УХВАЛА

07 грудня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/254/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О. А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

на рішення Господарського суду Харківської області

у складі судді Хотенця П. В.

від 15.07.2021 та

на постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Чернота Л. Ф., Зубченко І. В., Радіонова О. О.

від 20.10.2021

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Фізичної особи - підприємця Соколова Олексія Вікторовича

про стягнення 88 338,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Соколова Олексія Вікторовича про стягнення 73 272,51 грн основного боргу, 1 425,44 грн пені, 8 835,96 грн інфляційних втрат та 4 804,93 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі № 922/254/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою від 20.10.2021 Східний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі № 922/254/21.

16 листопада 2021 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі № 922/254/21.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених підпунктами "а"-"г" цієї норми.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У пункті 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 88 338,84 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом дату подання позову - 227 000,00 грн), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 922/254/21 є малозначною.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, законодавець надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

У пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначної справи, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Водночас у касаційній скарзі Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" зазначає, що рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 у справі № 922/254/21, на його думку, підлягають касаційному оскарженню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у перелічених скаржником постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, а справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тощо.

Розглянувши наведені підстави, Суд дійшов висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження у справі № 922/254/21, оскільки доводи скаржника не містять обґрунтувань про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки одне лише посилання скаржника на наявність такої обставини, що не обґрунтована іншими доводами, автоматично не презюмує її існування та не може бути визнана Судом підставою для відкриття касаційного провадження, передбаченою підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне наголосити, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Поряд із цим, Суд також звертає увагу, що посилання на неврахування судами першої та/або апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду або Верховного Суду України, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та не є виключним випадком у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу.

Суд зазначає, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому тягар доказування наявності випадків, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку, що скаржником не дотримано умови допуску малозначної справи до касаційного оскарження, що передбачені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку із відмовою у відкритті касаційного провадження у справі № 922/254/21, Суд не розглядає клопотання Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтями 12, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 922/254/21 за касаційною скаргою Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2021.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами на 7 аркушах. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді С. В. Бакуліна

О. А. Кролевець