СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Харків Справа № 922/1231/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В. , суддя Шевель О.В.;

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ерфолг ВД77" (вх.№2991Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі №922/1231/21 (повний текст рішення складено та підписано 06.09.2021 суддею Пономаренко Т.О. у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом фізичної особи-підприємця Войтюка Олександра В`ячеславовича,

с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області,

до Приватного підприємства "Ерфолг ВД77", м.Харків,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, фізичної особи ОСОБА_1 , м.Харків,

про відшкодування збитків у порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

07.04.2021 фізична особа-підприємець Войтюк Олександр Вячеславович звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Ерфолг ВД77", в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства "Ерфолг ВД77" завданні збитки у порядку регресу у розмірі 3280,23 грн, а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8644,50 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на порушення відповідачем вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у частині відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги на яке перейшло до позивача на підставі договору про відступлення права вимоги.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі №922/1231/21 позовні вимоги фізичної особи-підприємця Войтюк Олександра В`ячеславовича до Приватного підприємства "Ерфолг ВД77" задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача завданні збитки у розмірі 3280,23 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, посилаючись на норми чинного законодавства, мотивував його тим, що страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. Грошові кошти у розмірі 3280,23 грн були перераховані ПАТ "СК "ВУСО" згідно з заявою страхувальника на рахунок у АТ КБ "ПриватБанк" відповідно до платіжного доручення №16335 від 20.07.2018, а, отже, до ПАТ "СК "ВУСО" перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, саме, у межах суми 3280,23 грн. Разом з цим, господарським судом встановлено, що 22.02.2021 між ПрАТ "СК "ВУСО" (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем Войтюком Олександром В`ячеславовичем (новий кредитор) укладено договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги. Прямої норми заборони заміни кредитора правонаступником у відносинах, які виникли із договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинне законодавство України не містить. Договір обов`язкового страхування наземного транспорту №АК/3385179 від 09.03.2017, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик) та Приватним підприємством "Ерфолг ВД77" (страхувальник), такої заборони також не передбачає. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Інших обмежень права кредитора на укладення договору уступки вимог законодавство не містить. Ураховуючи те, що відповідний договір про відступлення права вимоги на час розгляду даного спору не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, суд виходив з принципу правомірності цього правочину, а відтак дійшов висновку, що до позивача перейшло право вимоги відшкодування збитків у порядку регресу за договором обов`язкового страхування наземного транспорту №АК/3385179 від 09.03.2017, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик) та Приватним підприємством "Ерфолг ВД77" (страхувальник). Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Isuzu", державний реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", застрахована у ПАТ "СК "ВУСО", право вимоги якого перейшло до фізичної особи-підприємця Войтюка Олександра В`ячеславовича згідно з договором про відступлення права вимоги №10/03/2020 від 10.03.2020. Господарський суд зазначив, що відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст.19 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст.1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. За наведених обставин у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування. З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що страховий акт №06930-24 від 20.07.2018 та платіжне доручення №16335 від 20.07.202018 є достатніми доказами фактично здійснених витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Ураховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, господарський суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача витрат по оплаті страхового відшкодування у розмірі 3280,23 грн. При цьому господарський суд відхилив доводи відповідача про те, що даний позов повинен пред`являтися до ОСОБА_1 як водія транспортного засобу, оскільки відповідно до постанови Київського районного суду міста Харкова від 26.06.2018 у справі №640/9563/18 ОСОБА_1 є водієм Приватного підприємства "Ерфолг ВД77", транспортний засіб якого було застраховано в ПАТ "СК "ВУСО".

Відповідач з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у даній справі, у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає таке:

-ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції у порушення вимог ст.74, 76-78, 80, 236 Господарського процесуального кодексу України, не з`ясував обставини набуття позивачем як новим кредитором права вимоги за договором №10/03/2020 про відступлення права вимоги. Апелянт стверджує, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази виконання ФОП Войтюком О.В. його обов`язку з оплати, з огляду на що до останнього як до нового кредитора не перейшло право вимоги у порядку регресу за страховим полісом АК/3385179 від 09.03.2017 та за договором №10/03/2020 про відступлення права вимоги від 10.03.2020;

- господарським судом до спірних правовідносин не застосовані норми підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» може виникнути тільки у суб`єкта відносин, який є страховиком у конкретному страховому випадку та може бути реалізована виключно страховиком.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Ерфолг ВД77" (вх.№2991Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі №922/1231/21. Встановлено строк позивачу та третій особі для подання відзиву на апеляційну скаргу чи інших заяв та клопотань у справі №922/1231/21 протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕРФОЛГ ВД77" на рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі №922/1231/21 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

23.10.2021 від ФОП Войтюка О.В. до суду надійшов відзив (вх.№12153) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що для проведення операцій, пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, фізичної особи-підприємці - платники єдиного податку першої -третьої груп не можуть використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються ними для власних потреб. Позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що оплата коштів згідно з умовами договору №10/03/2020 від 10.03.2020 здійснена з власних рахунків гр. ОСОБА_2 , а не ФОП Войтюка О.В., є помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи. Доводи апелянта про те, що регресний позов до нього мав пред`являти страховик, а не ФОП Войтюк О.В., є помилковими, оскільки це є правом страховика, а не обов`язком. Страховик вправі відступити своє право на звернення з вимогою до боржника про повернення вже виплаченого страхового відшкодування, оскільки таке право виникло на підставі норм закону, є деліктним і входить до групи позадоговірних зобов`язань. Обов`язок з відшкодування шкоди виникає у завдавача внаслідок його поведінки, яка призводить до заподіяння збитків потерпілій стороні і врегульовується чинним законодавством. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Відповідно до ст.1272 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникам під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Заподіювач шкоди - гр. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Ерфолг ВД 77», дана обставина стороною не заперечується, а, отже, обов`язок з вішкодування завданих збитків в силу вимог закону покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, з яких убачається, що ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 про відкриття провадження у даній справі позивач отримав 15.10.2021, 18.10.2021 та відповідач - 22.10.2021 (а.с.133-135, том 2).

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

09.03.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик) та Приватним підприємством "Ерфолг ВД77" (страхувальник) укладено договір обов`язкового страхування наземного транспорту №АК/3385179 (надалі - поліс) (а.с.23-25, том 1).

Згідно з полісом страховик зобов`язався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме, автомобіля "Isuzu", державний реєстраційний номер " НОМЕР_1 ".

15.05.2018 у місті Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Isuzu", державний реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", під керуванням гр. ОСОБА_1 , та автомобіля "Honda", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №894549 від 29.05.2018 (а.с.17-20, том 1).

У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб "Honda", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ".

23.05.2018 із заявою про подію з ознаками страхового випадку до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" звернулась потерпіла сторона (а.с.26-27, том 1).

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 26.06.2018 у справі №640/9563/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.22 т.1).

З вищезазначеної постанови убачається, що водій Приватного підприємства "Ерфолг ВД77" Гриньов С.В. 15.05.2018 о 12.20 год. у м.Харкові по вул.Пушкінській, 83, керуючи автомобілем "Isuzu", державний реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем "Honda", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", після чого покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, у результаті чого вчинив правопорушення, передбачене ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу "Honda", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", організований огляд автомобіля на підставі чого складено відповідний акт (а.с.31-32, том 1).

Згідно з ремонтною калькуляцією №877352 від 06.06.2018 вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Honda", державний реєстраційний номер " НОМЕР_2 ", склала 8733,55 грн (а.с.33-36, том 1).

Факт дорожньо-транспортної пригоди 15.05.2018 визнаний ПрАТ СК "ВУСО" страховим випадком, що підтверджується страховим актом №06930-24 від 20.07.2018 (а.с.37, том 1).

На підставі ремонтної калькуляції співробітниками ПрАТ СК "ВУСО" зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у сумі 3280,23 грн, що підтверджується платіжним дорученням №16335 від 20.07.2018 (а.с.37, том 1).

22.02.2021 між ПрАТ "СК "ВУСО" (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем Войтюком Олександром В`ячеславовичем (новий кредитор) укладено договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги (надалі - договір) (а.с.2-10, том 2).

Відповідно до пункту 2.1 договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно з цим договором, складає: 1053082,73 грн, згідно з Реєстром прав вимог, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у додатку 1 до цього договору. Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за договорами страхування) підписується сторонами/уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за договорами страхування) передається первісним кредитором новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за договорами страхування, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії.

Відповідно до пункту 3.1 договору оформлення відступлення права вимоги відбувається в такому порядку:

Права вимоги відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором.

Для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги, що відступаються, первісний кредитор передає новому кредитору документацію у порядку та строки, що передбачені цим договором.

Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань).

Відповідно до пункту 10.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Даний договір підписаний сторонами.

Як стверджує позивач, до нього перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків у порядку регресу (а.с.38-39, том 1), але відповідач не проводив ніяких платежів. У зв`язку з тим, що відповідач не погасив заборгованості у добровільному порядку, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст.979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У частині 1 статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

У даній справі спір виник з приводу відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором обов`язкового страхування наземного транспорту.

Згідно зі ст.512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази виконання ФОП Войтюком О.В. його обов`язку з оплати, з огляду на що, до останнього як до нового кредитора не перейшло право вимоги у порядку регресу за страховим полісом АК/3385179 від 09.03.2017 та за договором №10/03/2020 про відступлення права вимоги від 10.03.2020.

Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з заявою страхувальника грошові кошти у розмірі 3280,23 грн перераховані ПАТ "СК "ВУСО" на рахунок у АТ КБ "ПриватБанк" відповідно до платіжного доручення №16335 від 20.07.2018 (а.с.37, на звороті, том 1), а, отже, до ПАТ "СК "ВУСО" перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, саме, у межах суми 3280,23 грн.

Разом з цим, як правильно встановлено судом, 10.03.2020 між ПрАТ "СК "ВУСО" (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем Войтюком Олександром В`ячеславовичем (новий кредитор) укладено договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги.

Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Скаржником не оспорюється погодження сторонами договору про відступлення права вимоги від 10.03.2021 №10/03/2021 істотних умов для договорів такого виду обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора.

Закріплена у статті 204 Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, пов`язані безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини 3 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Також чинне законодавство не містить норми права, яка б забороняла заміну кредитора правонаступником у відносинах, які виникли із договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, договір обов`язкового страхування наземного транспорту №АК/3385179 від 09.03.2017, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик) та Приватним підприємством "Ерфолг ВД77" (страхувальник), такої заборони також не передбачає.

Інших обмежень права кредитора на укладення договору уступки права вимоги чинне законодавство також не містить.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини 1 ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням викладеного, доводи апелянта про те, що господарський суд не з`ясував обставини набуття позивачем як новим кредитором права вимоги за договором №10/03/2020 про відступлення права вимоги відхиляються колегією суддів як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що договір про відступлення права вимоги на час розгляду справи не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, виходячи з принципу правомірності цього правочину, до позивача перейшло право вимоги відшкодування збитків у порядку регресу за договором обов`язкового страхування наземного транспорту №АК/3385179 від 09.03.2017, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик) та Приватним підприємством "Ерфолг ВД77" (страхувальник).

З матеріалів справи убачається, що позивач реалізував своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування на суму 3280,23 грн, оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останній надав згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

Згідно з частиною 2 ст.999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Водночас, як передбачено приписами частини 3 ст.985 Цивільного кодексу України особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 ст.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 ст.22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст.29); відповідно до пункту 32.4, 32.7 ст.32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 ст.12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст.29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено ст.1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу "Isuzu", державний реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", застрахована в ПАТ "СК "ВУСО", право вимоги якого перейшло до фізичної особи-підприємця Войтюк Олександра В`ячеславовича згідно з договором про відступлення права вимоги №10/03/2020 від 10.03.2020.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст.19 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст.1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Крім того, згідно з абзацем 2 пункту 36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що господарським судом до спірних правовідносин не застосовані норми підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» може виникнути тільки у суб`єкта відносин, який є страховиком у конкретному страховому випадку та може бути реалізована виключно страховиком.

Ураховуючи обставини переходу до фізичної особи-підприємця Войтюка Олександра В`ячеславовича згідно з договором про відступлення права вимоги №10/03/2020 від 10.03.2020 права вимоги відшкодування збитків у порядку регресу за договором обов`язкового страхування наземного транспорту №АК/3385179 від 09.03.2017, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик) та Приватним підприємством "Ерфолг ВД77" (страхувальник), колегія суддів зазначає, що у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що порядок сплати за договором про відступлення права вимоги не заперечувався відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що страховий акт №06930-24 від 20.07.2018 та платіжне доручення №16335 від 20.07.202018 є достатніми доказами фактично здійснених витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок суми витрат по виплаті страхового відшкодування, які підлягають стягненню з відповідача, зазначає, що даний розрахунок є арифметично правильним.

Ураховуючи вказані обставини та відсутність у матеріалах справи доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем, господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача затрат по оплаті страхового відшкодування у розмірі 3280,23 грн.

Щодо задоволених судом першої інстанції вимог у частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн заявник апеляційної скарги не наводить доводів у спростування їх правильності та обґрунтованості, а тому в силу приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України та за умови, що позивачем оскаржується рішення по суті заявлених вимог, яке не підлягає зміні або скасуванню, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду та перерозподілу судових витрат за результатом апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що відповідно до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Керуючись статтями 254, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ерфолг ВД77" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.08.2021 у справі №922/1231/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.12.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель