РІШЕННЯ

03 грудня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/641/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Ранецької Л.А.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна", 49130, м. Дніпро, вул.Березинська, 24-А

до відповідача Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78", 46001, м. Тернопіль, вул. Руська, 23,

про стягнення 50 664,08 грн заборгованості.

за участі представників від:

позивача: не прибув;

відповідача: адвокат Гаврищук В.В., ордер серія ТР № 075890 від 26.11.2021.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" про стягнення заборгованості у розмірі 50 664,08 грн, з них 45 918, 47 грн сума основного боргу, 3 102,22 грн 30% річних та 1 643, 39 - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем, у порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки № 9/Т від 25.02.2020, у визначений строк, не проведено оплату поставленого товару, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 45 918,47 грн суми основного боргу, 1 643, 39 грн пені, 3 102,22 грн 30% річних.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06 жовтня 2021 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено дану справу до розгляду у судовому засіданні на 04 листопада 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04 листопада 2021 року відкладено розгляд справи № 921/641/21 на 15 листопада 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15 листопада 2021 року відкладено розгляд справи № 921/641/21 на 29 листопада 2021 року.

29.11.2021 суд ухвалив відкласти розгляд справи без постановлення окремого процесуального документу із зазначенням про постановлення ухвали про відкладення розгляду справи у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, на 03 грудня 2021 року о 10:00 год., про що присутній представник відповідача повідомлений під розписку, а позивачу надіслано відповідну ухвалу.

В судове засідання 03.12.2021 прибув повноважний представник відповідача, однак письмового відзиву на позов комунальним підприємством не подано.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 03.12.2021 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Разом з тим, 02.12.2021 на адресу суду від Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" надійшло клопотання від 01.12.2021 (вх.№9843 від 02.12.2021) про долучення доказів, відповідно до якого відповідач просить поновити строк для подачі доказів, оскільки останні не могли бути подані раніше, так як отримані значно пізніше після відкриття провадження у справі, та долучити до матеріалів справи копію Акту звіряння від 01.10.2021, копію накладної на повернення від 21.10.2021 № 13648 на суму 13077,19 грн, копію накладної на повернення від 21.10.2021 № 13649 на суму 3375,10 грн, копію накладної на повернення від 21.10.2021 № 13650 на суму 4326,01 грн, копію накладної на повернення від 21.10.2021 № 13651 на суму 727,80 грн, копію платіжного доручення від 29.11.2021 № 10735.

Також, відповідачем 02.12.2021 подано до суду пояснення (вх. № 9842 від 02.12.2021) відповідно до якого Комунальне підприємство Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" зазначає, що між сторонами підписано акт звіряння від 01.10.2021, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 45 907,47 грн, тобто станом на дату подачі позову була наявна менша сума заборгованості, яка визнана сторонами (позивачем заявлено 45 918,47 грн), відтак менша пеня та 30% річних.

Окрім того, у поясненні відповідач вказує, що в жовтні 2021 між сторонами було проведено повернення отриманого за договором поставки від 25.02.2020 товару на загальну суму 21 506,11 грн, а також згідно платіжного доручення від 29.11.2021 № 10735 відповідачем погашено остаточну заборгованість в розмірі 24 401, 76 грн. Тобто станом на 29.11.2021 заборгованість за поставлений товар відсутня.

Також, відповідач вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною та не погоджується із вимогами позивача про відшкодування гонорару успіху.

У свою чергу, позивачем 03.12.2021 на електронну адресу суду подано клопотання від 02.12.2021 (вх. № 9865 від 03.12.2021) про відмову від частини позовних вимог та заперечення від 02.12.2021 (вх. № 9864 від 03.12.2021) щодо пояснення відповідача.

Відповідно до даних документів Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна", у зв`язку із частковою проплатою та поверненням товару відповідачем, відмовляється від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 45 918, 47 грн. Однак, позивач підтримує позовні вимоги про стягнення із відповідача 3 102, 22 грн 30% річних, 1 643, 39 грн пені, витрат по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн та 3 000,00 грн в якості відшкодування гонорару успіху.

При цьому, позивач вказує на те, що відповідачем не було наведено доводів та доказів нерозумності витрат на професійну правничу допомогу, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значення для позивача, відтак загальна сума витрат на адвокатські послуги передбачена договором та не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, а також враховано усні пояснення представника відповідача в судовому засіданні.

03 грудня 2021 року справу розглянуто по суті та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне.

25.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (надалі Позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" (надалі Відповідач, Покупець) було укладено договір поставки № 9/Т (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. даного Договору, Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю непродовольчі товари відповідно до поданого Покупцем замовлення, а Покупець зобов`язується приймати товари та своєчасно оплачувати їх вартість.

Отже, між сторонами виникли правовідносини що регулюються положеннями ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору та відповідно до видаткових накладних, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Позивач здійснив поставку Товару Відповідачу на загальну суму 133 569, 15 грн.

Частина 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із ч.2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до проведених оплат, Відповідач частково розрахувався за поставлений Товар у розмірі 87 650,68 грн.

Таким чином, станом на 23 вересня 2021 року сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором складає 45 918,47 грн.

В той же час, відповідач заперечує проти основного боргу в сумі 45 918, 47 грн та зазначає, що відповідно до підписаного сторонами акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.10.2021 по 31.10.2021 сума основного боргу становить 45 907, 87 грн.

З цього приводу суд відзначає, що борг в сумі 45 918,47 грн позивачем визначений станом на момент звернення до суду (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті 28.09.2021) тоді як звіряння взаємних розрахунків проведено за період з 01.10.2021 по 31.10.2021.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.12.2020 у справі № 916/499/20, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018р. у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Отже, враховуючи, що позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 133 569, 15 грн, первинних документів, які засвідчують здійснення усіх господарських операцій (поставку всього товару та здійснення часткової проплати) в тому числі в проміжку часу від моменту звернення до суду і до проведення взаєморозрахунків, сторонами до матеріалів справи не додано, а тому суд вважає, що станом на момент ухвалення рішення сума основного боргу становить 45 918,47 грн.

Відповідно до п. 4.3. Договору, Покупець сплачує 100 (сто) % вартості кожної партії товару на протязі 90 (дев`яносто) календарних днів з моменту отримання товару.

Положення ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачають, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, як вбачається із наявних у справі документів, в жовтні 2021 між сторонами було проведено повернення отриманого за договором поставки від 25.02.2020 товару на загальну суму 21 506,11 грн, що підтверджується копією накладної на повернення від 21.10.2021 № 13648 на суму 13077,19 грн, копією накладної на повернення від 21.10.2021 № 13649 на суму 3375,10 грн, копією накладної на повернення від 21.10.2021 № 13650 на суму 4326,01 грн, копією накладної на повернення від 21.10.2021 № 13651 на суму 727,80 грн.

Окрім того, відповідно до платіжного доручення від 29.11.2021 № 10735, копія якого знаходиться в матеріалах справи, відповідачем погашено заборгованість перед позивачем в розмірі 24 401, 76 грн.

В той же час, позивачем 03.12.2021 на електронну адресу суду подано клопотання від 02.12.2021 (вх. № 9865 від 03.12.2021) про відмову від частини позовних вимог, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна", у зв`язку із частковою проплатою та поверненням товару відповідачем, відмовляється від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 45 918, 47 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Положеннями ч. 5 ст. 191 ГПК України передбачено, що суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

При цьому, суд зазначає, що ч. 3 ст. 231 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, провадження у справі № 921/641/21 в частині стягнення 45 918, 47 грн основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Також позивачем за несвоєчасну оплату товару нараховані відповідачу 3 102,22 грн 30% річних та 1 643,39 грн пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно пункту 5.2 договору, за несвоєчасну оплату товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 5.5 договору за порушення грошового зобов`язання щодо оплати Товарів Покупець сплачує Постачальнику 30 % річних від простроченої суми заборгованості відповідно до статті 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та 30% річних, суд встановив, що останні розраховано арифметично вірно, обґрунтовано у відповідності до приписів чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення 3 102,22 грн - 30% річних та 1 643,39 грн - пені підлягають задоволенню.

При цьому, враховуючи здійснений судом перерахунок та ненадання зі сторони відповідача власного розрахунку, судом не приймаються твердження відповідача про те, що суми 30% річних та пені мають бути менші.

Разом з тим, при ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (п.5 частини 1статті 237 ГПК України).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Статтею 126 ГПК України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 3 - 6 статті 126 ГПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерії складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кваліфікації і досвіду адвоката, ціну позову, керуватися принципами розумності та справедливості.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути із відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн та 3 000, 00 грн в якості відшкодування гонорару успіху.

Як встановлено судом 10.09.2021 між ТОВ "Долфі-Україна" та адвокатом Горець О.А. укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги оплата послуг здійснюється шляхом сплати 100% вартості послуг протягом 10 календарних днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили. (п. 4.1 Договору).

Додатковою угодою № 1/1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 10.09.2021 визначена вартість послуг, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу складають 1 500,00 грн за 1 годину роботи.

Адвокатом Горець О.А. та ТОВ "Долфі-Україна" 23.09.2021 підписано акт прийому-передачі послуг за зазначеним вище договором, відповідно до якого адвокатом витрачено 7 години: 3 година на аналіз матеріалів справи та 4 години на підготовку та подачу позовної заяви до Господарського суду Тернопільської області. Загальна вартість послуг склала 10 500,00 грн.

Крім того, п. 4.4. Договору про надання правової допомоги та п.4.2. Додаткової угоди до Договору від 10.09.2021 сторонами погоджено, що у разі, якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості у повній сумі), Клієнт додатково сплачує Адвокату гонорар у розмірі 3 000 (чотири тисячі) грн.

Велика Палата Верховного Суду, правові висновки якої є обов`язковими для врахування судом першої інстанції в силу частини 4 статті 236 ГПК України, вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року в справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що в заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року в справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" в сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Враховуючи зазначене, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема в випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковим для суду. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічні правові висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Тобто, судові витрати на професійну правничу допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Суд, беручи до уваги ступінь складності даної справи (малозначність спору, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг (включаючи підготовку справи до розгляду та подачу позову до суду) (при цьому, за висновком судом, обсяг часу, затраченого адвокатом у ході представництва інтересів клієнта під час судового розгляду спору не є значним), з огляду на те, що розгляд справи здійснювався судом за правилами спрощеного позовного провадження, із врахуванням ціни заявленого позову (50 664, 08 грн), відмови позивача від частини позовних вимог, часткове задоволення позовних вимог, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України, вирішив покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог відшкодування в якості гонорару успіху в сумі 282,00 грн, а також 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, позивачу, за рахунок відповідача, має бути відшкодований сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 213,38грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 73, 74, 79, 86, 129, 231, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78" (46001, м. Тернопіль, вул. Руська, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (, індекс 49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24-А):

3 102 (три тисячі сто дві) грн 22 коп. - 30% річних,

1 643 (одну тисячу шістсот сорок три) грн 39 коп. пені;

213 (двісті тринадцять) грн 38 коп. витрат по оплаті судового збору;

3000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу;

282 (двісті вісімдесят дві) грн 00 коп. відшкодування в якості гонорару успіху.

3. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Закрити провадження у справі № 921/641/21 в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 45 918, 47 грн.

5. Копію рішення надіслати рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення:

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна", 49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 24-А;

- Комунальному підприємству Тернопільської обласної ради "Тернопільська обласна аптека №78", 46001, м. Тернопіль, вул. Руська, 23.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 06.12.2021.

Суддя Н.В. Охотницька