РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2021Справа № 910/15441/21
Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" (04112, місто Київ, вул. Теліги Олени, будинок 6 літ. В) до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26) про стягнення 10 007,64 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.09.2021 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "УНІКА" до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" про стягнення 10007,64 грн. та 22.09.2021 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" 10 007,64 грн - як відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не відшкодував позивачу в повному обсязі матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/15441/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва було зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, з огляду на що ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 було надіслано сторонам 07.10.2021, про що свідчить відмітка канцелярії на звороті ухвали Господарського суду міста Києва від 23.09.2021.

12.10.2021 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття № 9-02/36976 від 12.10.2021 року за полісом ЕР 201626131.

27.10.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем не підтверджена фактична сума вартості проведеного відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , так як відсутні акти виконаних робіт, а розмір страхового відшкодування був розрахований на підставі рахунку СТО який, на переконання відповідача, не є належним та допустимим доказом у справі.

Окрім того, відповідач зазначив, що ним було здійснено власний розрахунок суми страхового відшкодування, який здійснений на основі ремонтної калькуляції ЦВ/21/2024 від 07.06.21р, складеної на базі програмного комплексу для визначення вартості матеріального збитку «Audatex» аварійним комісаром Колядою В.В, відповідно до якого сума, що підлягає сплаті позивачу складає 10204,36 грн, яка була виплачена останньому відповідно до платіжного доручення №17556 від 07.06.2021р, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити, з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Також представником відповідача подано заяву про зменшення витрат на правничу (правову) допомогу, з посиланням на те, що дана справа є малозначною та витрати в розмірі 6 000, 00 грн, порівняно із ціною позову і складністю справи, є неспівмірними та завищеними, а тому просить відмовити в їх стягненні.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив у відповідності до статті 166 Господарського процесуального кодексу України не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та АТ «Комерційний банк Приватбанк», Лізингоотримувач ОСОБА_7 (далі - Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № К3Н0СРS-19ВВ8DВ від 12.12.2019 року (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших законних підставах.

Строк дії договору дорівнює 12-ти місяцям з 12.12.2019 по 11.12.2020 включно (п.9 договору).

Цей договір продовжується на такий самий період на таких же умовах у разі сплати наступник страхових платежів, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити (п.10 договору).

Згідно до матеріалі справи даний договір діє до 12.12.2021 та був діючим на момент скоєння ДТП - 09.03.2021 року.

09.03.2021 року о 12 год. 20 хв. У м. Києві по вул. Залізничне шосе, 10 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі застрахованого автомобіля марки «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , а саме: водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення із автомобілем марки «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та завдало матеріальних збитків.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №013979 від 09.03.2021.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №752/7703/21 встановлено порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

10.03.2021 року страхувальник звернувся до позивача із заявою №00411456 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № К3Н0СРS-19ВВ8DВ та виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Відповідно до Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) №00411456 від 10.03.2021р, складеного ОСОБА_2 , було зазначено характер пошкоджень (назва деталей та опис пошкоджень) автомобіля марки «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно рахунку-фактури №64 від 10.03.2021, виставленого ФОП Лопата М.Г., вартість ремонту автомобіля марки «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , складає 22812,00 грн з ПДВ.

13.03.2021 року позивачем був складений та підписаний страховий акт №00411456, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 22812,00 грн.

На підставі складеного страхового акту №00411456 від 13.03.2021р позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № К3Н0СРS-19ВВ8DВ від 12.12.2019 року, перерахував страхувальнику АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ФОП Лопата М.Г. суму страхового відшкодування в розмірі 22812,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №207231 від 15.03.2021р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло пошкодження автомобіля марки «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 , але знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , відшкодовується ОСОБА_1 , який на законних підставах володів транспортним засобом марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки зворотного суду не доведено.

Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 09.03.2021р, суду не надано.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом №ЕР201626131, з Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ", предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , який був діючим на момент ДТП - 09.03.2021.

При цьому, згідно п.п. 1.1, 1.4 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 експлуатував автомобіль марки «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ".

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Вказаним договором (поліс №ЕР201626131) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн, франшиза - 2600,00 грн.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Господарський суд звертає увагу учасників справи, що у постанові від 04.07.2018р у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Так, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункти 73, 74 постанови).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) - на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. (ст. 29 Закону).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с * (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до п. 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення ЕЗ (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7років - для інших легкових КТЗ.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, строк експлуатації автомобіля «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , на дату ДТП складає більше 7 років (рік випуску - 2013).

На підтвердження розміру витрат позивачем було надано суду страховий акт №00411456 від 13.03.2021, акт огляду транспортного засобу (дефективна відомість) №00411456 від 10.03.2021, рахунок-фактури №64 від 10.03.21 на суму 22812,00 грн виставлений Фізичною особою-підприємцем - Лопатою М.Г. (СТО) та платіжне доручення №207231 від 15.03.2021.

Жодна запчастина не була поставлена під заміну та відповідно до рахунку-фактури також не було включено вартість нових складників, що підлягали заміні під час ремонту, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу до вартості ремонтно-відновлювальних робіт та вартості необхідних для ремонту матеріалів по формулі, зазначеній в п. 8.2 Методики.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів судом не встановлено наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу ««Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , при визначенні розміру страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Нyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 22812,00 грн, а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА", з метою досудового врегулювання спору, направило на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування №29677 вих. №1014 від 30.03.2021, яка отримана відповідачем 08.04.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

07.06.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» частково виплатило страхове відшкодування в розмірі 10204,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №17556 .

