ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 Справа № 914/346/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод СТЕКО

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Будбілдінг

про стягнення 800508,48 грн.

за участю представників:

від позивача Василець Ю.В.

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Завод СТЕКО до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Будбілдінг про стягнення 800508,48 грн., з яких 693733,00 грн. основний борг, 67966,83 грн. пеня, 23128,65 грн. інфляційні втрати та 15680,00 грн. 3% річних.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання. Слід зазначити, що судові засідання у даній справі за усними заявами представників сторін неодноразово відкладалися як в підготовчому провадженні, так і при розгляді справи по суті. Необхідність відкладення розгляду справи була зумовлена бажанням позивача та відповідача врегулювати спір у даній справі шляхом укладення мирової угоди.

В судовому засіданні при розгляді справи по суті представник позивача повідомив суд, що сторони не дійшли згоди щодо укладення мирової угоди у даній справі, у зв`язку з чим представник Товариства з обмеженою відповідальністю Завод СТЕКО позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач явку представника в судове засідання 25.11.2021р. для розгляду справи по суті не забезпечив, причин неявки представника не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду її по суті.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку розглянути справу по суті в судовому засіданні 25.11.2021р. за відсутності представника відповідача.

Розгляд справи здійснено з урахуванням розумного строку у розумінні положень статті 114 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення основних завдань господарського судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спору, з урахуванням обставин справи та інших критеріїв.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи представника позивача, суд встановив таке.

05.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Будбілдінг (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Завод СТЕКО (виконавець) укладено договір №050619, відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає виконавцю виготовити металопластикові конструкції (далі вироби) для скління будівлі (будинків на об`єкті будівництва) за адресою: місто Київ, вулиця Бережанска будинок 15, секція 9 (далі по тексту об`єкт) за завданням замовника, а також здійснити їх доставку, установку (монтаж).

Згідно із пунктом 2.1. договору, вартість договору визначається сумою всіх робіт виконаних за цим договором та погоджена у специфікації та додатках до цього договору і орієнтовно складає 3149735,00 грн., в тому числі ПДВ. Вартість виробів по кожному етапу включає в себе вартість підготовки технічної документації, вартість замірів, виготовлення виробів, доставки їх на об`єкт та монтаж.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що роботи за даним договором виконуються виконавцем поетапно за фасадами або по поверхам (приблизна площа одного етапу робіт 200 м.кв.), за погодженням сторін і визначається додатковими угодами на кожен етап. Сторони укладають акти приймання-передачі робіт за кожним етапом виконаних робіт окремо.

Відповідно до пункту 3.2. договору, замовник оплачує виконавцю суму виконаних робіт та виробів шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця або іншим узгодженим сторонами способом протягом строку та на умовах визначених даним договором. Після завершення робіт по монтажу виробів на кожному поверсі (етапі), представниками сторін підписується поетапний акт виконаних робіт на кількість виробів, встановлених по кожному етапу окремо, після чого відбувається їх оплата. Оплата за підписаним актом виконаних робіт здійснюється замовником: 50% вартості етапу (поверху) оплачується на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання замовником акту виконаних робіт, решта вартості етапу оплачується замовником протягом 30-ти робочих днів з дня підписання акту, якщо інші умови розрахунків за виконані роботи та встановлені вироби не визначені сторонами. Акти складаються виконавцем передаються в двох примірниках (по одному для кожної сторони).

Згідно із пунктами 5.1. та 5.2. договору, роботи за цим договором передаються виконавцем і приймаються замовником за актами виконаних робіт, які підписуються замовником після закінчення монтажу виробів на кожному етапі робіт, у строк, що не перевищує 3-х робочих днів. Датою виконаних робіт у виконавця вважається дата підписання акту виконаних робіт (форма КБ-2).

Відповідно до пункту 5.3. договору, у разі відмови замовника від підписання акту, він зобов`язаний в триденний термін письмово мотивувати відмову із зазначенням причини відмови, в іншому випадку роботи та вироби вважаються прийнятими і підлягають оплаті згідно умов цього договору.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за порушення термінів оплати, відповідно до цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення оплати.

