ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 м. Дніпро Справа № 904/8168/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П. за участю секретаря судового засідання Савенко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-переробний завод "Рекаст", 61022, Харківська область, м.Харків, пров.Криничний, буд.10,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відстань", 49108, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Янтарна, буд.71, корпус 1, кв.78,

про стягнення заборгованості

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-переробний завод "Рекаст" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відстань", 49108, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Янтарна, буд.71, корпус 1, кв.78, про стягнення заборгованість за Договором № 06/29/20-2 організації перевезення вантажу автомобільним вантажним транспортом від 20.05.2020р. у розмірі 100 000,00грн., 3 % річних в розмірі 492,74грн., судовий збір у розмірі 2 270,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № 06/29/20-2 організації перевезення вантажу автомобільним вантажним транспортом від 20.05.2020р. в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою суду від 04.10.2021р. залишено позовну заяву без руху. Зобов`язано позивача протягом 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме, надати суду належні докази направлення відповідачу позовної заяви та копії додатків, що додані до позовної заяви (поіменним їх переліком в описі вкладення до листа та фіскальним чеком) на адресу відповідача: м.Дніпро, вул.Янтарна, буд.71. корпус 1, кв.78.

07.10.2021р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 08.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.11.2021.

30.11.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника у зв`язку із зайнятістю адвоката позивача при розгляді Харківським окружним адміністративним судом справи №520/11397/21 за позовом ФОП Гринько С.Б. до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яке призначене до судового розгляду на 30.11.2021 об 11 год. 45 хв. Однак позивач та адвокат зацікавлені у тому, щоб розгляд справи відбувся, повністю підтримують свої вимоги, викладені у позовній заяві та просять суд їх задовольнити.

30.11.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку 3% за користування грошовими коштами.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та надання останньому можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на його юридичну адресу, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копії ухвал суду від 04.10.2021, 01.11.2021, 16.11.2021. Відомостей про наявність у відповідача інших адрес матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні прийнято рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.05.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Відстань" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-переробний завод "Рекаст" (замовник) укладено договір №06/29/20-2 організації перевезення вантажу автомобільним вантажним транспортом (надалі - договір), за п. 1.1. якого за цим договором одна сторона - перевізник зобов`язується організувати доставку ввірений їй другою стороною - замовником вантаж до пункту призначення в установлений договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантаж особі, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Даний договір укладено з метою організації здійснення систематичних перевезень впродовж всього строку його дії, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а замовник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (п. 1.2. договору).

Пунктом 1.3. договору визначено, що конкретні умови перевезення (адреса навантаження та вивантаження, тощо) обумовлюються в "заявці на перевезення", яка подається замовником (вантажовідправником) в усній формі.

Відповідно до п. 3.3. договору плата за організацію перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом встановлюється за попередньою домовленістю сторонами та може бути змінена виключно за взаємною згодою сторін цього договору. Загальна вартість оплати за організацію перевезення вантажів зазначається сторонами в актах виконаних робіт.

Плата за організацію перевезення за цим договором є фіксованою та складає 17000 гривень з ПДВ за 1 одне перевезення (п. 3.3.1. договору).

Додатковою угодою №1 від 03.02.2021 сторони погодили, що вартість одного перевезення становить 18 000,00 грн.

Згідно з п. 3.4. договору плата за організацію перевезення вантажів справляється (вноситься, перераховується) замовником не пізніше 2 (двох) робочих днів з моменту отримання замовником сканкопій акту виконаних робіт та/або рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника в національній грошовій одиниці - гривні.

Відповідно до п. 4.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, що передбачені даним договором та чинним законодавством України.

Сторона, що порушила свої зобов`язання за договором, повинна негайно усунути ці порушення та поновити права іншої сторони, повідомивши її про це (п. 4.2. договору).

Пунктом 7.1. договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. У випадку, якщо одна із сторін протягом 30 (тридцяти) календарних днів до закінчення дії даного договору письмово не попередить про припинення його дії, договір вважається продовженим на 1 (один) рік на тих самих умовах.

Як зазначає позивач, оскільки господарські відносини між підприємствами завжди були доброчесними, а зобов`язання виконувалися вчасно з обох сторін, позивачем було перераховано на банківський рахунок авансовий платіж в рахунок майбутніх послуг з перевезення вантажів і такий позитивний баланс підтримувався протягом дії договору, що підтверджується атом звіряння взаємних розрахунків підписаний обома сторонами.

Так, на виконання умов договору позивач перерахував відповідачеві грошові кошти у розмірі 340 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1345 від 03.09.2020 на суму 153 000,00 грн., №1423 від 17.09.2020 на суму 17 000,00 грн., №1444 від 22.09.2020 на суму 17 000,00 грн., №1514 від 02.10.2020 на суму 17 000,00 грн., №1590 від 15.10.2020 на суму 17 000,00 грн., №1659 від 28.10.2020 на суму 17 000,00 грн., №1736 від 10.11.2020 на суму 17 000,00 грн., №1769 від 16.11.2020 на суму 17 000,00 грн.. №1857 від 01.12.2020 на суму 17 000,00 грн., №1948 від 17.12.2020 на суму 17 000,00 грн., №1983 від 24.12.2020 на суму 17 000,00 грн., №14 від 05.01.2021 на суму 17 000,00 грн.

В свою чергу, відповідач виконав послуги з перевезення вантажу на суму 240 000,00 грн., що підтверджується наступними актами виконаних робіт: №ОУ-000114 від 21.09.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000110 від 16.09.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000120 від 01.10.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000128 від 13.10.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000138 від 26.10.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000143 від 03.11.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000150 від 12.11.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000159 від 25.11.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000167 від 15.12.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000171 від 24.12.2020 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000001 від 04.01.2021 на суму 17 000,00 грн., №ОУ-000014 від 08.02.2021 на суму 18 000,00 грн., №ОУ-000015 від 12.02.2021 на суму 18 000,00 грн.

На підтвердження заборгованості, позивачем надано суду акт звіряння взаємних розрахунків від 31.07.2021, підписаного обома сторонами. Відповідно до акту звіряння та даних позивача, заборгованість відповідача перед позивачем становить 100 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 10.08.2021 позивачем направлено відповідачеві претензію №129 щодо сплати заборгованості у розмірі 100 000,00 грн.

У відповідь на претензію, відповідач у листі (вих. 0.0.08/09/2021 від 08.09.2021) визнав заборгованість у розмірі 78 000,00 грн., враховуючи заборгованість позивача перед відповідачем за іншими угодами. Окрім того, відповідач посилався на скрутне матеріальне становище.

Однак, як зазначає позивач, сторонами не укладався договір про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачеві 3 % річних у розмірі 492,74 грн. за період з 10.08.2021 по 27.09.2021.

Предметом доказування у даній справі є обґрунтованість компенсаційних нарахувань на суму боргу та невиконання відповідачем умов договору.

Відносини, що виникли між сторонами у справі є господарськими, тому, згідно зі ст.4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст. 18 ГПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 ГПК України).

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач відзив на позов, доказів на спростування обставин, про які заявив Позивач, відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми суду не надав.

Перевіривши доводи позивача, проаналізувавши матеріали справи (докази), суд бере до уваги, що відповідач у відповіді на претензію фактично визнає наявність заборгованості, однак посилається на часткове зарахування однорідних вимог (за іншими угодами), у зв`язку з чим визнає борг у розмірі 78 000,00 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів та не спростовано відповідачем, сторонами не укладалися будь-які угоди про зарахування зустрічних вимог за іншими господарськими правовідносинами.

Таким чином, враховуючи часткове визнання у листі (відповіді) відповідачем заборгованості, а також беручи до уваги наявний в матеріалах справи підписаний обома сторонами акт звіряння взаємних розрахунків від 31.07.2021, відповідно до якого, станом на 31.07.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 100 000,00 грн.

Отже, суд вважає підтвердженими та таким, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 100 000,00 грн.

Перевіривши розрахунки позивача 3 % річних, суд визнає їх правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та чинному законодавству.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача 100 000,00 грн. - основного боргу та 492,74 грн. - 3% річних за період з 10.08.2021 по 27.09.2021.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на відповідача у розмірі 2 270,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Відстань" (49108, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Янтарна, буд.71, корпус 1, кв.78, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-переробний завод "Рекаст" (61022, Харківська область, м.Харків, пров.Криничний, буд.10, ) 100 000,00 грн. - основного боргу, 492,74 грн. 3% річних, 2 270,00 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 06.12.2021р.

Суддя С.П. Панна