ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа№ 925/1656/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

за участі секретаря судових засідань Яценко І.В.

та представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 16.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 21.09.2021 (повне рішення складено 28.09.2021)

у справі № 925/1656/20 (суддя - Грачов В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське»

про стягнення 1 076 927 грн. 60 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» (далі - позивач) звернулося в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року, 286 797 грн. неустойки у розмірі 0,2 % від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення (п. 5.6. договору), 109 923 грн. пені у розмірі 0,2 % від суми неповерненої попередньої оплати товару за кожен день прострочення (п. 5.8. договору), 625 000 грн. сплаченої попередньої оплати товару та відшкодування судових витрат: 15 430 грн. 80 коп. сплаченого судового збору, 7 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року, а саме - непоставка 320 тонн пшениці 2, 3, 4 класів урожаю 2020 року, внаслідок чого позивач вимагає повернення сплаченої попередньої оплати товару, нарахував і заявив до стягнення пеню за прострочення поставки товару і повернення попередньої оплати, у відповідності до умов пунктів 5.6., 5.8. вищевказаного договору, та відшкодування понесених судових витрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 у справі № 925/1656/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» про стягнення 1 076 927 грн. 60 коп. задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» 53 760 грн. пені (п. 5.6. договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року), 1 155 грн. 89 коп. судових витрат.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення 260 640 грн. 80 коп. пені (п. 5.6. договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року), 137 526 грн. 80 коп. пені (п. 5.8. договору), 625 000 грн. попередньої оплати, 21 998 грн. 91 коп. судових витрат - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача в частині стягнення попередньої оплати в сумі 625 000 грн., пені у розмірі 0,2 % від суми неповерненої попередньої оплати товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 у сумі 137 526 грн. 80 коп. (п. 5.8. договору) задоволенню не підлягають повністю, вимога про стягнення 314 400 грн. 80 коп. неустойки у розмірі 0,2 % від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 (п. 5.6. договору) підлягає задоволенню частково, з 01.08.2020 по дату повернення попередньої оплати, тобто з 01.08.2020 по 20.08.2020 року, що складає 53 760 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 у справі № 925/1656/20. Постановити нове рішенням, яким: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» неустойку від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення згідно Договору купівлі-продажу №404/ФКД від 27.12.2019 р. у розмірі 286 797, 00 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» пеню у розмірі 109 923, 00 грн. за несвоєчасне повернення предоплати Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» сплачену за Договором купівлі-продажу №404/ФКД від 27.12.2019 р. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» сплачену предоплату за Договором купівлі-продажу №404/ФКД від 27.12.2019 р. у розмірі 625 000, 00 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» сплачений судовий збір у розмірі 15 430, 80 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн. у суді першої інстанції та витрати на правову допомогу адвоката в апеляційній інстанції згідно розрахунку.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване судове рішення постановлено за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при винесенні судового рішення від 21.09.2021 суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав належну оцінку усім доказам, щ обули надані позивачем на підтвердження понесених збитків, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність понесених позивачем збитків, а тому безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення збитків.

Крім того, скаржник зазначає, що всупереч вимогам статей 86, 210 ГПК України суд першої інстанції належно не дослідив доказ у справі, неправильно застосував до висновку експертного дослідження норми ч.7 ст.98 та ч.5 ст.101 ГПК України, тому безпідставно не взяв до уваги наданий позивачем висновок експертного дослідження, який обгранковує суму завданого збитку (упущеної вигоди), яка є однією з позовних вимог.

Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, наданих позивачем на підтвердження понесених збитків.

Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що упущена вигода є непідтвердженою та такою, що не підлягає відшкодуванню, оскільки таке твердження повністю спростовується положеннями п. 5.5. Договору, в якому сторони визначили, що у разі прострочення Продавцем передачі товару Покупцю або в разі повної чи часткової не поставки Продавцем товару згідно умов Договору, позивач має право вимагати відшкодування будь-яких збитків (у тому числі упущену вигоду). Також, звертає увагу на те, що навіть якщо такий вид відповідальності як збитки (у тому числі упущена вигода) не був б передбачений умовами Договору, збитки (упущена вигода) підлягають відшкодуванню незалежно від того, було відповідну умову передбачено в договорі чи ні, та посилається на ч.3 ст.216 ГК України.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що 21 серпня 2020 року на рахунок ТОВ «ЮНІКОРНС» від ТОВ «КРАСНОГІРСЬКЕ» надійшли кошти в сумі 625 000,00 грн, які ТОВ «КРАСНОГІРСЬКЕ» вважають такими, що поступили на їх рахунок помилково. Листом від 20 серпня 2020 року за № 113 ТОВ «КРАСНОГІРСЬКЕ» повідомило ТОВ «ЮНІКОРНС» про те, що 27 грудня 2019 року на рахунок ТОВ «КРАСНОГІРСЬКЕ» було перераховано попередню оплату у розмірі 625 000,00 грн, однак дану суму відповідач повертає, оскільки вважає її такою, що помилково сплачено.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не встановив усі обставини справи та необґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені та неустойки, а відтак позивач має законне право на стягнення з відповідача пені та неустойки.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не застосував:

- положення частини 2 статті 693 та частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України в частині стягнення з відповідача неповерненої частини попередньої оплати та зробив помилковий висновок про відсутність грошового зобов`язання відповідача перед позивачем за Договором;

- суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем норми частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 20.08.2013 у справі № 5015/2722/12.

Скаржник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не вказано в оскаржуваному рішенні причини часткового задоволення судових витрат, оскільки в резолютивній частині лиш вказано про задоволення судових витрат у розмірі 1 155 грн 89 коп, а в якій частині це сума судового збору, а в якій витрати на правову допомогу адвоката - не вказано.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

26.10.2021 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 у справі № 925/1656/20 про стягнення заборгованості - повністю.

Зокрема, відповідач наголошував на тому, що:

- відповідно до п. 17.6.4. Статуту ТОВ «Красногірське», у редакції чинній станом на дату підписання договору, у директора ТОВ «Красногірське», ОСОБА_1 , загальними зборами товариства було встановлено обмеження на вчинення правочинів. Так, відповідно до протоколу №79 від 11 січня 2018 року загальних зборів Учасників ТОВ «Красногірське» затверджено граничну суму правочинів, які можуть укладатися директором ТОВ «Красногірське» без отримання згоди загальних зборів учасників ТОВ «Красногірське» в розмірі 300 000 гривень. Загальна сума Договору складає 1 344 000, 00 гривень, що у понад як чотири рази перевищує дозволену суму для підписання вищезазначеного Договору директором ОСОБА_1 . Рішення загальних зборів учасників ТОВ «Красногірське» про надання згоди ОСОБА_1 на підписання договору купівлі-продажу №404/ФКД з ТОВ «Юнікорнс» щодо пшениці врожаю 2020 року на загальну суму 1 344 000, 00 гривень - не приймалося. Отже, на момент укладення з позивачем договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року у директора ОСОБА_1, що діяв відповідно до Статуту, були відсутні повноваження на підписання договору;

- станом на 21.08.2021 року зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» було припинено у зв`язку з погодженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» на повернення попередньої оплати;

- відсутні підстави повернення передоплати в сумі 625 000,00 грн з огляду на приписи ст. 534 ЦК України;

- неустойка в сумі 314 000,38 грн не підлягає до задоволення з огляду на те, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» було припинено у зв`язку з поверненням передоплати.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що:

- при укладенні договору з позивачем на поставку Товару відповідач надав позивачу копії Статуту та Звіту про фінансовий стан на підтвердження повноважень директора на вчинення правочину. Так, з пункту 17.6.4. Статуту відповідача не вбачається жодних конкретних обмежень на вчинення правочинів від імені товариства, окрім обмежень на відчуження майна товариства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна товариства та на придбання, відчуження чи передання в заставу будь-якого нерухомого майна товариства (сторінка 17 Додатку 3). Як слідує зі Звіту про фінансовий стан відповідача станом на 27 грудня 2019 року, ціна Договору, укладена з позивачем (1 344 000, 00 грн), становить менше ніж 50 % вартості майна товариства. А відтак, в розумінні п. 17.6.4. Статуту рішення загальних зборів учасників на укладення Договору з позивачем не вимагалось. У своєму відзиві відповідач посилається на Протокол №79 від 11 січня 2018 року загальних зборів Учасників відповідача ("Протокол"), яким було нібито затверджено граничну суму правочинів, які можуть укладатись директором без отримання згоди загальних зборів учасників в розмірі 300 000,00 грн. Втім, станом на дату укладення Договору копію зазначеного Протоколу позивач не отримував, а отже, ніяк не міг знати про існування зазначених обмежень на вчинення правочинів. Крім того, в порушення вимог п. 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України відповідач не надав до суду разом із відзивом докази вручення Протоколу №79 від 11 січня 2018 року позивачу;

- на офіційну адресу позивача не надходило жодних пропозицій від відповідача про розірвання договору та припинення зобов`язання з поставки товару за ним, а отже, зобов`язання відповідача за договором поставки товару підлягає виконанню в порядку ст. 526 ЦК України.

Крім того, у відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що сума попередньої оплати та пеня за несвоєчасне повернення передоплати не мають бути стягнуті судом є помилковими та нічим не підтвердженими, а окрім того не обгрунтованими ані в суді першої інстанції, ані при подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач звертає увагу на те, що доводи відповідача, викладені у відзиві про неможливість стягення неустойки є нічим не вмотивованими та не підтвердженими.

Підсумовуючи, позивач наголошує про те, що відповідачем у поданому відзиві на апеляційну скаргу не наведено жодного доводу, який би спростував мотиви, викладені в апеляційній скарзі, тому наполягає на задоволенні вимог апеляційної скарги у повному обсязі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 у справі № 925/1656/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 у справі № 925/1656/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.11.2021.

У судовому засіданні 16.11.2021 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 16.11.2021 зявилися представники сторін

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.12.2019 року позивач, як покупець, та відповідач, як продавець, уклали договір купівлі-продажу № 404/ФКД (далі договір № 404/ФКД від 27.12.2019). Відповідно до п.п.1.1, 1.2 предметом даного договору є правовідносини сторін, за змістом яких продавець зобов`язався у порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця товар, а покупець прийняти і оплатити його. Товаром є пшениця 2, 3, 4 класів врожаю 2020 року, кількість товару - 320 +/- 5% метричних тонн на вибір покупця.

У договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 3.1. базис поставки FCA (склад продавця) Черкаська обл., Золотоніський р-н, с. Антипівка відповідно до Інкотермс 2010;

п. 3.2. - поставка товару здійснюється у період з 27.12.2019 до 31.07.2020 року включно. Продавець оформляє товарно-транспортні накладні на товар згідно інструкцій продавця, які покупець повинен надати продавцю до початку періоду поставки;

п. 3.13. у підтвердження безумовного виконання продавцем зобов`язання здійснити поставку товару по цьому договору, сторони домовились скласти відповідну товарну аграрну розписку до 20.01.2020 року відповідно до вимог Закону України «Про аграрні розписки». Положення, що стосуються передачі товару відповідно до товарної аграрної розписки вважаються такими, що превалюють над відповідними положеннями цього договору;

п. 4.1. п.п. 4.1.12 - загальна ціна договору з ПДВ складає 1 344 000,00 грн.

п. 4.2. покупець здійснює часткову оплату товару на умовах попередньої оплати у розмірі 625 000 грн. впродовж 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку;

п. 4.3. оплата решти вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів після завершення реєстрації продавцем відповідної податкової накладної в ЄРПН, за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених законодавством вимог щодо реєстрації та належного заповнення податкових накладних і передачі повного пакету документів, який передбачений цим договором.

Умови відповідальності сторін погоджені у розділі 5 договору, зокрема:

п. 5.5. в разі прострочення продавцем передачі товару покупцю, або в разі повної чи часткової не поставки продавцем товару покупець має право вимагати відшкодування будь-яких збитків (у тому числі упущену вигоду), які поніс покупець від невиконання зовнішньоекономічного контракту, який покупець уклав на поставку цього товару на експорт;

п. 5.6. покупець у разі прострочення продавцем передачі товару має право нарахувати продавцю неустойку в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення;

п. 5.8. у разі не поставки товару у терміни, визначені цим договором, продавець на вимогу покупця зобов`язується повернути передоплату покупцю. У разі неповернення такої передоплати покупець має право нарахувати продавцю, а продавець зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,2% від суми неповерненої передоплати за кожен день прострочки.

Підпунктом 13.5.2. пункту 13.5. розділу 13 сторони погодили, що підписання договору свідчить про те, що представники сторін, які підписують договір, мають всі передбачені діючим законодавством, установчими та статутними документами сторони права представляти сторону і підписувати від її імені договір.

Договір № 404/ФКД від 27.12.2019 року підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені печатками юридичних осіб, яких вони представляють, додатком № 1 до договору є перелік та інформація про посіви.

Того ж дня, 27.12.2019 року відповідачем виставлено позивачу рахунок № 47 на оплату товару пшениці 3, 2 класу врожаю 2020 року в кількості по 100 тонн на загальну суму 830 000 грн. на підставі договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року.

Платіжним дорученням № 1675 від 27.12.2019 позивачем сплачено на користь відповідача 625 000 грн. з призначенням платежу: «попередня оплата за пшеницю врожаю 2020 року, договір № 404/ФКД від 27.12.2019».

05.03.2020 року відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Красногірське» в особі директора ОСОБА_1, що діє на підставі Статуту, як боржником, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс», в особі генерального директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, як кредитором, було складено Товарну аграрну розписку.

За умовами пунктів 1.1., 1.2., 3.2., 4.1.12., 4.4. Товарної аграрної розписки боржник зобов`язався передати кредитору, а кредитор прийняти і оплатити товар - пшеницю 2, 3, 4 класів врожаю 2020 року, в кількості 320 +/- 5% метричних тонн на вибір покупця, поставка товару здійснюється за рахунок продавця в період з 27.12.2019 до 31.07.2020 року, загальна вартість товару складає 1 344 000,00 грн. Покупець здійснює часткову оплату товару на умовах попередньої оплати у розмірі 625 000,00 грн. впродовж 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку. Решта суми виплачується після нотаріального оформлення Товарної аграрної розписки та надання витягу з Державного реєстру обтяження рухомого майна та за умови відсутності будь-яких обтяжень по належному продавцеві майну.

Товарна аграрна розписка посвідчена приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О.С., зареєстрована в реєстрі за № 994. Про видачу цієї товарної аграрної розписки нотаріусом внесено запис до реєстру аграрних розписок за № 3289.

При посвідченні розписки нотаріусом встановлено особи представників сторін, перевірено їх дієздатність, відповідність волі та волевиявлення сторін, установлені їх дійсні наміри, відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов розписки, перевірено розписку вимогам закону і дійсним намірам сторін, роз`яснено наслідки укладення і нотаріального посвідчення розписки (пунктом 16 Аграрної розписки).

Умови Товарної аграрної розписки за змістом ідентичні розділам 2 - 13 договору № 404/ФКД від 27.12.2019 року.

Того ж дня, 05.03.2020 року за № 27557924 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О.С., на підставі Товарної аграрної розписки № 994 від 05.03.2020, проведено державну реєстрацію приватного обтяження (застави рухомого майна) - пшеницю 2, 3, 4 класів врожаю 2020 року в кількості 320 метричних тонн, боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Красногірське», обтяжувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс».

23.07.2020 року позивачем ТОВ «Юнікорнс», як продавцем, укладено з Posko International Corporation, як покупцем, контракт № 519, за умовами якого ТОВ «Юнікорнс» зобов`язався поставити покупцю за плату пшеницю 2 класу українського походження врожаю 2020 року в кількості 500 метричних тонн по ціні 193,00 дол. США, загальною вартістю 96 500,00 дол. США в період з 23.07.2020 по 10.08.2020 року.

07.08.2020 року позивач направив відповідачу лист № 284, в якому на виконання договору № 404/ФКД від 27.12.2019 року і Товарної аграрної розписки № 3289 від 05.03.2020 просив забезпечити організацію відвантаження пшениці 2, 3, 4 класів врожаю 2020 року в кількості 320 +/- 5% метричних тонн на 10.08.2020 з 08:00 до 17:00 год. транспортом ТОВ «Юнікорнс», лист отримано адресатом 11.08.2020.

20.08.2020 року відповідач направив позивачу лист № 113, в якому повідомив, що договір № 404/ФКД від 27.12.2019 року і Товарна аграрна розписка № 3289 від 05.03.2020 з їх сторони директором ОСОБА_1 укладені без наявності повноважень, у зв`язку з чим виявив бажання повернути попередню оплату в сумі 625 000,00 грн., сплачену по договору безпідставно, просив повідомити розрахунковий рахунок.

За вих. № 300 від 20.08.2020 року позивач електронною поштою направив відповідачу повідомлення з зазначенням своїх юридичної і електронної адрес, номер поточного рахунку в банку.

Платіжним дорученням № 639 від 21.08.2020 року відповідач перерахував на поточний банківський рахунок позивача, повідомлений ним, 625 000,00 грн. з призначенням платежу: «погашення попередньої оплати за пшеницю врожаю 2020 року згідно договору № 404/ФКД від 27.12.2019 року.

21.08.2020 року відповідачем зареєстровано в ЄРПН розрахунок коригування до податкової накладної від 27.12.2019 року.

02.09.2020 року позивач направив відповідачу претензію вих. № 323, у якій повідомив, що у зв`язку з непоставкою пшениці урожаю 2020 року за договором № 404/ФКД від 27.12.2019 року і Товарною аграрною розпискою № 3289 від 05.03.2020, отримані від відповідача кошти в сумі 625 000,00 грн. ним зараховані на погашення збитків від невиконання зовнішньоекономічного контракту, неустойки і пені, передбачених пунктами 5.6., 5.8. договору, станом на 28.08.2020 року невідшкодованими залишились збитки в розмірі 54 382,00 грн., у зв`язку з чим вимагав негайно відшкодувати їх і повернути попередню оплату в розмірі 625 000,00 грн., а разом 679 382,00 грн. Претензія вручена адресату 04.09.2020.

21.12.2020 року позивач направив відповідачу вимогу № 507 в якій вимагав протягом двох днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити йому передбачені договором пеню і неустойку в загальному розмірі 396 720,00 грн., а також повернути сплачену передоплату у розмірі 625 000,00 грн.

Із висновку експертного дослідження від 18.01.2021 № ЕД-19/124-21/131-ЕК судового експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Федоренка Н.А. вбачається, що розмір збитків ТОВ «Юнікорнс» від виконання зовнішньоекономічного контракту № 519 від 23.07.2020, укладеного з Posko International Corporation, в частині втраченої вигоди від невиконання ТОВ «Красногірське» зобов`язання щодо поставки пшениці 2 класу врожаю 2020 року по договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року склав 592 553,60 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.01.2020 року у справі № 925/1282/20, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021, Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 13.07.2021 року, повністю відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Красногірське» до ТОВ «Юнікорнс», за участі третіх осіб - приватного виконавця Недоступа Д.М., приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. № 3093 від 07.09.2020 про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» на користь стягувача (кредитора за аграрною розпискою) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» на підставі Аграрної розписки, посвідченої нотаріусом 05.03.2020, номер за реєстром 994, якою встановлено безумовне зобов`язання боржника здійснити поставку у строк до 31 липня 2020 року 320,00 тон пшениці 2, 3, 4 класів, загальною вартістю 1 344 000,00 грн.

При вирішенні спору у справі № 925/1282/20 господарськими судами було встановлено, що за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С. 05.08.2020 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна проведено державну реєстрацію звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № .08.2020), а 07.09.2020 - вчинено виконавчий напис № 3093 про стягнення з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» (стягувача, кредитора за аграрною розпискою) на підставі Аграрної розписки, посвідченої 05.03.2020 (зареєстрованої в реєстрі за № 994) 320,00 тон пшениці 2, 3, 4 класів, загальною вартістю 1 344 000,00 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, за заявою стягувача, приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. 11.09.2020 відкрито виконавче провадження № 63013649, у межах якого приватним виконавцем накладено арешт на майно боржника.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 314 400 грн. 80 коп. неустойки у розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 на підставі п. 5.6. договору, 137 526 грн. 80 коп. пені у розмірі 0,2% від суми неповерненої попередньої оплати товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 на підставі п. 5.8. договору та 625 000 грн. сплаченої попередньої оплати товару.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Предметом розгляду даної справи є правовідносини сторін, які склалися на підставі договору купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, параграфом 1 глави 30 господарського кодексу (далі - ГК) України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини другої статті 20 ГК України права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Правові підстави та умови відшкодування збитків визначені, зокрема положеннями Глави 3 "Захист цивільних прав та інтересів" Розділу І "Основні положення" Книги першої "Загальні положення", Глави 51 "Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання" Розділу І "Загальні положення про зобов`язання" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та Главою 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Розділу V "Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання" ГК України.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У пункті 4 частини першої статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами частини першої статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною другою статті 224, частиною першою статті 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Слід зауважити, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 Господарського процесуального (далі - ГПК) України).

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Судова колегія зважаючи на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20, зауважує, що відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди пов`язує можливість отримання доходу (майнових вигод) особою, право якої порушено, саме із звичайними обставинами, тобто звичайними умовами цивільного/господарського обороту.

Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.

Аналіз таких принципів цивільного права як справедливість, добросовісність, розумність дає підстави для висновку, що розумними витратами є витрати кредитора на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права.

Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.

У справі, що розглядається, позивач посилається на завдання протиправною поведінкою відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди, яка знайшла свій прояв у неотриманні доходу, на який позивач очікував отримати при укладенні договору з позивачем на купівлю товару (пшениці з визначеними кількістю, вартістю та якісними характеристиками) та договору з Posko International Corporation на продаж товару (пшениці з визначеними кількістю, вартістю та якісними характеристиками).

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, сторонами укладено договір купівлі-продажу № 404/ФКД від 27.12.2019 року, за умовами якого мала відбутися поставка пшениці 2, 3, 4 класу врожаю 2020 року в кількості 320 тон =/- 5%, на вибір покупця.

Відповідно до п.3.2. поставка здійснюється в період з 27.12.2019 до 31.07.2020 року на підставі товарно-транспортних накладних, оформлених продавцем (відповідачем) згідно інструкцій, які покупець (позивач) повинен надати продавцю до початку періоду поставки.

З вказаного вище вбачається, що відвантаження товару мало відбуватися відповідачем після отримання інструкцій позивача до початку періоду поставки.

Матеріали справи не містять доказів надіслання таких інструкцій позивачем до початку періоду поставки. Натомість, лише 07.08.2020 (тобто, після закінчення терміну поставки, визначеному умовами договору) позивач листом №284 просив відповідача забезпечити організацію належного відвантаження пшениці 2, 3, 4 класів у кількості не менше ніж 320,000 т. =/- 5%. При цьому, позивач не посилався на порушення відповідачем умов договору чи строків поставки.

Відповідно до п.5.5. договору в разі прострочення продавцем передачі товару покупцю, або в разі повної чи часткової не поставки продавцем товару згідно умов цього договору, покупець має право вимагати відшкодування будь-яких збитків (у тому числі упущену вигоду), які поніс покупець від невиконання зовнішньоекономічного контракту, який уклав покупець на поставку цього товару на експорт.

23.07.2020 між позивачем та Posko International Corporation укладено контракт № 519, за умовами якого мала відбутися поставка пшениці 2 класу врожаю 2020 року в кількості 500 тон =/- 5%, на вибір покупця та за контрактною ціною.

Відповідно до п.5.2. контракту поставка здійснюється в період з 23.07.2020 по 10.08.2020 року (обидві дати включно).

Умови контракту не містять згадувань про те, за яким договором має придбаватись пшениця, яка є предметом контракту.

Колегія суддів, дослідивши умови зазначених договорів та врахувавши дії сторін спірного договору, направлених на виконання його умов, зазначає наступне.

Предмет договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем і відповідачем та предмет контракту, укладеного між позивачем та Posko International Corporation, не є ідентичними за вагою та якістю, а саме: за договором купівлі-продажу, укладеним між позивачем та відповідачем предметом договору є пшениця 2, 3, 4 класу в кількості 320,000 т.+/- 5%, а предметом контракту, укладеного між позивачем та Posko International Corporation, є пшениця лише 2 класу і в кількості 500,000 т. +/- 5%. Тобто, за умовами договору купівлі-продажу, відповідач міг поставити позивачу пшеницю 3 або 4 класу, яка не була предметом контракту з Posko International Corporation.

Крім того, за умовами контракту, укладеного між позивачем та Posko International Corporation, кінцевий термін поставки - 10.08.2020 року, в той час, як передбачені договором інструкції щодо відвантаження товару за договором купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем, відповідач отримав від позивача лише 11.08.2020 року.

Частиною другою статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Враховуючи припис частини другої статті 623 ЦК України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. Крім того у частині четвертій цієї статті законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

З огляду на вищенаведене, у даному разі вимога позивача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди обґрунтована припущеннями позивача про можливість отримання ним доходу за наслідком виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно договору купівлі-продажу пшениці, за яким позивач ініціював виконання лише 10.08.2020, вперше направивши на адресу відповідача прохання про відвантаження товару у випадку, якщо відповідач відвантажив би позивачу пшеницю 2 класу.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (частина перша статті 20 ГК України)

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

У справах про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди такою передумовою захисту, зокрема є доведення наявності збитків та їх розміру.

Оскільки, як зазначалося вище упущена вигода є категорією визначення та розрахунок якої потребує урахування, зокрема, звичайних умов обороту, справедливості, розумності, компенсаційності відшкодування, які є оціночними поняттями, очевидно, що доведення таких обставин передбачає існування ряду міркувань (умовиводів), ймовірностей, а отже має здійснюватися із застосуванням стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким стандартом є стандарт вірогідності доказів, який з розумною впевненістю дозволяє стверджувати, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся (мав місце), аніж не був. Зокрема, з розумною впевненістю стверджувати доведеність позивачем наявності заподіяних йому збитків, правильність розрахунку збитків у вигляді упущеної вигоди, розміру упущеної вигоди, яка підлягає стягненню з боржника на користь кредитора тощо.

За цих умов збитки у вигляді упущеної вигоди підлягають відшкодуванню у разі: 1) коли заявлений кредитором не отриманий дохід (майнова вигода) був у межах припущення сторін на момент виникнення зобов`язань; 2) втрата доходу є ймовірним результатом порушення зобов`язання іншим контрагентом (боржником); 3) дохід не є абстрактним і може бути доведеним із розумним рівнем впевненості (подібний висновок викладено у постанові Верхорвного Суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено наявність всіх елементів цивільного правопорушення, що було б підставою для стягнення з відповідача завданих збитків (упущеної вигоди).

А, відтак, висновок суду про відмову у задоволенні позову в цій частині є обгрунтованим.

Щодо стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 625 000,00 грн., пені у розмірі 0,2% від суми неповерненої попередньої оплати товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 у сумі 137526 грн. 80 коп. (п. 5.8. договору), стягнення 314 400 грн. 80 коп. неустойки у розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 (п. 5.6. договору), колегія суддів зазначає наступне.

Начало формы

Конец формы

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу, платіжним дорученням № 1675 від 27.12.2019 позивачем сплачено на користь відповідача 625 000,00 грн. з призначенням платежу: «попередня оплата за пшеницю врожаю 2020 року, договір № 404/ФКД від 27.12.2019».

Відповідно до п.3.2. договору купівлі-продажу поставка здійснюється в період з 27.12.2019 до 31.07.2020 року.

У зазначений період відповідач продукцію не поставив.

Як зазначалось вище, 07.08.2020 року позивач направив відповідачу лист № 284, в якому на виконання договору № 404/ФКД від 27.12.2019 року і Товарної аграрної розписки № 3289 від 05.03.2020 просив забезпечити організацію відвантаження пшениці 2, 3, 4 класів врожаю 2020 року в кількості 320 +/- 5% метричних тонн на 10.08.2020 з 08:00 до 17:00 год. транспортом ТОВ «Юнікорнс», лист отримано адресатом 11.08.2020.

Відповідач відвантаження товару не забезпечив, натомість, 20.08.2020 року направив позивачу лист № 113, в якому повідомив, що договір № 404/ФКД від 27.12.2019 року і Товарна аграрна розписка № 3289 від 05.03.2020 з їх сторони директором ОСОБА_1 укладені без наявності повноважень, у зв`язку з чим виявив бажання повернути попередню оплату в сумі 625 000,00 грн., сплачену по договору безпідставно, просив повідомити розрахунковий рахунок.

За вих. № 300 від 20.08.2020 року позивач електронною поштою направив відповідачу повідомлення з зазначенням своїх юридичної і електронної адрес, номер поточного рахунку в банку. Колегія суддів критично оцінює пояснення представника позивача про те, що вказаним листом не було погоджено повернення предоплати, а лише підтверджувались реквізити позивача, оскільки вказаний лист був направлений відповідачу у відповідь на його пропозицію повернути передоплату.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що платіжним дорученням № 639 від 21.08.2020 року відповідачем за погодженням з позивачем повернена позивачу сума попередньої оплати в розмірі 625 000,00 грн., позивачем вона прийнята, підстав для самостійного розподілу позивачем отриманих від відповідача коштів з чітким призначенням їх сплати договором не передбачено, а, відтак, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача попередньої оплати задоволенню не підлягають.

Справедливим є і висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 0,2% від суми неповерненої попередньої оплати товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 у сумі 137 526 грн. 80 коп. (п. 5.8. договору).

Відповідно до п.5.8. договору купівлі-продажу у разі не поставки товару у терміни, визначені цим договором, продавець на вимогу покупця, зобов`язується повернути передоплату покупцю. У разі неповернення такої передоплати покупець має право нарахувати продавцю, а продавець зобов`язаний сплатити, наступні штрафні санкції: пеню у розмірі 0,2% від суми неповерненої передоплати за кожен день прострочки; штрафні санкції, визначені цим пунктом оплачуються на підставі виставленого покупцем рахунку впродовж 5 (п`яти) робочих днів з моменту його виставлення (направлення продавцеві).

Колегія суддів зазначає, що за умовами даного пункту, сплата пені передбачена у випадку невиконання відповідачем вимоги позивача щодо повернення передоплати. Однак, матеріали справи не містять такої вимоги позивача до відповідача. Натомість попередню оплату повернуто відповідачем самостійно за обставин, зазначених вище. А, відтак, підстав для нарахування пені, передбаченої вказаним пунктом договору - не має.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог у частині неустойки у розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення за період з 01.08.2020 по 01.12.2020 (п. 5.6. договору).

Матеріалами справи підтверджується, що строк поставки товару за договором купівлі-продажу - до 31.07.2020. А, відтак, відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання з 01.08.2020. Однак, при цьому колегія суддів враховує, що 21.08.2020 відповідачем повернуто суму передоплати в розмірі 650 000,00 грн. і позивачем прийнята вказана предоплата.

А, відтак, правомірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вказаних вимог та стягнення пені за період з 01.08.2020 по дату повернення попередньої оплати, тобто з 01.08.2020 по 20.08.2020 року, що складає 53 760,00 грн. Розрахунок здійснено судом першої інстанції арифметично вірно.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни у цій частині.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази у ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів скаржника суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, судом першої інстанції законно та правомірно позовні вимоги задоволено частково.

Отже, керуючись статтями 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 234, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс» - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 21.09.2021 року у справі № 925/1656/20 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнікорнс».

3. Матеріали справи № 925/1656/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню крім випадків, передбачених ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

В зв`язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. у відпустці повна постанова підписана 29.11.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк