РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2021Справа №910/15849/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , Чернігівська область, м. Прилуки

про стягнення 132 933, 38 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення 132 933, 38 грн з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (відповідач).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування грн через настання страхового випадку - пошкодження застрахованого ним автомобіля «SCANIA P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини водія автомобіля «УАЗ-31512», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 132 933, 38 грн, як різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. Також вказаною ухвалою запропоновано сторонам подати у визначений судом строк заяви по суті справи.

03.11.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого він не визнає позовні вимоги у повному об`ємі. Так, відповідач вказує на те, що в довідці №62120 про ДТП Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України визначено, що ДТП відбулась за участі транспортних засобів: легкового автомобіля УАЗ 31512, д.н.з. НОМЕР_2 та сідельного тягача «SCANIA P410», д.н.з. НОМЕР_1 , тоді як згідно з договором страхування №770574841 від 17.04.2018 та додатку №1 до нього, позивачем застраховано автомобіль Scania P420LA4x2, д.н.з. НОМЕР_1 . Таким чином автомобіль про участь якого в ДТП зазначено в довідці №62120 про ДТП Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України, не був застрахований за договором страхування №770574841 від 17.04.2018.

Відповідач також звертає увагу на те, що згідно з договором страхування №770574841 від 17.04.2018 та додатку №1 до нього, позивачем застраховано автомобіль «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 , а рахунок № НОМЕР_3 від 04.01.2019, який виставлений ТОВ «Сканія Україна» та на який посилається позивач в обґрунтування виплати страхової вартості відновлювального ремонту автомобіля, визначає вартість робіт та запасних частин на автомобіль «Scania P410», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому зазначений рахунок та заява про виплату страхового відшкодування ТОВ «Провіант» не є належними доказами, оскільки не стосуються застрахованого позивачем автомобіля «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім того, на думку відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданого збитку автомобілю «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 , таких як акт авто товарознавчого дослідження або експертизи та калькуляції.

У той же час, відповідач посилається на відсутність в страхових актах позивача підписів членів комісії, які не містять обґрунтування щодо суду відшкодування та інформації про вирахування з них сум франшизи, а також на відсутність в матеріалах справи рахунку «Сканіа Україна ТОВ» №94.

Також разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем долучено заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2021 залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та запропоновано надати письмові пояснення щодо позову, складені з урахуванням вимог ст. 168 Господарського процесуального кодексу України.

15.11.2021 до суду від позивача надійшли заперечення на відзив, які за висновком суду є відповіддю на відзив. В них позивач зазначає, що твердження відповідача стосовно розбіжності у формулюванні моделі авто, прийнятого позивачем на страхування є безпідставними, оскільки відповідач ігнорує основні ідентифікуючі засоби транспортних засобів - державний номерний знак та VIN код авто, які збігаються у всіх матеріалах авто (довідка про ДТП, рахунок, постанова, рахунок, договір страхування).

Щодо посилань відповідача на неналежність страхового акту в якому відсутні необхідні підписи та неповністю зазначений номер рахунку, позивач вказує, що страховий акт є внутрішнім документом страхової компанії (в тому числі і у електронній формі) і складається у формі, яка визначається страховиком.

Також позивач заперечує проти тверджень відповідача стосовно того, що виплата страхового відшкодування може здійснюватись лише після надання страхувальником рахунку, калькуляції, акту виконаних робіт, товарознавчого дослідження для визначення розміру збитку, оскільки договором страхування передбачено, що документом який підтверджує розмір збитку може бути рахунок, в даному випаду, рахунок ТОВ «Сканія Україна» №SK-2900094 від 04.01.2019 на суму 256 623, 80 грн.

18.11.2021 до суду від позивача надішли докази направлення копії позовної заяви третій особі.

22.11.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення в яких він посилається на розбіжність моделі автомобіля, яка відображена в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , договорі страхування з додатком №1, довідці поліції про ДТП, що свідчить про те, що позивачем не надано належних доказів участі автомобіля «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 в ДТП та страхування позивачем сідельного тягача «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 за договором страхування.

Також за твердженнями відповідача, відсутність підписів на страхових актах свідчить про невідповідність вимогам визначеними до оформлення документів, а тому на думку відповідача не відповідає ознакам письмових доказів.

Окрім того, відповідач звертає увагу і на відсутність рахунку №94 від 04.01.2019 на підставі якого позивач здійснив виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим останнім не доведено факту сплати страхового відшкодування за договором страхування №770574841 від 17.04.2018.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 між ТОВ «Провіант» (страхувальник) та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна (попередня назва позивача, страховика) було укладено Договір страхування №770574841.18 (договір страхування) та додаток №1 до нього, за яким було застраховано, зокрема, автомобіль «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_5 . Також відповідно до до договору страхування, вигодонабувачем є ТОВ «Сканів кредит Україна»

28.12.2018 на а/д Борзна-Ічня-Прилуки відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Scania», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «УАЗ 31512», під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції у місті Києві про дорожньо-транспортну пригоду №862120, вищевказана ДТП відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 2.3.б.ПДР, п.13.1.ПДР.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області №742/184/19 від 21.01.2019 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Також вказаною постановою суду встановлено, що 28.12.2018, близько 14 год. 30 хв. на а.д.Борзна-Ічня-Прилуки, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «УАЗ-31512» д.н.з. НОМЕР_2 » не дотримався безпечного інтервалу при роз`їзді на автодорозі та допустив зіткнення з автомобілем «Scania» д.н.з. НОМЕР_1 з спеціалізованим напівпричепом д.н.з. НОМЕР_6 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

28.12.2018 страхувальник звернувся до позивача із сповіщенням про автоаварію №1851353, яка відбулася за участі застрахованого за договором страхування №770574841.18 від 18.04.2018 автомобіля Scania, д.н.з. НОМЕР_1 , за наслідками якого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до рахунку на передоплату №SK-1900094 від 04.01.2019, складеного ТОВ «Сканія Україна» (СТО), на замовлення ТОВ «Провіант», останньому завдано збитки на суму 256 623, 80 грн.

