ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4091/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Підземне Місто" (61012, м. Харків, вул. Суздальські ряди, 9, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінновації" (61168, м. Харків, вул. Валентинівська, 12, )
про стягнення 197 053,86грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 181 905,36грн основного боргу, 2 853,75грн 3% річних, 12 294,75грн пені. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів № 4Р/12/19 від 27.12.2019 в частині здійснення своєчасної оплати наданих послуг з посиланням на ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 610, 612, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 12.10.2021 позовну заяву Комунального підприємства "Підземне Місто" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвала суду від 12.10.2021 отримана відповідачем - 19.10.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від учасників справи не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

27.12.2019 між Комунальним підприємством "Підземне Місто" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техінновації" (відповідач) укладено договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів № 4Р/12/19, відповідно до умов якого відповідач одержує від позивача послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів у підземних підвуличних пішохідних переходах, що знаходяться на балансі позивача та сплачує ці послуги.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів № 4Р/12/19 від 27.12.2019, якими сторони неодноразово погоджували вид реклами, кількість зображень, розмір, площу, назву підземного підвуличного пішохідного переходу, вартість експонування конструкції в місяць, а також п.4.1 договору щодо розміру оплати за послуги по наданню рекламних місць, викладали у новій редакції.

Ці додаткові угоди є невід`ємною частиною договору № 4Р/12/19 від 27.12.2019.

У п.1.2 договору зазначено, що розміщені відповідно до умов цього договору рекламоносії використовуються для розташування рекламного зображення.

За умовами п.4.2 договору відповідач зобов`язався здійснити перший платіж на поточний рахунок позивача протягом трьох днів після підписання договору. Поточні платежі, визначені цим договором, здійснюються відповідачем у формі передплати щомісячно у розмірі місячної оплати до 20-го числа розрахункового місяця (п.1.3 договору).

На підтвердження факту надання послуг за договором, відповідно до умов п.5.1 договору, сторонами оформлюється Акт прийому-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів у порядку та строки, визначені цим договором.

Відповідно до п.3.1.7 договору відповідач взяв на себе зобов`язання з 10 по 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, з`являтися в приміщення бухгалтерії позивача для підписання Акут приймання-передачі послуг по наданню місць для розміщення рекламних щитів.

У разі відмови від підписання вказаного Акту та/або неповернення відповідачем позивачу одного примірника акту, оформленого належним чином, ненадання до 20-го числа того ж місяця позивачу мотивованого письмового обґрунтування відмови від підписання акту, послуга вважається прийнятою відповідачем (п.5.3 договору).

Цей договір, за умовами п.9.1 договору, набуває чинності з моменту досягнення сторонами домовленості по всім істотним умовам та підписання сторонами тексту договору та діє до 31.12.2020. Послуги по цьому договору надаються з 01.01.2020 по 31.12.2020.

Також, сторонами до договору № 4Р/12/19 від 27.12.2019 укладено ряд додаткових угод про надання відповідачу можливості користуватися електричною енергією для здійснення своєї діяльності.

Так, відповідно до умов додаткової угоди № 45 від 21.12.2020 до договору № 4Р/12/19 від 27.12.2019 позивач зобов`язався надавати відповідачу можливість користуватися електричною енергією для здійснення своєї діяльності, а відповідач у строки, передбачені цією додатковою угодою сплачувати за використану активну та реактивну енергію, згідно з тарифами Акціонерного товариства "Харківобленерго", діючими на початок розрахункового періоду. Електроенергія відпускається для живлення світлової рекламної конструкції відповідача, що знаходиться в підземних підвуличних пішохідних переходах біля станцій метрополітену.

За умовами п.4.1 договору сторони погодили, що розрахунковим періодом вважається період з 01 числа кожного місяця по останнє число цього місяця.

Перший платіж вноситься на рахунок позивача згідно з встановленим лімітом, передбаченим п.2.1.3 цієї Угоди. Відповідач не пізніше 20 числа розрахункового місяця здійснює попередню оплату на наступний місяць в розмірі оплати за фактично використану електричну енергію в попередньому місяці (п.п.4.2, 4.3 договору).

Дана додаткова угода, відповідно до п.7.1, набирає чинності з 21.12.2020 і діє до закінчення терміну дії договору на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів № 4Р/12/19 від 27.12.2019.

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за договором та на його виконання надав відповідачу місця для розміщення рекламних щитів.

Відповідач, зобов`язання за договором в частині оплати за користування місцями для розміщення рекламних щитів належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 181 905,36грн.

Позивач неодноразово звертався на адресу відповідача з вимогами про сплату заборгованості, які залишені останнім без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач до теперішнього часу грошові кошти не сплатив, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити, що дані правовідносини виникли на підставі договору № 4Р/12/19 від 27.12.2019, який за своєю правовою природою є договором оренди.

Суд звертає увагу на те, що назву спірного договору № 4Р/12/19 від 27.12.2019 сторони визначили як договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламних щитів, та саме на існування правовідносин з надання послуг посилається позивач у позові, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, однак із предмету даного договору судом вбачається, що він є договором оренди.

Так, як вже було встановлено судом, у п.1.1 договору сторонами був визначений предмет договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати місця для розміщення рекламних щитів у підземних пішохідних переходах.

Відповідно до норм ч.2 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Таким чином, оскільки предметом спірного договору сторони передбачили надання місць для розміщення рекламних щитів, зазначений договір за своєю правовою природою є договором оренди, а тому до спірних правовідносин, що виникли на підставі договору № 4Р/12/19 від 27.12.2019 суд застосовує норми права, що регулюють орендні правовідносини.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. При здійсненні правосуддя судді повинні дотримуватись Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний перевірити чи здійснюється регулювання встановлених ним дійсних правовідносин сторін наведеними позивачем нормами права та самостійно застосувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини, незалежно від посилання на них учасників судового процесу, за винятком випадків, коли це змінює підстави позову (факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків спірного матеріального правовідношення). Самі ж норми матеріального права не є підставами позову.

Посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільки, застосовуючи інші норми права у спірних правовідносинах, не змінюється підстава позову.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.6 ст.283 Господарського кодексу України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Частинами 1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений ч.3 ст.285 Господарського кодексу України.

Позивач зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі та передав відповідачу в період з січня 2020 року по грудень 2020 року в оренду місця для розміщення рекламних щитів, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), наявними в матеріалах справи.

Зазначені акти підписані відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) загальна сума, яку відповідач повинен був сплатити позивачу за оренду майна та електричну енергію за період з січня по грудень 2020 року складає 616 249,08грн.

Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач в порушення умов договору зобов`язання в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів та інших платежів, передбачених умовами спірного договору не виконав, у зв`язку з чим з наданого позивачем розрахунку суми основного боргу, судом вбачається, що у відповідача перед позивачем з 14.04.2021 утворилась заборгованість з орендної плати та оплати за електричну енергію в розмірі 181 905,36грн.

Частиною 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач вимоги позивача не спростував, належних та допустимих доказів, які свідчать про належне виконання своїх зобов`язань за договором щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів не надав. В матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних на загальну суму 2 853,75грн за період з 21.03.2021 по 20.09.2021, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних за період з 21.03.2021 по 20.09.2021 (з урахуванням здійснених відповідачем часткових платежів) на суму 2 853,75грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 12 294,75грн за період з 21.03.2021 по 20.09.2021, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В силу ч.2 ст.20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Суд зазначає, що двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням договору відповідач прийняв на себе обов`язок вчасно сплатити оренду за надані позивачем місця, а позивач у свою чергу набуває права вимагати у відповідача вчасного здійснення оплати оренди та застосування до відповідача санкцій за невчасне виконання взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 6.2.1 договору визначено, що за здійснення несвоєчасного або не в повному обсязі перерахування оплати, передбаченої у п.п.4.1-4.3 договору, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (включаючи день оплати). Пеня починає нараховуватись з 1-го числа місяця, за який у відповідача виникла заборгованість.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу пеню за період з 21.03.2021 по 20.09.2021 на загальну суму 12 294,75грн.

Умовами договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме - поточні платежі здійснюються відповідачем у формі передплати щомісячно у розмірі місячної оплати до 20-го числа розрахункового місяця.

За приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки сторонами було погоджено сплату за місця для розміщення рекламних щитів щомісячно до 20-го числа розрахункового місяця, розрахунок пені повинен здійснюватись за кожен місяць окремо, починаючи з дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом вбачається, що заборгованість, на яку позивач нараховує пеню, утворилась за період із січня по грудень 2020 року, при цьому період нарахування пені позивачем зазначений із 21.03.2021 по 20.09.2021, що для окремих місяців заборгованості може перевищувати встановлений законом строк шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, оскільки позивачем не надано до позовної заяви жодних доказів, на підставі яких суд мав би змогу визначити правильні періоди прострочення відповідачем суми заборгованості за кожен місяць окремо (зокрема не додані докази часткових оплат), суд позбавлений можливості самостійно здійснити правильний розрахунок пені за обраний позивачем період, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінновації" (61168, м. Харків, вул. Валентинівська, 12, ) на користь Комунального підприємства "Підземне Місто" (61012, м. Харків, вул. Суздальські ряди, 9, ) - 181 905,36грн основного боргу, 2 853,75грн 3% річних, 2 771,38грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 12 294,75грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "06" грудня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк