УХВАЛА

30 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 922/4173/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Губенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Калітінського М.Ю.,

представників учасників справи:

від позивача: Лисенко В.О.,

від відповідача: Басарт Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Харківської області

у складі судді Ємельянова О.О.

від 23.03.2021

та постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Стойка О.В., Попков Д.О., Пушай В.І.

від 23.06.2021

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу"

про стягнення 1 939 431,87 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (далі - Відповідач) про стягнення 1 939 431, 87 грн з яких сума основного боргу - 1 503 658, 94 грн, пеня - 302 560, 38 грн, 3 % річних у сумі 66 570,19 грн, інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань з своєчасної оплати поставленого природного газу за договором № 1423/18-КП-32 від 05.10.2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.03.2021, яке залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі №922/4173/20 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3 % річних у сумі 66 570, 18 грн, інфляційні втрати у сумі 46 046, 66 грн, пеню у сумі 151 239, 36 грн., а також судовий збір у розмірі 26 512, 73 грн. В іншій частині позову відмовлено.

4. Судові рішення мотивовані тим, що перевіривши правильність наданого Позивачем розрахунку 3 % річних та пені суди встановили наявність відповідної помилки в нарахуванні 3% річних на суму 0,01 грн. та пені на суму пені 81, 67 грн у зв`язку з чим відмовили в позові в цій частині. Суди попередніх інстанцій врахували інтереси сторін, зокрема факт повного виконання Відповідачем основного зобов`язання у розмірі 1 503 658, 94 грн., а також те що прострочення зобов`язання виникло внаслідок відсутності коштів та неприбутковості підприємства Відповідача; основною причиною порушення зобов`язання Відповідачем є велика кредиторська заборгованість; скрутний збитковий майновий стан Відповідача та дійшли висновку про часткове задоволення клопотання Відповідача та зменшили розмір заявленої до стягнення пені на 50%.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

5. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить Суд судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

6. Підставами касаційного оскарження судового рішення Скаржник відповідно до частини другої статті 287 ГПК України визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували статтю 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.01.2021 у справі №927/704/19 та від 12.06.2018 у справі №922/1010/16. Також Скаржник посилається на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

7. Відповідач подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволені касаційної скарги та залишити без змін судові рішення попередніх інстанцій.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. 05 жовтня 2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №1423/18-КП-32 постачання природного газу (далі-Договір), відповідно до умов якого, Позивач зобов`язується поставити Відповідачеві природний газ, а Відповідач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору (пункт 1.1. Договору).

9. Договір діє в частині постачання природного газу до 30.09.2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1. Договору).

10. Відповідно до п. 5.1. укладеної між сторонами додаткової угоди № 10 від 22.05.2019 року сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється Позивачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

11. Позивачем, на виконання умов Договору, було передано у власність Відповідача природний газ на загальну суму 4 586 658, 94 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі: від 31.10.2018 року на суму 315 772, 45 грн; - від 30.11.2018 року на суму 461 542, 48 грн; - від 31.12.2018 року на суму 654 795, 89 грн; - від 31.01.2019 року на суму 722 506, 04 грн; - від 28.02.2019 року на суму 1 150 511,46 грн; - від 31.03.2019 року на суму 572 352, 48 грн; - від 30.04.2019 року на суму 238 366,09 грн; - від 31.05.2019 року на суму 11 374, 76 грн; - від 30.06.2019 року на суму 104218,08 грн; - від 31.07.2019 року на суму 131 970, 54 грн; - від 31.08.2019 року на суму 102 806,50 грн; - від 30.09.2019 року на суму 120 442, 15 грн.

12. Відповідачем, всупереч умовам Договору, вчасно не проводились розрахунки за поставлений природний газ, у зв`язку із чим у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість за прострочений та несплачений вчасно поставлений товар у розмірі 1503658,94 грн. Позивачем також нараховано Відповідачу пеню у сумі 302 560, 38 грн, 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн, інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн.

13. В ході розгляду справи Відповідачем було повністю погашено суму основної заборгованості за Договором у розмірі 1 503 658, 94 грн, що підтверджується наданими останнім копіями платіжних доручень, а саме: № 1435 від 29.12.2020 року на суму 200000,00 грн; - № 1411 від 29.12.2020 року на суму 100 000, 00 грн; - №1614 від 02.02.2021 року на суму 200 000, 00 грн; - № 1650 від 08.02.2021 року на суму 100 000,00 грн; - № 1718 від 16.02.2021 року на суму 100 000, 00 грн; - № 1760 від 18.02.2021 року на суму 400 000, 00 грн; - № 1843 від 26.02.2021 року на суму 403 658, 94 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Цивільний кодекс України

Стаття 11 частина 1, пункт 1 частини 2, частина 3

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття 202 частина 1

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 509 частини 1, 2

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Стаття 526. Загальні умови виконання зобов`язання

1. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530. Строк (термін) виконання зобов`язання

1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 551. Предмет неустойки

3. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 611. Правові наслідки порушення зобов`язання

1. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Стаття 612. Прострочення боржника

1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 712. Договір поставки

1. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

15. Господарський кодекс України (далі - ГК України)

Стаття 230. Штрафні санкції

1. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 233. Зменшення розміру штрафних санкцій

1. У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

2. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

16. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України)

Стаття 74 частина 1

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 86. Оцінка доказів

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 300 частини 1, 2

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

17. Суд виходить з того, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

18. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

19. Водночас під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц).

20. Таким чином, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з подібними правовідносинами у справі, що переглядається.

21. Як зазначалось Судом вище, касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права, а саме: статтю 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.05.2018 у справі №908/1453/14, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.01.2021 у справі №927/704/19 та від 12.06.2018 у справі №922/1010/16 та від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

22. Суд зазначає, що відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду викладених, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17, від 16.05.2018 у справі №910/24257/16, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

23. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права (статтю 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України) без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 відхиляються, оскільки висновки судів про задоволення клопотання про зменшення розміру пені (на 50%) у цій справі № 922/4173/20 не суперечать висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 про відмову у задоволенні клопотання боржника про зменшення розміру стягуваної пені, адже зменшення розміру пені є правом суду і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки конкретних обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

24. Так, у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру нарахованої у зв`язку з простроченням оплати за спожиту фактичну електричну енергію пені до 90%. При цьому, окрім іншого, суд касаційної інстанції виходив сукупно із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, зокрема, з критичного фінансово - господарського стану позивача та обставин наявності в останнього заборгованості по заробітній платі, податкового боргу, зменшення прибутку підприємства, відсутності коштів на банківських рахунках, існування дебіторської заборгованості перед постачальниками товарів та послуг.

25. Проте у справі, що розглядається, судом першої інстанції задовольняючи клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 50% взято до уваги що заборгованість за Договором Відповідачем сплачується у добровільному порядку. При цьому прострочення за Договором були незначними, а саме 2 дні у жовтні 2018 року, 0 днів у листопаді 2018 року, 17 днів за грудень 2018 року, до 26 днів за січень 2019 року, за лютий - вересень 2019 року прострочення нараховано на залишок боргу 22%, для сплати якого не вистачило коштів. Також зазначає, що затримка в розрахунках відбулася не з вини Відповідача, а у зв`язку із несвоєчасними розрахунками споживачів бюджетних організацій, населення та нетримання несвоєчасно компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у зв`язку із зростанням ціни на газ. За Договором природний газ постачається Позивачем виключно для виробництва теплової енергії. Обсяг невідшкодованої різниці між тарифами та собівартістю за минулі роки в час дії Договору склав 2 765 207, 00 грн. У даний час на розгляді уповноважених комісій знаходяться матеріали та економічні розрахунки про узгодження різниці в тарифі на суму 90 млрд. грн. Що свідчить, що ступінь вини Відповідача у виникненні заборгованості та судового спору незначна та практично відсутня. При цьому у Відповідача повністю відсутнє джерело для сплати штрафних санкцій. Відповідач докладає усіх зусиль щодо вчасних розрахунків з Позивачем. Але із-за відсутності джерела доходів та відсутності своєчасної компенсації різниці між тарифами та собівартістю від держави допускається незначне прострочення. Майновий стан Відповідача є критичним, Відповідач зазнав збитків у 2018 році у розмірі 4 млн. 4673 тис. грн, в 3 кварталі 2020 року збитки складають 3 млн. 890 тис. 100 грн.

26. Отже, наведена Скаржником у касаційній скарзі постанова Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 хоча і була прийнята за матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце у цій справі № 922/4173/20, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), тобто зазначена справа № 908/1453/14 і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

27. У кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

28. З цих же підстав Судом відхиляються посилання Скаржника і на постанови Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 та від 21.01.2021 у справі №927/704/19, оскільки рішення щодо зменшення пені господарськими судами ухвалювались, виходячи із конкретних обставин справи, з урахуванням відповідних аргументів сторін.

29. У справі № 918/116/19 розглянувши та врахувавши фактичні обставини відповідної справи Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанцій, в даному випадку, обґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50 %, враховуючи, що зменшення розміру штрафних санкцій на 99 % нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

30. У справі № 927/704/19 розглянувши та врахувавши фактичні обставини відповідної справи Верховний Суд вказав, що оскільки суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про зменшення пені на 394 073, 91 грн, проте обґрунтовано частково задовольнили клопотання відповідача, дійшовши висновку про наявність правових підстав для зменшення пені на 60%, рішення суддів попередніх інстанцій в частині визначення розміру пені підлягає зміні, шляхом стягнення 2 983 743, 85 грн (7 459 359,63 грн *40%).

31. У справах № 922/1010/16 та №905/21/19 Верховний Суд взагалі не вирішував питання щодо зменшення розміру пені за клопотанням сторони.

32. Посилання Скаржника на те, що Верховний Суд в межах справи № 905/21/19 перевіряв правильність розрахунків Позивача та дійшов висновку про вірність методики нарахування Позивачем пені та 3% річних, а тому посилання судів попередніх інстанцій у цій справі на арифметичні помилки розрахунку сум 3% річних та пені, що здійснені Позивачем є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності не приймаються Судом до уваги, з огляду на таке.

33. У кожній конкретній справі судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин (різний розмір основного боргу, дати часткової оплати, різні періоди нарахування 3% річних та пені тощо). Правильність нарахування Позивачем розміру 3% річних та пені в одній справі жодним чином не може свідчити про правильність такого нарахування в іншій справі.

34. В справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій перевірено правильність наданого Позивачем розрахунку 3 % річних і пені та встановлено наявність відповідної помилки в нарахуванні 3% річних на суму 0,01 грн. та пені на суму пені 81,67 грн у зв`язку з чим судами було правильно відмовлено в позові в цій частині.

35. Суд відхиляє аргументи Скаржника, викладені у касаційній скарзі, оскільки такі не спростовують висновків суду та не свідчать про наявність підстав для скасування судових рішень, а наведені Скаржником у касаційній скарзі постанови Верховного Суду були прийняті за іншого матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин, а також іншого предмета та підстав заявлених позовних вимог та іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів) ніж у цій справі.

36. З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

37. Суд вважає необґрунтованим посилання Скаржника на те, що питання про порядок та підстави для зменшення судами пені має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з аналогічних спорів, беручи до уваги сформовану сталу практику Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у спорах про стягнення заборгованості з комунальних підприємств за поставлений природний газ (у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 902/484/19, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 23.10.2019 у справі № 917/943/18, від 29.10.2019 у справі № 904/5405/18, від 30.09.2019 у справі № 905/1742/18, від 03.10.2019 у справі № 904/4285/18, від 10.10.2019 у справі № 909/636/16, від 05.08.2019 у справі № 916/2292/18, від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18, від 03.05.2018 у справі № 910/23417/16 з урахуванням фактичних обставин у кожній справі).

38. В силу принципів диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, Верховний Суд переглядає справу в межах усіх доводів касаційної скарги, та з урахуванням установлених у справі конкретних обставин, не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Перевірка відповідних доводів (аргументів) касаційної скарги перебуває поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції, враховуючи те, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

Судові витрати

40. За змістом статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (при цьому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження). З огляду на те, що касаційне провадження у справі закривається, судові витрати (судовий збір) у цій справі розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Харківської області від 23.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі №922/4173/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді С. Бакуліна

Н. Губенко