ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"22" листопада 2021 р. Справа№ 920/695/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Шаптали Є.Ю.

Секретар судового засідання: Безрадна А.Л.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 22.11.2021

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16 (суддя Зайцева І.В., м. Суми, повний текст рішення складено 31.08.2016)

за позовом Фізичної особи-підприємця Корніцького Владислава Олександровича

до Сумської міської ради

проскасування рішення та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки

За результати розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16 позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сумської міської ради від 24.02.2016 № 407-МР "Про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки ФОП Корніцькому В.О."

Визнано укладеною додаткову угоду № 1 від 27.05.2016 між Сумською міською радою та фізичною особою-підприємцем Корніцьким Владиславом Олександровичем до договору оренди земельної ділянки від 26.12.2005 (державна реєстрація договору оренди земельної ділянки 23.02.2006 за №22), посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П. за реєстровим № 7748, про його поновлення та внесення змін до нього в редакції, вказаній у рішенні Господарського суду Сумської області від 29.08.2016.

Стягнуто з Сумської міської ради на користь Приватного підприємця Корніцького Владислава Олександровича 2 756,00 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

25.06.2021 відповідно до штампу відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду проставленого на титульному аркуші апеляційної скарги) ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 / скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування порушення його прав та інтересів скаржник зазначає, що рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16, зокрема, є безпідставним поновлення договору оренди земельної ділянки, Фізична особа - підприємець Корніцький Владислав Олександрович у незаконний спосіб набув права оренди частиною земельної ділянки, яка є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить мені як співвласнику будинку, чим обмежено скаржника право власності на будинок та право вільного користування прибудинковою територією.

У п. 1.3. Договору оренди землі від 26.12.2015 зазначено, що частина земельної ділянки кадастровий номер 0:05:007:0110,площею 0,0100 га, яку передано в оренду Фізичній особі - підприємцю Корніцькому Владиславу Олександровичу є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Крім того, саме на підставі оскаржуваного рішення було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право оренди за позивачем.

З огляду на зазначене, скаржник вважає, що місцевий господарський повинен був з`ясувати питання про причини прийняття Сумською радою рішення про відмову у поновленні Договору оренди земельної ділянки, а також чи не вирішується вказаним рішенням питання про права та інтереси інших осіб, зокрема, співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , так як з наявних додатків до договору чітко визначено, що межа переданої в оренду земельної ділянки проходить по стіні багатоквартирного житлового будинку, що прямо перешкоджає співвласникам користуватись будинком та прибудинковою територією.

Також зазначає про те, що рішення місцевого господарського суду було прийнято із порушенням норм матеріального права, зокрема, ч.ч.1-3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а також не враховано Висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №709/433/17, від 10.04.2018 у справі №594/376-17-ц та від 21.11.2018 у справі №530/1212/17, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями 05.07.2021 справу № 920/695/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_2, судді Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-07/662/21 від 01.11.2021 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_2 , з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставки, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 920/695/16.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного господарського суду від 04.11.2021 у справі №920/695/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі № 920/695/16 прийняти до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Шаптала Є.Ю.; розгляд справи № 920/695/16 призначено на 22.11.2021.

02.08.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

29.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких позивач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16- без змін.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

У силу приписів ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яке ще не вчинена.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 906/72/16.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у межах строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 про відкриття апеляційного провадження у даній справі (до 27.07.2021), учасники справи не звертались до Північного апеляційного господарського суду із заявами про продовження строків для подання відзивів на апеляційні скарги, пояснень, клопотань, заперечень.

З урахуванням викладеного, документи пояснення позивача), яке подано після закінчення процесуального строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 12.07.2021 у даній справі, без клопотань про продовження цього строку, залишаються судом без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

У судовому засіданні 22.11.2021 представник позивача просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16- без змін.

У судове засідання скаржник та відповідач не з`явилися, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином.

Заяв/клопотань від скаржника та відповідача про відкладення розгляду справи через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що скаржник та відповідач належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що їх явка обов`язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи та без участі представників скаржника та відповідача.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом з тим судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 06.12.2018 у справі № 910/22354/15, від 08.09.2020 у справі № 910/12279/18.

Суд апеляційної інстанції у даній справі встановив, що ОСОБА_1 не є учасником у даній справі, а оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у даній справі не було вирішено питання про його права, у тому числі обмеження права власності скаржника на будинок та чи обмеження права вільного користування прибудинковою територією, у зв`язку поновленням договору оренди земельної ділянки, інтереси та (або) обов`язки, і таке судове рішення першої інстанції не зачіпає безпосередньо права та обов`язки скаржника. Крім того, оскаржуване рішення суду першої інстанції, зокрема, його мотивувальна та резолютивні частини, не містять будь яких відомостей щодо ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки оскаржуваним судовим рішенням питання про права, у тому числі обмеження права власності скаржника на будинок та чи обмеження права вільного користування прибудинковою територією, інтереси та (або) обов`язки скаржника не вирішувалися, суд апеляційної інстанції вважає наявні у даному випадку підстави, передбачені пунктом 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, для закриття апеляційного провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»

багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;

співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;

частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За приписами ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, будь-яка територія набуває статусу прибудинкової виключно за умов, якщо вона: визначена актом на право власності або користування земельною ділянкою; призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

Статтею 79 Земельного кодексу України визначено поняття земельної ділянки, а саме: земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Як визначено положеннями Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 29.12.2011 № 389, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

До складу прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку можуть входити (у разі наявності):

вимощення навколо житлового будинку;

смуга озеленення вздовж стін житлового будинку, місцевий проїзд, тротуар та смуга вздовж фасаду без входів, яка забезпечує проїзд пожежних машин;

майданчики, які призначені для обслуговування мешканців тільки цього будинку, для відпочинку біля входів в житловий будинок, для ігор дітей дошкільного і молодшого шкільного віку, відпочинку населення, занять фізкультурою, а також території зелених насаджень, пішохідні доріжки, що сполучують вказані майданчики між собою;

майданчики для сміттєзбірників;

майданчики для господарських будівель та споруд;

спеціально обладнані майданчики для паркування автомобілів, що належать мешканцям будинку;

в`їзди та виїзди підземних гаражів і автостоянок (у разі їх наявності).

У межах кожної прибудинкової території не обов`язково можуть бути розміщені всі зазначені нормативні її елементи, але мінімально допустима величина прибудинкової території не може бути меншою за територію технічного обслуговування відповідного багатоквартирного житлового будинку, якщо зазначене можливе в існуючій забудові.

На території технічного обслуговування багатоквартирного будинку доцільно створити умови щодо забезпечення:

технічної безпеки виконання робіт з утримання, поточного ремонту конструктивних елементів будинку та інженерних мереж;

вільного доступу комунальних та інших служб для утримання будинку, ремонту інженерних мереж, ліквідації аварійних та надзвичайних ситуацій.

Розміри та конфігурації земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, рекомендується визначати:

Для новобудов:

на підставі документів, які підтверджують відведення земельної ділянки під забудову або детального плану території мікрорайону (кварталу) з визначенням прибудинкових територій.

Для існуючої забудови:

для окремих житлових будинків - на підставі проекту прибудинкової території;

для групи будинків - на підставі детального плану території в межах кварталу.

Розроблена проектна документація щодо визначення прибудинкової території може бути підставою для розробки землевпорядної документації, а також правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків.

Погодження документації прибудинкової території може здійснюватись у порядку, визначеному органом місцевого самоврядування.

Ініціювання питань щодо визначення прибудинкової території можуть здійснювати підприємства, організації, які утримують та обслуговують житловий фонд, об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельні кооперативи або інші юридичні чи фізичні особи, які за дорученням власника виконують функції з управління будинком.

Відповідні органи місцевого самоврядування можуть виступати замовником розробки документації та визначати її вид (детальний план території та/або проект прибудинкової території).

Визначення виконавця робіт з розробки документації прибудинкової території багатоквартирного будинку можуть здійснювати органи місцевого самоврядування.

Водночас, відповідно до з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником земельної ділянки за кадастровим номером :05:007:0110 (об`єкт оренди за договором оренди земельної ділянки) є Сумська міська рада.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю та не є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку, в якому скаржнику на праві власності належить квартира.

Доказів того, що частина земельної ділянки (яка передана відповідачем позивачу в оренду) є частиною прибудинкової території багоквартирного будинку (у якому скаржнику на праві власності належить квартира), скаржником не надано.

З огляду на зазначене скаржником не надано доказів, які є необхідним для визначення можливого обсягу порушених позивачем прав скаржника на користування прибудинковою територією, та яким чином здійснюється таке порушення, у зв`язку з поновленням договору оренди земельної ділянки.

З огляду на зазначені вище обставини та те, що рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 не порушувало права скаржника на час ухвалення оскаржуваного рішення та не порушує і не впливає на права, обов`язки та охоронювані законом інтереси заявника на час звернення з апеляційною скаргою, скаржник не може бути залучений до участі у справі у якості третьої осіб, а рішення суду першої інстанції за цією апеляційною скаргою не підлягає перегляду апеляційним судом.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку, ОСОБА_1 не має права на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі, тобто відсутній суб`єкти апеляційного оскарження, що унеможливлює не тільки розгляд апеляційної скарги такої особи, а й інших заяв, клопотань такої особи, поданих у даному апеляційному провадженні.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду закрито апеляційне провадження у порядку п.3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, тобто оскаржуване рішення залишено без змін, а тому дія рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16 підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 264 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2016 у справі №920/695/16.

3. Справу №920/695/16 повернути до Господарського суду Сумської області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст.ст. 287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 30.11.2021.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б. Михальська

Є.Ю. Шаптала