У зв`язку з лише частковою виплатою страхового відшкодування позивач звернувся із даним позовом до суду та просить стягнути з Відповідача решту суми в розмірі 10007,64 грн.

Так, предметом позовних вимог у даній справі є стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 10007,64 грн.

Відповідач щодо задоволення даного позову заперечує та посилається на те, що ним було здійснено власний розрахунок суми страхового відшкодування, який здійснений на основі ремонтної калькуляції ЦВ/21/2024 від 07.06.21, складеної на базі програмного комплексу для визначення вартості матеріального збитку «Audatex» аварійним комісаром Колядою В.В , відповідно до якого сума, що підлягає сплаті позивачу складає 10204,36 грн, яка була виплачена останньому відповідно до платіжного доручення №17556 від 07.06.2021, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити, з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

З вищевикладеного, суд зазначає наступне.

При визначенні коефіцієнту фізичного зносу аварійним комісаром застосовувалися виключно дані з системи Audatex. Однак, дана програма не має обов`язкового характеру та міститься серед переліку рекомендованих комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, наведеним у пункті 8 Методики.

Отже, суд не приймає в якості доказу ремонтну калькуляцію ЦВ/21/2024 від 07.06.21 складену аварійним комісаром Колядою В.В.

Окрім того, відповідач зазначав на тому, що позивачем не підтверджена фактична сума вартості проведеного відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , так як відсутні акти виконаних робіт, а розмір страхового відшкодування був розрахований на підставі рахунку СТО який, на переконання відповідача, не є належним та допустимим доказом у справі.

Щодо заперечень відповідача стосовно неналежності та недопустимості рахунків СТО, як доказів у справі, суд зазначає наступне.

З аналізу ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України та ст.ст. 25, 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що при здійсненні розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування (на підставі положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") слід виходити саме з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаної в рахунку, виставленому СТО, яким здійснено ремонт автомобіля, наведена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом №ЕР201626131 розміри лімітів відповідальності (130000,00 грн) та франшизи (2600,00 грн), суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 10007,64 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача

Окрім того, позивач просить стягнути на його користь витрати в сумі 6000,00 грн на професійну правничу допомогу.

Відповідач просить відмовити в задоволенні витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на те, що дана справа є малозначною та витрати в розмірі 6 000, 00 грн порівняно із ціною позову і складністю справи є неспівмірними та завищеними.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було долучено до матеріалів справи копії Договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, Додатку №1 від 16.09.2021 до Договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, Довіреність №1 від 16.09.21 виписана на Білоконь Інну Вікторівну (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серія РН №1639 від 21.05.19), рахунку №137 від 16.09.2021, Акт надання послуг №137 від 16.09.2021 та платіжне доручення №002732 від 16.09.2021 на суму 6 000,00 грн.

Судом встановлено, що Білоконь І.В є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

Згідно пунктом 1 додаткової угоди №1 від 16.09.2021 до договору про надання правової допомоги клієнт доручає, а АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» в особі заступника керуючого бюро, адвоката Білоконь І.В., надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Клаєнта за цивільним або господарським судочинством за таким переліком справ Клієнта: 1) дата випадку 01.02.21 страховий акт №00402148 (страхувальник ОСОБА_5 ); 2) дата випадку 26.02.21 страховий акт №00408931 (страхувальник ОСОБА_6 ); 3) дата випадку 11.05.21 страховий акт №00427078 (страхувальник Тимощенко Т..).

АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» в особі заступника керуючого бюро, адвоката Білоконь І.В., після одержання матеріалів (справ) від клієнта, клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг протягом 5 робочих днів на рахунок бюро у розмірі 6 000,00 грн. за кожну справу з переліку в безготівковій формі на підставі виставленого рахунку бюро, яке в свою чергу має здійснити такий чіткий перелік дій по кожній справі окремо, про що в подальшому звітує клієнту та на вимогу клієнта надсилає (надає) на його поштову (юридичну) адресу підтверджуючі документи та звіт про виконану роботу.

З акту надання послуг №137 від 16.09.2021 вбачається, що надана правова допомога складалась з: повний збір, аналіз та ознайомлення з усіма документами по страховій справі - 2000, 00 грн; дослідження та оцінка переданих клієнтом до бюро документів на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні, обрання способу захисту та інтересів клієнта - 1000, 00 грн; написання та подання позовної заяви до суду та копію відповідачу - 3000, 00 грн.

Загальна вартість робіт (послуг) складає 6000, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підставі виставленого адвокатським бюро рахунку №137 від 16.09.2021 здійснено оплату послуг адвоката згідно договору №1/20ю від 31.12.2020, що підтверджується платіжним дорученням №002732 від 16.09.2021 на суму 6 000,00 грн.

Розмір винагороди за надання правової допомоги позивачеві, який визначений у договорі з адвокатським об`єднанням як фіксована сума не може змінюватися в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами не співмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, а також не надав будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката (ставки/розмір гонорару за надання окремих видів правової допомоги) є явно завищеними на ринку юридичних послуг).

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині виплати страхового відшкодування, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 6 000, 00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 232, 233, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ"" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" (04112, місто Київ, вул. Теліги Олени, будинок 6 літ. В; ідентифікаційний код 20033533) суму страхового відшкодування у розмірі 10007 (десять тисяч сім) грн. 64 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2021

Суддя Владислав ДЕМИДОВ