Як стверджує позивач у позовній заяві, на виконання умов договору ним було виготовлено та встановлено конструкції на загальну суму 3160667,00 грн. у відповідності до таких актів приймання виконаних робіт:

- №1 за липень 2019р. на суму 902041,00 грн.;

- №2 за липень 2019р. на суму 312302,00 грн.;

- №3 за серпень 2019р. на суму 1204128,00 грн.;

- №4 за січень 2020р. на суму 289605,00 грн.;

- №5 за січень 2020р. на суму 160966,00 грн.;

- №6 за січень 2020р. на суму 291625,00 грн.

Однак, як вказано у позовній заяві, відповідач порушуючи умови договору здійснив лише часткові оплати на загальну суму 2466934,00 грн., внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 693733,00 грн.

Керуючись пунктом 7.2. договору, а також частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 67966,83 грн. пені, 23128,65 грн. інфляційних втрат та 15680,00 грн. 3% річних.

Таким чином позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 693733,00 грн. основного боргу, 67966,83 грн. пені, 23128,65 грн. інфляційних втрат та 15680,00 грн. 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, подавши клопотання (вх.№12512/21 від 27.05.2021р.) про визнання доказів неналежними і закриття провадження у справі.

Зокрема відповідач посилається на те, що акти виконаних робіт, крім акту №3 за серпень 2019 року на суму 1204128,00 грн. (підписаний сторонами 30 серпня 2019 року), не містять такого обов`язкового реквізиту як дата підписання.

Також відповідач посилається на те, що платіжні доручення містять різні призначення платежу, а саме:

- «оплата за виготовлення, доставку та монтаж МПК на об`єкті по вул.Бережанській, 15, відповідно до рахунку»;

- «оплата на підставі рахунку»;

- «оплата за виготовлення, доставку та монтаж МПК на об`єкті по вул.Бережанській, 15, відповідно до рахунку та договору №050619 від 05.06.2019».

Отже відповідач вважає, що на підставі вказаних документів не можна визначити суму заборгованості, яка зазначена в позовній заяві, час її (заборгованості) появи та спосіб нарахування санкцій, а таблиці і розрахунки, наведені у позовній заяві не мають жодного правого змісту, оскільки не ґрунтуються на належних доказах.

Враховуючи наведене, відповідач у поданому клопотанні (вх.№12512/21 від 27.05.2021р.) про визнання доказів неналежними і закриття провадження у справі просить закрити провадження у справі №914/346/21 через відсутність предмета спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, заслухавши доводи представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із частиною 1 статті 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено судом, 05.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Будбілдінг (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Завод СТЕКО (виконавець) укладено договір №050619, відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає виконавцю виготовити металопластикові конструкції (далі вироби) для скління будівлі (будинків на об`єкті будівництва) за адресою: місто Київ, вулиця Бережанска будинок 15, секція 9 (далі по тексту об`єкт) за завданням замовника, а також здійснити їх доставку, установку (монтаж).

Факт виконання позивачем робіт на загальну суму 3160667,00 грн. підтверджується такими актами виконаних робіт, що підписані обома сторонами:

- №1 за липень 2019р. на суму 902041,00 грн.;

- №2 за липень 2019р. на суму 312302,00 грн.;

- №3 за серпень 2019р. на суму 1204128,00 грн.;

- №4 за січень 2020р. на суму 289605,00 грн.;

- №5 за січень 2020р. на суму 160966,00 грн.;

- №6 за січень 2020р. на суму 291625,00 грн.

Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, сума основного боргу за вищезазначеними актами виконаних робіт становить 693733,00 грн. Докази сплати вказаної заборгованості за вищезазначеними актами виконаних робіт в матеріалах справи відсутні, а відповідач не спростував її наявність.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу є обгрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 67966,83 грн. слід зазначити таке.

Як вбачається із позовної заяви, позивач нараховує пеню з урахуванням суми боргу 693733,00 грн., зазначаючи при цьому, що період прострочення становить з 14.04.2020р. по 14.01.2021р., а період розрахунку пені з 14.07.2020р. по 14.01.2021р. (за шість місяців). Однак при цьому, як вбачається із розрахунку, позивач фактично здійснює нарахування пені за період з 14.04.2020р. по 14.01.2021р., тобто за 276 днів.

Разом з тим слід зазначити, що у період з 14.04.2020р. по 03.09.2020р. заборгованість відповідача становила 1393733,00 грн, з 04.09.2020 по 10.09.2020р. 1293733,00 грн., з 11.09.2020р. по 17.09.2020р. 1193733,00 грн., з 18.09.2020р. по 24.09.2020р. 1093733,00 грн., з 25.09.2020р. по 01.10.2020р. 993733,00 грн., з 02.10.2020р. по 08.10.2020р. 893733,00 грн., з 09.10.2020р. по 18.10.2020р. 793733,00 грн., з 19.10.2020 по 14.01.2021р. 693733,00 грн.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене, судом було здійснено перерахунок пені в межах заявленого позивачем періоду її нарахування, з врахуванням тої заборгованості, яка фактично існувала у заявлений позивачем період, а також з врахуванням приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо початку та періоду нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, здійснивши перерахунок пені з врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 67966,83 грн. пені є обгрунтована, а тому підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені норми законодавства, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 23128,65 грн. інфляційних втрат та 15680,00 грн. 3% річних є також обгрунтовані, у зв`язку з чим ці вимоги підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, викладених у клопотанні (вх.№12512/21 від 27.05.2021р.) про визнання доказів неналежними і закриття провадження у справі, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю Будбілдінг просить закрити провадження у справі №914/346/21 у зв`язку з відсутністю предмета спору суд зазначає таке.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Однак суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що після пред`явлення позивачем позову заборгованість, стягнення якої є предметом спору у даній справі, була погашена, у зв`язку з чим в даному випадку відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо відсутності дати в актах виконаних робіт слід зазначити, що вказані акти хоч і не містять конкретної дати, однак вони підписані як позивачем, так і відповідачем, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач погодився та прийняв виконанні позивачем роботи, претензій щодо виконаних робіт не мав, а тому і зобов`язався здійснити їх оплату в порядку визначеному договором.

При цьому слід зазначити, що пунктом 5.1. договору передбачено, що роботи за цим договором передаються виконавцем і приймаються замовником за актами виконаних робіт, які підписуються замовником після закінчення монтажу виробів на кожному етапі робіт, у строк, що не перевищує 3-х робочих днів.

Пунктом 3.1. договору визначено, що сторони укладають акти приймання-передачі робіт за кожним етапом виконаних робіт окремо.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст. 251 ЦК України).

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч.3 ст. 254 ЦК України).

Таким чином в даному випадку датою підписання актів виконаних робіт за липень 2019р., серпень 2019р. та січень 2020р., які не містять такої дати, у відповідності до пунктів 3.1. та 5.1. договору слід вважати третій робочий день після завершення кожного етапу робіт, тобто третій робочий день по завершенню місяця липня 2019р., серпня 2019р. та січня 2020р. При цьому, шляхом підписання актів приймання передачі робіт, в силу пункту 3.1. договору сторони погодили кожен етап виконаних робіт.

Тим не менше, суд звертає увагу, що у клопотанні про призначенні експертизи відповідач фактично визнав суму грошового боргу у розмірі 693733,00 грн.

Щодо заперечень відповідача про те, що платіжні доручення містять різні призначення платежу слід зазначити, що такі твердження не спростовують факту існування основного боргу в розмірі 693733,00 грн. за договором № 050619 від 05.06.2019р., адже як вже було зазначено судом, докази сплати вказаної заборгованості за вищезазначеними актами виконаних робіт в матеріалах справи відсутні, а відповідач не спростував її наявність.

Також слід зазначити, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на справедливий суд) хоч і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

При поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 12007,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7 від 12.01.2021р. на суму 12007,63 грн.

Враховуючи норми статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 12007,63 грн. судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Будбілдінг (79053, місто Львів, вулиця В.Великого, будинок 18, ідентифікаційний код 40045466) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод СТЕКО (49000, місто Дніпро, вулиця Артільна, будинок 11, ідентифікаційний код 38114294) 693733,00 грн. основного боргу, 67966,83 грн. пені, 23128,65 грн. інфляційних втрат, 15680,00 грн. 3% річних та 12007,63 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.12.2021р.

Суддя Петрашко М.М.