РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2021Справа № 910/15223/21

За позовом Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-СП»

про стягнення 63 701,29 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (далі - позивач, АТ «ЗЗБК ім. Ковальської») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-СП» (далі - відповідач, ТОВ «Київ-Градобуд-СП») про стягнення 63 701,29 грн на підставі Договору поставки № БО2020/11/016 бетонних сумішей готових, будівельних розчинів та залізобетонних виробів від 01.11.2020, з яких: 56 323,05 грн основного боргу, 1 304,07 грн інфляційних збитків, 2 430,95 грн 10% річних, 3 643,22 грн пені.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки № БО2020/11/016 бетонних сумішей готових, будівельних розчинів та залізобетонних виробів від 01.11.2020 щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 позовну заяву Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15223/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/15223/21.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень (відповідне оголошення розміщене на сторінці Господарського суду міста Києва суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/), ухвала Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 про відкриття провадження у справі № 910/15223/21 була надіслана на електронні адреси позивача та відповідача, вказані позивачем у позовній заяві, а саме: та .

Крім того, додатково, після відновлення фінансування, ухвала про відкриття провадження у справі була направлена засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження відповідача, яка відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням підтверджується вручення відповідачу 10.11.2021 поштового відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

В матеріалах справи містяться довідки, в яких зазначено, що електронний лист з ухвалою про відкриття провадження у справі № 910/15223/21 від 22.09.2021 доставлено відповідачу 29.09.2021, тоді як електронний лист позивачу не доставлено з повідомленням по помилку.

Оскільки представник позивача не повідомляв суд про зміну адреси електронної пошти (ч. 8 ст. 120 ГПК України), вказаної ним у позовній заяві, тому останній вважається належним чином повідомленими, а ухвала про відкриття провадження у справі врученою позивачу в порядку ст. 120, 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

01.11.2020 між Акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-СП» (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки № БО2020/11/016 бетонних сумішей готових, будівельних розчинів та залізобетонних виробів (далі - Договір або Договір № БО2020/11/016 від 01.11.2020), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов?язується поставити та передати у власність покупцю на умовах цього Договору, а покупець зобов?язується прийняти та своєчасно оплатити бетонні суміші готові, будівельні розчини та залізобетонні вироби, які надалі іменуються «товари», в асортименті та за цінами, визначеними сторонами в видаткових накладних.

Згідно п. 2.1 Договору товар поставляється покупцю партіями на підставі погоджених постачальником заявок покупця, які направляються постачальнику:

- для бетонних сумішей готових та будівельних розчинів - по телефону або на електронну пошту, які зазначені в розділі 10 цього Договору, не пізніше ніж за 1 добу до початку поставки;

- для залізобетонних виробів - на електронну пошту, яка зазначена в розділі 10 цього Договору, не пізніше ніж за 1 добу до початку поставки.

За змістом п. 2.2 Договору поставка товару покупцю здійснюється автомобільним або залізничним транспортом на умовах згідно Інкотермс 2020.

На товар постачальник надає покупцю наступні документи: товарно-транспортна накладна, видаткова накладна - 2 екземпляри, рахунок та документ, який підтверджує якість товару, при цьому товаро-транспортна накладна та документ, який підтверджує якість товару направляється покупцю разом з товаром. Покупець зобов`язаний один екземпляр оформленої видаткової накладної повернути постачальнику протягом 5 днів з дати її отримання (п. 2.3 Договору).

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати поставки товару. Але незалежно від строку оплати, покупець повинен повністю сплатити поставлений товар до закінчення строку дії Договору. Датою платежу є дата зарахування коштів на рахунки постачальника.

Умовами п. 5.2 Договору передбачено, що, в разі несвоєчасного внесення покупцем належної плати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої суми. Нарахування пені за цим договором не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобовґязання має бути виконане. Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, із змінами і доповленнями, сторони погодили, що для вимог про стягнення пені за цим договором встановлюється строк позовної давності 3 роки.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і скріплення печатками і діє до 31.12.2021 року (п. 9.1 Договору).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про припинення Договору № БО2020/11/016 від 01.11.2020, а, отже, станом на розгляду справи по суті вказаний Договір є чинним.

З огляду на зазначене, суд, з урахуванням положень ст. 204 ЦК України, приймає до уваги Договір № БО2020/11/016 від 01.11.2020 як належну підставу у розумінні норм ст. 11 ЦК України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 04.12.2020 по 15.03.2021 позивачем було поставлено відповідачу товарів на підставі Договору № БО2020/11/016 від 01.11.2020 на загальну суму 155 740,88 грн.

Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи накладними № 7/36213 від 04.12.2020 на суму 28 300,00 грн, № 7/36842 від 07.12.2020 на суму 6 552,34 грн, № 7/36995 від 10.12.2020 на суму 11 959,58 грн, № 7/37009 від 10.12.2020 на суму 12 572,69 грн, № 7/37474 від 15.12.2020 на суму 10 455,07 грн, № 7/38065 від 18.12.2020 на суму 15 682,61 грн, № 7/38618 від 21.12.2020 на суму 3 805,97 грн, № 7/38792 від 22.12.2020 на суму 10 089,35 грн, № 7/05192 від 05.03.2021 на суму 9 033,50 грн, № 7/05580 від 09.03.2021 на суму 8 922,91 грн, № 7/05570 від 10.03.2021 на суму 6 649,10 грн, № 7/05964 від 12.03.2021 на суму 7 359,89 грн, № 7/05994 від 15.03.2021 на суму 24 357,65 грн. Вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, що свідчить про прийняття відповідачем поставленого позивачем товару без зауважень та заперечень.

Проте, за поясненнями позивача, товар згідно накладних № 7/36213 від 04.12.2020, № 7/36842 від 07.12.2020, № 7/36995 від 10.12.2020, № 7/37009 від 10.12.2020, № 7/37474 від 15.12.2020, № 7/38065 від 18.12.2020, № 7/38618 від 21.12.2020, № 7/38792 від 22.12.2020 був оплачений відповідачем повністю, а товар згідно накладних № 7/05192 від 05.03.2021, № 7/05580 від 09.03.2021, № 7/05570 від 10.03.2021, № 7/05964 від 12.03.2021 та № 7/05994 від 15.03.2021 взагалі не був оплачений, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-СП» утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 56 323,05 грн, що і стало підставою для нарахування відсотків річних, пені та звернення до суду з даним позовом.

Факт оплати відповідачем поставленого згідно накладних № 7/36213 від 04.12.2020, № 7/36842 від 07.12.2020, № 7/36995 від 10.12.2020, № 7/37009 від 10.12.2020, № 7/37474 від 15.12.2020, № 7/38065 від 18.12.2020, № 7/38618 від 21.12.2020, № 7/38792 від 22.12.2020 товару підтверджується доданими позивачем до позовної заяви копіями платіжних доручень № 228 від 09.12.2020, № 43 від 02.03.2021 та № 62 від 09.03.2021.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Згідно п. 4.3 Договору покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати поставки товару.

Отже, виходячи з умов укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що строк оплати покупцем товару, який було отримано згідно накладних № 7/05192 від 05.03.2021, № 7/05580 від 09.03.2021, № 7/05570 від 10.03.2021, № 7/05964 від 12.03.2021 та № 7/05994 від 15.03.2021 настав, а саме: відповідач був зобов`язаний оплатити товар отриманий згідно накладної № 7/05192 від 05.03.2021 у строк до 19.03.2021 включно, згідно накладної № 7/05580 від 09.03.2021 - 23.03.2021 включно, згідно накладної № 7/05570 від 10.03.2021 - до 24.03.2021 включно, згідно накладної № 7/05964 від 12.03.2021 - до 26.03.2021 включно, згідно накладної № 7/05994 від 15.03.2021 - до 29.03.2021 включно.

Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних і допустимих у розумінні Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному обсязі своїх обов`язків за Договором № БО2020/11/016 від 01.11.2020 не надав.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-СП» в частині стягнення основного боргу в сумі 56 323,05 грн.

Окрім основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 643,22 грн пені, 1 304,07 грн інфляційних збитків та 2 430,95 грн 10% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 643,22 грн на підставі п. 5.2 Договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 4.3 Договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) днів з дати поставки товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що в разі несвоєчасного внесення покупцем належної плати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, при цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Дослідивши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, судом встановлено, що позивачем вірно визначено періоди прострочення, за які нараховується пеня.

З огляду на зазначене, суд за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» здійснивши перевірку розрахунку пені за вірно визначені позивачем періоди, встановив, що розрахунок позивача є арифметично вірним.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 643,22 грн пені підлягають задоволенню в повному обсязі

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 430,95 грн 10% річних та 1 304,07 грн інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши умови Договору № БО2020/11/016 від 01.11.2020, судом встановлено, що сторони погодили інший розмір процентів річних.

Згідно п. 5.2 Договору сторони погодили, що, в разі несвоєчасного внесення покупцем належної плати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику 10% річних від простроченої суми

Перевіривши розрахунок 10% річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 430,95 грн 10% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» розрахунок інфляційних втрат, наведений позивачем у позовній заяві, суд, встановив, що вірною сумою інфляційних втрат є 1 188,82 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 304,07 грн інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 1 188,82 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської».

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 265,89 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-СП» (Україна, 01042, місто Київ, вулиця Патріса Лумумби, будинок 4/6, корпус А; ідентифікаційний код 36844487) на користь Акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (Україна, 01013, місто Київ, вулиця Будіндустрії, будинок 7; ідентифікаційний код 05523398) 56 323,05 грн (п?ятдесят шість тисяч триста двадцять три гривні 05 коп.) основного боргу, 3 643,22 грн (три тисячі шістсот сорок три гривні 22 коп.) пені, 2 430,95 грн (дві тисячі чотириста тридцять гривень 95 коп.) 10% річних, 1 188,82 грн (одну тисячу сто вісімдесят вісім гривень 82 коп.) інфляційних втрат та 2 265,89 грн (дві тисячі двісті шістдесят п?ять гривень 89 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 02.12.2021.

Суддя Гумега О.В.