УХВАЛА

02 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 923/954/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

кредитора: Філатова Н.А.,

боржника: Сонько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 (колегія суддів у складі: Лавриненко Л.В.- головуючий, Аленін О.Ю., Мишкіна М.А.)

у справі № 923/954/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу Дельфін"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (далі - Кредитор) звернулось до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий заклад санаторного типу Дельфін" (далі - Боржник).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2021, відкрито провадження у справі про банкрутство Боржника, визнано грошові вимоги Кредитора до Боржника в розмірі 10825981,15 грн основної заборгованості (8458077,05 грн - тіло кредиту, 2367904,10 грн - проценти), введено процедуру розпорядження майном Боржника.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Херсонської області від 16.06.2021 встановлено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів: вимоги Кредитора до Боржника в розмірі 10825981,15 грн основної заборгованості (8458077,05 грн - тіло кредиту, 2367904,10 грн - проценти), визнані ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020, та 21020,00 грн (судовий збір).

Постановою Господарського суду Херсонської області від 05.07.2021 визнано банкрутом Боржника, відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вимоги єдиного кредитора Боржника були погашені ще у квітні 2018 року за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 8 частини 1 статті 90 КУзПБ. При цьому суд виходив з того, що зважаючи на звернення Кредитором стягнення на предмет іпотеки в рахунок частини спірної заборгованості Боржника в позасудовому порядку, інша частина вимог до Боржника, що залишилась не покритою вартістю іпотечного майна, є недійсною в силу приписів частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 927/84/16, від 03.04.2018 у справі №911/2798/16 та від 26.02.2019 у справі №914/355/17.

Кредитор подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована наявністю підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Кредитор вважає, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права (зокрема, частину 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку"). При цьому Кредитор посилається на правові висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 23.01.2019 у справі №355/385/17, від 19.01.2021 у справі №916/2238/17, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 19.09.2019 у справі №910/9508/17.

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кредитора на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі № 923/954/20.

Під час підготовки справи до розгляду Суд з`ясував, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.11.2020 передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду справа №910/17048/17 на підставі частин 3, 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала обґрунтована тим, що:

- справа № 910/17048/17 містить виключну правову проблему щодо застосування частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", оскільки суди допускають її неоднозначне тлумачення. В одних випадках суди розуміють буквально наведене положення Закону та відмовляють у задоволенні будь-яких вимог кредитора, пред`явлених після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, незалежно від того, задоволені вимоги кредитора (іпотекодержателя) за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі чи ні (постанови від 17.04.2019 у справі №204/7148/16-ц, від 20.06.2018 у справі №757/31271/15-ц, від 27.02.2019 у справах №643/18466/15-ц та №263/3809/17, від 03.07.2019 у справі №646/7699/13-ц, від 20.11.2019 у справі №295/795/19), а в інших випадках суди застосовують положення наведеної норми права в системному тлумаченні з положеннями статей 591, 598, 599 Цивільного кодексу України та, встановивши, що за рахунок предмета іпотеки не в повному обсязі задоволені вимоги кредитора, а отже, зобов`язання не припинилось, задовольняють їх у судовому порядку (постанова від 26.02.2019 у справі №914/355/17);

- необхідно відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду, викладених у постановах від 20.06.2018 у справі №757/31271/15-ц, від 27.02.2019 у справах №643/18466/15-ц та №263/3809/17, від 13.02.2019 у справі №759/6703/16-ц, від 17.04.2019 у справі №204/7148/16-ц, від 03.07.2019 у справі №646/7699/13-ц, від 20.11.2019 у справі №295/795/19, щодо застосування при вирішенні спорів, які виникли на підставі кредитних правовідносин, частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, оскільки такі вимоги є недійсними.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 прийнято до розгляду справу №910/17048/17 за відповідною касаційною скаргою.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, погодилась із висновком Касаційного господарського суду про те, що справа №910/17048/17 містить виключну правову проблему щодо застосування при вирішенні спорів, які виникли на підставі кредитних правовідносин, частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, 02.12.2021 Боржник подав клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №761/36873/18.

Справа №761/36873/18 передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2021 на підставі частин 3, 5 статті 403 Цивільного процесуального кодексу України.

Зазначена ухвала обґрунтована тим, що необхідно відступити від правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених в постановах від 14.01.2020 у справі №908/1506/17, від 19.09.2019 у справі №910/9508/17 та від 14.11.2018 у справі №910/2535/18, а також вирішити питання щодо виключної правової проблеми щодо застосування частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній до введення в дію Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" №2478-VII від 03.07.2018.

Обґрунтовуючи зазначені підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, що існує різна судова практика щодо застосування частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній до введення в дію Закону №2478-VII, яка передбачає недійсність наступних вимог іпотекодержателя після завершення позасудового врегулювання спору.

В одних справах суди касаційної інстанції дотримуються позиції, що після звернення стягнення на предмет іпотеки кредитні зобов`язання між сторонами є припиненими, а в інших - що у випадку недостатньої вартості предмета іпотеки для задоволення всіх вимог іпотекодержателя після позасудового врегулювання кредитор має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника.

Ухвалою Великою Палати Верховного Суду від 13.07.2021 прийнято до розгляду справі №761/36873/18.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення у справі №923/954/20, врахувавши вимоги та доводи касаційної скарги Кредитора, Суд вбачає, що предметом касаційного розгляду у цій справі, зокрема, є питання правильності застосування приписів частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" щодо вимог кредитора про стягнення заборгованості, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, тобто питання, яке розглядається Великою Палатою Верховного Суду в межах справ №910/17048/17 і №761/36873/18 та становить виключну правову проблему.

У зв`язку з наведеним Суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справ №910/17048/17 і №761/36873/18, адже висновки у зазначених справах щодо застосування частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" до відповідних правовідносин є необхідними для правильного вирішення справи №923/954/20 із забезпеченням сталості та єдності судової практики, дотриманням принципу правової визначеності як одного із аспектів верховенства права, віднесеного до основних засад господарського судочинства.

Керуючись статтями 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі №923/954/20 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справах №910/17048/17 і №761/36873/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді О. Банасько

В. Пєсков