15.01.2019 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування по полісу №770574841.18, по страховому випадку який стався 28.12.2018 з автомобілем Сидельний тягач «SCANIA» д.н.з. НОМЕР_7 , що йому належить в сумі 254 123, 80 грн на рахунок ТОВ «Сканія Україна» (СТО).

У зв`язку з настанням події 28.12.2018, яку визнано страховою, позивачем було складено страховий акт №1874666 від 07.02.2019 відповідно до якого сума збитку складає 256 623, 80 грн, а за умовами страхування відшкодуванню підлягає 132 933, 38 грн.

Також у зв`язку з настанням події 28.12.2018, яку визнано страховою, позивачем було складено страховий акт №1878087 від 13.02.2019 відповідно до якого сума збитку складає 256 623, 80 грн, а за умовами страхування відшкодуванню підлягає 100 000, 00 грн.

Позивач виконуючи свої зобов`язання за договором страхування здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 232 933, 48 грн грн на рахунок СТО, що підтверджується копією платіжного доручення №2567 від 08.01.2019 в розмірі 132 933, 38 грн та копією платіжного доручення №3369 від 15.02.2019 в розмірі 100 000, 00 грн.

Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 233 933, 48 грн, яка була виплачена позивачем на виконання договору страхування.

При цьому, слід враховувати, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 відзначив, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8257209, яким передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 100 000, 00 грн, а франшиза - 0, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено відповідачеві заяву про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) №5031/07-3.19/1771 від 22.08.2019 в розмірі 83 685, 41 грн, яка була отримана останнім 30.08.2019 про що свідчить наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №387.

Також як встановлено судом, у зв`язку з тим, що у позивача не було достатніх доказів перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем, він звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом про відшкодування шкоди в розмірі 132 933, 38 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області №742/2886/21 від 31.08.2021 у задоволенні позову було відмовлено, оскільки під час скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем викоуючи обов`язки водія управління транспорту ПАТ «Укрнафта» на автомобілі УАЗ-31512, д.н.з. НОМЕР_2 », а тому шкода завдана в результаті ДТП підлягає відшкодуванню рободавцем.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За приписами ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У зв`язку з тим, що розмір заподіяних збитків, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом №АК/8257209, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою (лімітом відповідальності) в розмірі 132 933, 38 грн (232 933, 38 грн - 100 000, 00 грн).

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13) та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц від 05.12.2018.

Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (стаття 1191 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому суд зазначає, що страхове відшкодування не обов`язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

Як встановлено рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області №742/2886/21 від 31.08.2021, на дату скоєння ДТП, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Відповідачем не спростовано тих обставин, що ОСОБА_1 керував автомобілем УАЗ 31512, д.н.з. НОМЕР_2 під час виконання своїх трудових обов`язків.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані збитки власнику автомобіля марки SCANIA P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.12.2018, в даному випадку, є відповідач.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування №.18, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля «SCANIA P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 , мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Разом з тим, відповідач заперечуючи проти задоволення позову стверджує, що автомобіль (сідельний тягач) «SCANIA P410», д.н.з. НОМЕР_1 про який зазначено в довідці Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України №62120 про ДТП 28.12.2018 не був застрахований позивачем за договором страхування №.18 від 17.04.2018, оскільки в додатку №1 до нього зазначено автомобіль «Scania P420LA4x2», д.н.з. НОМЕР_1 . Також він посилається на розбіжність моделі авто прийнятого позивачем на страхування.

Проте суд не може погодитися з вищевказаними твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Транспортний засіб, згідно чинного законодавства, ідентифікується номерними знаками двигуна та кузова (шасі); ідентифікаційний номер транспортного засобу, або VIN-код - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833.

Реєстраційні знаки транспортних засобів України - пластини-ідентифікатори, що кріпляться в установлених місцях на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах та які призначені для обліку ТЗ в уповноваженому органі МВС.

Так, відповідно до договору страхування №770574841 від 17.04.2018 та додатку №1 до нього, позивачем було застраховано, зокрема, автомобіль Scania P420LA4x2, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_5 .

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції у місті Києві Національної поліції України №62120 про ДТП 28.12.2018, одним із учасників ДТП був водій автомобіля (сідельний тягач) Scania, P410, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_5 , у якого наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6275462.

Згідно з полісом №АМ/6275462 на момент ДТП, позивачем було застраховано автомобіль Scania, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_5 .

Аргументи та заперечення відповідача проти позову, що наведені у відзиві на позовну заяву, суд розглянуто та відхилено, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність підстав для стягнення з відповідача як роботодавця особи, з неправомірних дій якої сталася ДТП 28.12.2018, шкоди в розмірі 132 933, 38 грн.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (, адреса: 04655, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33) суму страхового відшкодування в розмірі 132 933, 38 грн (сто тридцять дві тисячі дев`ятсот тридцять три гривні 38 коп.) та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.)

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяС. МОРОЗОВ