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 7 830,87 грн., 3 % річних в сумі 2 235,39 грн., пені в сумі 9 217,44 грн. та 25 % річних в сумі 18 628,44 грн. за розрахунками позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач не заперечував проти розміру нарахованих штрафних санкцій та нарахованих, згідно з вимогами ст. 625 ЦК України 3 відсотків річних та інфляції, контрозрахунку не надав.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8847/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються за звернення з позовом та з апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Картель Буд» на рішення господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8847/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8847/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/8847/21.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/8847/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 06.12.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук