РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021Справа № 914/2589/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Приватного підприємства "Степанків"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта"

про стягнення 117 171,34 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Степанків" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" про стягнення 117 171,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 15327А від 02.09.2019.

Ухвалою Господарського суду Львівської області № 914/2589/21 від 30.08.2021 вказану справу передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

27.09.2021 зазначені позовні матеріали надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.102021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 914/2589/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

27.10.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.11.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 6 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 914/2589/21, у зв`язку з відсутністю фінансування для здійснення поштових відправлень, була надіслана на офіційні електронні адреси сторін у справі та отримана ними.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта"(Покупець) та Приватним підприємством "Степанків" (Постачальник) укладено договір поставки № 15327А (надалі також - Договір), згідно з п. 1.1 якого на умовах цього Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцеві Товар на підставі Замовлення останнього та у відповідності до Специфікації, а Покупець зобов`язується прийняти поставлений Постачальником Товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених Сторонами у цьому Договорі.

Згідно з п. 2.2 Договору, право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця в момент приймання Товару Покупцем від Постачальника. Підтвердженням приймання Товару є підписання Сторонами (їх Уповноваженими представниками) накладної та іншої обов`язкової та визначеної чинним законодавством України товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на Товар.

Відповідно до п. 3.1 Договору, Постачальник здійснює поставку Товару у відповідності до узгодженої Сторонами та посвідченої печатками Сторін Специфікації. Специфікація надається Покупцю Постачальником.

Згідно з п 5.1 Договору, Товар за Договором поставляється Постачальником на умовах базису поставки DDP згідно міжнародних правил тлумачення термінів Інкотермс (у редакції 2010 р.) з урахування умов цього Договору.

Як встановлено у п. 5.11 Договору, у разі відповідності поставки Товару умовам цього Договору Покупець підписує видаткову та товарно-транспортну накладні на поставлений Товар. Дата поставки Товару повинна відповідати даті виписки видаткової накладної на Товар.

У п. 8.1 Договору визначено, що Покупець оплачує поставлений Постачальником Товар на свій вибір та в такі строки:

8.1.1. По закінченню 21 календарних днів з дати поставки Товару Постачальником.

8.2.2 По мірі реалізації Товару кінцевому споживачу, не пізніше __ календарних днів з дати реалізації поставленого Товару.

Форма оплати - безготівковий розрахунок. Оплата вартості Товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника, що зазначений у реквізитах Сторони Договору. Днем здійснення платежу вважається день списання належних до сплати сум з банківського рахунка Покупця на рахунок Постачальника. Сторони можуть застосовувати інші способи розрахунків, передбачені чинним законодавством України. (п. 8.2 Договору)

Згідно з п. 8.4 Договору, Сторони Договору один раз на квартал, після 20-го числа місяця, наступного за звітним періодом, проводять звірку взаєморозрахунків з обов`язковим підписанням акту звірки. Постачальник направляє Покупцю акт звірки за допомогою факсимільного зв`язку, за адресою електронної пошти або поштою.

Договір набуває чинності з 02.09.2019 і діє до 31.12.2020 включно, а в частині невиконаних зобов`язань Сторін, що виникли на момент дії даного Договору - до їх повного виконання. (п. 12.1 Договору).

02.09.2019 сторонами підписано протокол розбіжностей до договору поставки № 15327А від 02.09.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у позовній заяві, позивач зазначає, що позивач прийняті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі та в період з грудня 2019 року по квітень 2021 року поставив відповідачу товар на загальну суму 1 632 694,93 грн.

Однак, відповідачем було здійснено лише частково оплату за отриманий товар, що

в сукупності разом з вартістю повернутого товару та здійснених сторонами взаємозаліків становить суму в розмірі 1 520 900,41 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 111 794,52 грн. Фактично відповідачем не було здійснено оплати по частині поставок, які були здійснені в березні 2021 року та за поставки в квітні 2021 року, які підтверджуються підписаними сторонами накладними за березень та квітень 2021 року.

У зв`язку з частковою оплатою відповідачем поставленого товару, позивачем наразі заявлено до стягнення з відповідача борг у розмірі 111 794,52 грн, а також пеню у розмірі 2569,31 грн, 3% річних у розмірі 2807,99 грн та інфляційні у розмірі 1788,70 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем при розрахунку заборгованості було не враховано угоди про зарахування зустрічних позовних вимог на загальну суму 15 198,48 грн, оплату за товар 11.03.2021 у розмірі 64 000,00 грн та повернення товару у розмірі на загальну суму 32 769,08 грн у період з 01.04.2021 та 07.08.2021.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заборгованості відповідача у заявленому розмірі та належного виконання зобов`язань з поставки товару за договором позивач надав до суду:

- видаткові накладні на поставку товару у період з 05.03.2021 по 22.04.2021 у загальному обсязі 114 308,34 грн: № ПС-0022696 від 05.03.2021, № ПС-0022699 від 05.03.2021, № ПС-0022833 від 06.03.2021, № ПС-00228354 від 06.03.2021, № ПС-0022913 від 08.03.2021, № ПС-0022914 від 08.08.2021, № ПС-0023080 від 09.03.2021, № ПС-0023082 від 09.03.2021, № ПС-0023141 від 10.03.2021, № ПС-0023152 від 10.03.2021, № ПС-0023154 від 10.03.2021, № ПС-0023234 від 11.03.2021, №ПС-0023280 від 11.03.2021, № ПС-0023309 від 12.03.2021, № ПС-0023371 від 12.03.2021, № ПС-0023417 від 13.03.2021, № ПС-0023479 від 13.03.2021, № ПС-0023535 від 15.03.2021, № ПС-0023536 від 15.03.2021, № ПС-0023675 від 16.03.2021, № ПС-0023728 від 17.03.2021, № ПС-0023780 від 18.03.2021, № ПС-0023784 від 18.03.2021, № ПС-0023878 від 19.03.2021, № ПС-0023957 від 20.03.2021, № ПС-0023989 від 20.03.2021, № ПС-0024031 від 22.03.2021, № ПС-0024032 від 22.03.2021, № ПС-0024188 від 23.03.2021, № ПС-00234233 від 24.03.2021, № ПС-0024263 від 24.03.2021, № ПС-0024354 від 25.03.2021, № ПС-0024373 від 23.03.2021, № ПС-0024442 від 26.03.2021, № ПС-0024453 від 26.03.2021, № ПС-0024557 від 27.03.2021, № ПС-0024560 від 27.03.2021, № ПС-0024562 від 27.03.2021, № ПС-0024615 від 29.03.2021, № ПС-0024616 від 29.03.2021, № ПС-0024758 від 30.03.2021, № ПС-0024869 від 01.04.2021, № ПС-0024884 від 01.04.2021, № ПС-0024956 від 02.04.2021, № ПС-0024959 від 02.04.2021, № ПС-0024973 від 03.04.2021, № ПС-0025007 від 03.04.2021, № ПС-0025009 від 03.04.2021, № ПС-0025052 від 05.04.2021, № ПС-0025053 від 05.04.2021, № ПС-0025114 від 06.04.2021, № ПС-0025115 від 06.04.2021, № ПС-0025145 від 07.04.2021, № ПС-0025168 від 08.04.2021, № ПС-0025220 від 08.04.2021, № ПС-0025255 від 09.04.2021, № ПС-0025276 від 09.04.2021, № № ПС-0025311 від 10.04.2021, № ПС-0025469 від 12.04.2021, № ПС-0025470 від 12.04.2021, № ПС-0025634 від 13.04.2021, № ПС-0025635 від 13.04.2021, № ПС-0025641 від 13.04.2021, № ПС-0025698 від 14.04.2021, № ПС-0025699 від 14.04.2021, № ПС-0025758 від 15.04.2021, № ПС-0025759 від 15.04.2021, № ПС-0025818 від 16.04.2021, № ПС-0025983 від 19.04.2021, № ПС-0025994 від 19.04.2021, № ПС-0026168 від 20.04.2021, № ПС-0026173 від 20.04.2021, № ПС-0026221 від 21.04.2021, № ПС-0026222 від 21.04.2021, № ПС-0026280 від 22.04.2021, № ПС-0026303 від 22.04.2021, а також відповідні товарно-транспортні накладні, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками;

- акт звірки розрахунків від 28.05.2021, відповідно до якого сальдо на початок 01.03.2021 становить 134 182,21 грн, а на кінець 31.03.2021 - 116 885,43 грн; акт звірки розрахунків від 28.05.2021, відповідно до сальдо на початок 01.04.2021 становить 116 885,43 грн, а на кінець 30.04.2021 - 138 868,37 грн. Ці акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками;

- акт звірки розрахунків від 11.08.2021, відповідно до якого сальдо на кінець 11.08.2021 становить 111 794,52 грн, підписаний з боку позивача.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти наявності боргу, надав до суду:

- угоди про зарахування зустрічних позовних вимог від 28.02.2021 на суму 2044,75 грн, від 31.03.2021 на суму 2641,79 грн, від 30.06.2021 на суму 10 511,94 грн;

- платіжне доручення № 31908 від 11.03.2021 на суму 64 000,00 грн;

- накладні на повернення постачальнику від 03.04.2021 на суму 1106,10 грн, від 07.04.2021 на суму 571,92 грн, від 14.04.2021 на суму 811,26 грн, від 21.04.2021 на суму 2617,86 грн, від 14.04.2021 на суму 887,88 грн, від 31.07.2021 на суму 473,46 грн, від 02.04.2021 на суму 1820,86 грн, від 06.04.2021 на суму 802,74 грн, від 09.04.2021 на суму 819,42 грн, від 16.04.2021 на суму 1792,72 грн, від 20.04.2021 на суму 487,27 грн, від 30.07.2021 на суму 2577,33 грн, від 06.04.2021 на суму 617,14 грн, від 13.04.2021 на суму 703,24 грн, від 20.04.2021 на суму 619,60 грн, від 05.04.2021 на суму 550,62 грн, від 12.04.2021 на суму 315,90 грн, від 22.04.2021 на суму 397,38 грн, від 01.04.2021 на суму 1644,72 грн, від 05.04.2021 на суму 2491,08 грн, від 10.04.2021 на суму 1287,78 грн, від 15.04.2021 на суму 2294,88 грн, від 17.04.2021 на суму 2392,98 грн, від 22.04.2021 на суму 1796,40 грн, від 13.04.2021 на суму 289,98 грн, від 30.07.2021 на суму 822,90 грн, від 02.04.2021 на суму 1027,50 грн, від 07.08.2021 на суму 848,16 грн.

Водночас, суд зазначає, що надані позивачем документи, зокрема, акти звірки розрахунків свідчать про те, що усі описані відповідачем суми були враховані позивачем при обрахунку остаточної суми заборгованості за товар за договором, що становить 111 794,52 грн. У зв`язку з цим відповідні заперечення відповідача суд відхиляє.

З урахуванням наведених вище доказів судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату поставленого товару у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 111 794,52 грн, факт існування якої відповідачем відповідними засобами доказування не спростований.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 111 794,52 грн.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 111 794,52 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1018,81 грн за загальний період прострочення з 27.03.2021 по 18.03.2021 та інфляційні у розмірі 1788,70 грн за загальний період прострочення травень-липень 2021 року.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 2569,31 грн за загальний період прострочення з 27.03.2021 по 13.08.2021.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 10.1 Договору визначено, що у разі порушення Стороною Договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна Сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання, за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом, на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (зазначену правову позиція викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Отже, враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позивач підтвердив більш вірогідними доказами обставини наявності заборгованості відповідача у заявленому розмірі за договором, аніж це спростував відповідач.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" (вул. Олени Теліги, 15, м. Київ, 04112, ідентифікаційний код 35495114) на користь Приватного підприємства "Степанків" (вул. Ген. Курмановича, 9, м. Львів, 79040, ідентифікаційний код 42501471) борг у розмірі 111 794,52 грн, пеню у розмірі 2569,31 грн, 3% річних у розмірі 1018,81 грн, інфляційні у розмірі 1788,70 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06.12.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко