РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2021Справа № 910/13998/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (м. Київ)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ)

про стягнення 110.426,35 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 380.426,35 грн, з яких: 356.792,40 грн основного боргу, 5.454,52 грн відсотків річних та 18.179,43 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 53-122-13-20-10030 від 28.09.20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.21. відкрито провадження у справі № 910/13998/21 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

З підстав відсутності фінансування означену ухвалу було скеровано сторонам 06.10.21., та отримано позивачем - 11.10.21., відповідачем - 11.10.21.

24.09.21. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву.

13.10.21. відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі в частині основного боргу в сумі 170.000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Означене клопотання було скеровано позивачу 12.10.21. та отримано останнім 18.10.21.

Проте, станом на 28.10.21. даної ухвали позивачем не подано до суду жодних пояснень щодо такого клопотання та не подано на виконання вимог пункту 7 ухвали Господарського суду мста Києва від 01.09.21. про відкриття провадження в даній справі, жодних повідомлень.

За викладеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.21. зобов`язано позивача у строк п`ять днів з дати отримання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо тверджень відповідача про сплату ним суми основного боргу в частині (письмові пояснення щодо клопотання про закриття провадження у справі в частині) та докази оплати відповідачем грошових коштів за спірний період, в тому числі після відкриття провадження в даній справі (на виконання п. 7 ухвали Господарського суду мста Києва від 01.09.21. про відкриття провадження в даній справі).

02.11.21. відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі в частині основного боргу в сумі 250.000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Означене клопотання було скеровано позивачу 01.11.21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.21. зобов`язано позивача у строк п`ять днів з дати отримання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо тверджень відповідача про сплату ним суми основного боргу в частині (письмові пояснення щодо клопотання про закриття провадження у справі в частині) (в розмірі 250.000,00 грн) та докази оплати відповідачем грошових коштів за спірний період, в тому числі після відкриття провадження в даній справі (на виконання п. 7 ухвали Господарського суду мста Києва від 01.09.21. про відкриття провадження в даній справі).

04.11.21. від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі № 910/13998/21 в частині стягнення з відповідача 270.000,00 грн основного боргу та покладення витрат зі сплати судового збору в цій частині на відповідача.

Судом встановлено, що після звернення позивача 26.08.21. (дата направлення позовної заяви до суду засобами поштового зв`язку) з даним позовом до суду відповідачем було оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" 270.000,00 грн доданими позивачем до заяви про закриття провадження у справі № 910/13998/21 в частині платіжними дорученнями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.21. закрито провадження у справі № 910/13998/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині вимог про стягнення 270.000,00 грн основного боргу.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" 4.050,00 грн судового збору.

Отже предметом спору в даній справі є вимоги про стягнення 110.426,35 грн, з яких: 86.792,40 грн основного боргу, 5.454,52 грн відсотків річних та 18.179,43 грн інфляційних втрат.

Також означеною ухвалою було наголошено, що враховуючи постійне здійснення відповідачем часткових оплат суми основного боргу, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, розгляд справи здійснюється за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

22.11.21 позивачем подано клопотання про закриття провадження у праві в частині вимог про стягнення 20.000,00 грн основного боргу, з підстав їх оплати відповідачем платіжним дорученням № 12396 від 05.11.21.

30.11.21. відповідачем подано клопотання про долучення платіжних доручень до матеріалів справи.

Оскільки від сторін більше не надходило заяв, клопотань, доказів, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

28.09.20. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір поставки № 53-122-13-20-10030, відповідно до умов якого (п. 1.1, п. 1.2) Постачальник зобов`язується поставити продукцію: 43260000-3 Дорожня техніка, передбачена специфікацією № 1 до Договору, а Замовник зобов`язується оплатити продукцію.

Між сторонами було підписано та скріплено печатками специфікацію до Договору, якою погоджено найменування продукції, її технічні характеристики, виробника, одиниці виміру, кількість, вартість (з врахуванням додаткової угоди № 1 від 03.02.21. до Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 12.1 Договору з моменту підписання сторонами і діє до 30.06.21.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем (Рівненське відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом») (п. 8.4 Договору).

Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010» (п. 3.1 Договору).

У відповідності до наявної в матеріалах справи видаткової накладної № КФРНк-0002909 від 21.12.20. за Договором, акту приймання-передачі товару № 1 від 21.12.20., товарно-транспортної накладної № 2115 від 21.12.20., позивачем було поставлено відповідачу продукцію за Договором на суму 356.792,40 грн.

Вказані видаткова накладна та акт підписані позивачем і відповідачем без зауважень чи заперечень.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання продукції відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов`язань з передання продукції на суму 356.792,40 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи документи є належними доказами передачі продукції відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки продукції на суму 356.792,40 грн в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розділом 6 Договору сторони погодили, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальник протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС». Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну Продукцію замовник письмового повідомляє Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Судом встановлено, що позивач щодо спірної господарської операції склав на ім`я відповідача податкову накладну, яку зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також матеріали справи містять ярлик на придатну продукцію № 1-8-694 від 28.12.20.

Отже строк оплати є таким, що настав 11.02.21.

Як відзначалось судом, після звернення позивача 26.08.21. (дата направлення позовної заяви до суду засобами поштового зв`язку) з даним позовом до суду відповідачем було оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" 270.000,00 грн доданими позивачем до заяви про закриття провадження у справі № 910/13998/21 в частині платіжними дорученнями, з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.21. закрито провадження у справі № 910/13998/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині вимог про стягнення 270.000,00 грн основного боргу та стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" 4.050,00 грн судового збору, з огляду на що предметом спору в даній справі є вимоги про стягнення 110.426,35 грн, з яких: 86.792,40 грн основного боргу, 5.454,52 грн відсотків річних та 18.179,43 грн інфляційних втрат.

05.11.21. відповідачем було сплачено за означену вище продукцію ще 20.000,00 грн.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Таким чином, спір в даній справі частково припинив своє існування в частині суми основного боргу в розмірі 20.000,00 грн під час розгляду справи в зв`язку зі сплатою відповідачем означеної суми, що підтверджено позивачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, в зв`язку з тим, що відповідач сплатив позивачу частину суми основного боргу після звернення позивача з даним позовом до суду, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20.000,00 грн основного боргу.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивачем заявлено про покладення судового збору в цій частині на відповідача.

Отже витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Оскільки грошові кошти від відповідача за продукцію позивачу надійшли не в повному обсязі, то вказане зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на вказане в сукупності судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 66.792,40 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позов в цій частині задовольняється судом в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору в цій частині відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо вимог про стягнення 5.454,52 грн відсотків річних та 18.179,43 грн інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки строк оплати становив по 11.02.21. включно, то прострочення настало з 12.02.21.

За здійсненим перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5.454,52 грн 3% річних, 17.429,48 грн інфляційних втрат.

Інфляційні втрати в сумі 749,95 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України в цій частині покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/13998/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині вимог про стягнення 20.000,00 грн основного боргу.

2. В іншій частині вимог позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (02088, м. Київ, вул. Першого Травня,1-а; ідентифікаційний код 30722204) 66.792 (шістдесят шість тисяч сімсот дев`яносто дві) грн 40 коп. заборгованості, 5.454 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн 52 коп. 3% річних, 17.429 (сімнадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 48 коп. інфляційних втрат, 1.645 одну тисячу шістсот сорок п`ять) грн 15 коп. судового збору.

4. В частині стягнення 749,95 грн інфляційних втрат в позові відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко