УХВАЛА

30 листопада 2021 року

м. Київ

Справа №907/93/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кролевець О.А.

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Ніка Транс"

на рішення Господарського суду Закарпатської області

у складі судді Ремецькі О.Ф.

від 27.04.2021

та постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Бонк Т.Б., Матущак О.І., Якімець Г.Г.

від 03.11.2021

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домус Фрігус"

до Приватного підприємства "Ніка Транс"

про стягнення суми 2 678,50 євро,

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Ніка Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домус Фрігус"

про стягнення 36 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2021 року Приватне підприємство "Ніка Транс" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2021, з викладеним у ній клопотанням про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 27.04.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2021, первісний позов задоволено частково: 1) закрито провадження у справі за первісним позовом в частині стягнення суми боргу у розмірі 1 093,17 євро; 2) cтягнуто з Приватного підприємства "Ніка Транс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Домус Фрігус" 1 585,33 євро завданих збитків. Стягнуто з Приватного підприємства "Ніка Транс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Домус Фрігус" 1 244,12 грн витрат по сплаті судового збору. Закрито провадження за зустрічним позовом.

Судові рішення мотивовано тим, що вантаж було прийнято ПП "Ніка Транс" цілісним, а доставлено у пошкодженому вигляді, який унеможливлює його ремонт та експлуатацію. Це свідчить про обов`язок перевізника відшкодувати завдану шкоду в розмірі вартості вантажу, так як пошкодження вантажу відбулося під час перевезення, яке він здійснював. Водночас суди врахували заяву ТОВ "Домус Фрігус" №163 від 11.03.2021 про зарахування зустрічних грошових вимог, оскільки зустрічний позов зумовлений порушенням ТОВ "Домус Фрігус" свого зобов`язання щодо сплати 36 000,00 грн за виконання укладеного сторонами договору-заявки на транспортно-експедиторські послуги №17092019 від 17.09.2019. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суди дійшли висновку, що позовні вимоги ТОВ "Домус Фрігус" підлягають задоволенню в сумі 1 585,33 євро.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року у сумі 2102,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом первісного позову у цій справі є стягнення 2 678,50 євро та предметом зустрічного позову є стягнення 36 000,00 грн. Зазначені суми не перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року (210 200,00 грн).

У касаційній скарзі Скаржник зазначає про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. За змістом касаційної скарги, підставою касаційного оскарження Скаржник визначив підпункт "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що суд апеляційної інстанції допустив процесуальне порушення частини десятої статті 270 ГПК України, що полягає у розгляді справи, яка не є справою спрощеного провадження, за відсутності Скаржника.

Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020 справу №907/93/20 призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з прийняттям зустрічного позову до розгляду та об`єднанням його з первісним позовом в одне провадження, суд першої інстанції ухвалою від 16.03.2020 на підставі частини сьомої статті 180 ГПК України перейшов до розгляду справи №907/93/20 за правилами загального позовного провадження.

Скаржник оскаржив судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Так, суд апеляційної інстанції ухвалою від 07.06.2021 на підставі частини 10 статті 270 ГПК України призначив справу №907/93/20 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому апеляційний суд ухвалою від 29.07.2021 відмовив у задоволенні клопотання Скаржника про розгляд справи за його участю на підставі частини шостої статті 252 та частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки зазначив, що ціна первісного та зустрічного позовів не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а належних та достатніх доказів необхідності апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи Скаржник не надав. При цьому суд також зазначив, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомлення сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За змістом положень статті 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Законодавець у частині першій статті 247 ГПК України навів норму прямої дії щодо розгляду у порядку спрощеного позовного провадження малозначних справ, до яких віднесено справи за наявності у них ознак, викладених у частині п`ятій статті 12 цього Кодексу. При цьому частина друга передбачає можливість розглядати у порядку спрощеного позовного провадження будь-яку іншу справу, віднесену до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Порядок розгляду апеляційної скарги передбачений статтею 270 ГПК України, відповідно до якої у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Таким чином зазначеними положеннями передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати справу, у якій ціною позову є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомлення учасників справи, лише у тому випадку, якщо така справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, передбачений частиною четвертою статті 247 ГПК України, відповідно до якої у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи: 1) про банкрутство; 2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій); 4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; 6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю); 7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна; 8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не порушив частину десяту статті 270 ГПК України та переглянув рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи на підставі вищезазначених процесуальних норм, оскільки частина четверта статті 247 ГПК України містить вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, водночас ця справа до такого вичерпного переліку не входить.

Обставин протилежного Скаржник не довів, як і не зазначив, яким саме чином суди позбавили його можливості подати всі належні та допустимі докази і пояснення, адже Скаржник мав право подати або витребувати документи, які, як він вважав, можуть вплинути на вирішення спору по суті та прийняття законного судового рішення.

Скаржник у касаційній скарзі також зазначив, що ця справа має важливе значення для формування судової практики з розгляду справ цієї категорії справ. Однак Скаржник у касаційній скарзі належним чином не обґрунтував у чому полягає важливе значення цієї справи для формування судової практики.

Крім того, Скаржник вважає, що судовими рішеннями попередніх інстанцій вирішено права та обов`язки перевізника, якого суди не залучили до участі у розгляді цієї справи, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. Проте Суд зазначає, що такі посилання Скаржника не є підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі за його касаційною скаргою.

Обговоривши доводи, зазначені у касаційній скарзі щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких Суд міг би визнати справу №907/93/20 такою, судові рішення у якій можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Отже, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №907/93/20 за касаційною скаргою Скаржника на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Суд не розглядає клопотання Скаржника про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №907/93/20 за касаційною скаргою Приватного підприємства "Ніка Транс" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.04.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2021.

2. Надіслати копії ухвали учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

О. Кролевець