ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Справа№ 911/726/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Кооперативу «Асфальтобетонщик» на рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021

у справі № 911/726/21 (суддя: Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біойл»

до Кооперативу «Асфальтобетонщик»

про стягнення 210 397, 46 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біойл» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Кооперативу «Асфальтобетонщик» про стягнення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів від 02.07.2020 № 02/07 у сумі 210 397,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати поставленого відповідачу товару за договором поставки товару від 02.07.2020 № 02/07. Крім того, на суму заборгованості позивачем в порядку ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні та 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.05.2021 у справі № 911/726/21 позов ТОВ «Торговий дім «Біойл» задоволено повністю.

Стягнуто з Кооперативу «Асфальтобетонщик» на користь ТОВ «Торговий дім «Біойл» 194 455,80 грн основного боргу, 3 654,91 грн процентів річних, 12 286,75 грн інфляційних втрат, 3155,96 грн судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши обставини прострочки виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, керуючись приписами ст. ст. 509, 525, 526, 610, 625, 626, 655, 712 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Кооператив «Асфальтобетонщик» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021 у справі № 911/726/21 в повному обсязі та прийняти нове, яким в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушення норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач наполягає на тому, що судом першої інстанції справа розглянута при неналежному повідомленні апелянта, що у відповідності до ст. 277 ГПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що строк виконання покупцем грошового зобов`язання з оплати товару, зокрема, за специфікацією № 2 настав, адже відповідачем за гарантійним листом повідомлено про оплату товару у строк до 15.12.2020, а позивачем здійснено дії з поставки товару. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що йому рахунки не виставлялись. За наведеного апелянт вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021, апеляційна скарга у справі № 911/726/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 апеляційну скаргу Кооперативу «Асфальтобетонщик» на рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021 залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, поновлено Кооперативу «Асфальтобетонщик» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на оскаржуване рішення; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання та повідомлено строки на їх подання.

Оскільки згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень сторонами отримано рекомендовану кореспонденцію суду, то в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи є належним чином повідомлені про перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду міста Київської області від 07.05.2021 у справі № 911/726/21.

Від ТОВ «Торговий дім «Біойл» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Так, позивач зазначає, що оскільки в матеріалах справи містяться рекомендовані конверти з відміткою пошти про відсутність адресата, то, на думку позивача, місцевим господарським судом здійснено належне повідомлення сторони про судовий розгляд справи. Щодо посилань апелянта на погодження між сторонами іншого строку виконання грошового зобов`язання позивач зазначає, що жодних змін, в порядку узгодженому положеннями п. 9.4 договору, між сторонами не укладалось. Тому позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк виконання грошового зобов`язання настав. Також позивач з посиланням на правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, 02.07.2020 між ТОВ «Торговий дім «Біойл» (постачальник за договором, позивач у справі) та кооперативом «Асфальтобетощик» (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки нафтопродуктів №02/07 (далі - договір), в порядку та на умовах якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві нафтопродукти (далі продукція), а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити продукцію згідно умов даного договору.

Згідно п. 1.2 договору номенклатура, обсяг, ціна, умови та строки постачання, умови та строки оплати продукції визначаються в специфікаціях, котрі після їх підписання сторонами, стають невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.3 договору ціна договору визначається та становить суму вартості усіх поставок продукції відповідно до специфікацій, котрі укладені відповідно до цього договору.

За змістом п. 3.1 договору продукція постачається постачальником покупцеві партіями. Умови, базис, строки постачання кожної партії продукції узгоджуються сторонами додатково у специфікаціях до даного договору.

Ціна за одиницю виміру продукції, загальна вартість, строки та порядок оплати кожної партії продукції, що поставляється за цим Договором, погоджується сторонами в окремих Специфікаціях до цього Договору (п. 4.1. Договору).

В п. 4.1 договору сторонами узгоджено, що якщо сторонами обрано 100% передоплату як форму розрахунку за продукцію, то відвантаження продукції відбувається лише в повністю оплаченому, на день відвантаження, обсязі. У випадку недостатності коштів на розрахунковому рахунку постачальника для відвантаження продукції у повному обсязі відповідно до відвантажувальної заявки покупця, відвантаження продукції відбувається у 100% оплачених обсягах. При цьому, претензії покупця щодо обсягу поставки не приймаються.

Відповідно до п. 4.8 договору покупець проводить оплату продукції шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника або за іншими вказаними ним реквізитами на умовах та в строки, передбачені відповідною Специфікацією, однак у будь-якому разі не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дати підписання сторонами відповідної видаткової накладної на продукцію. Датою перерахування коштів вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно п. 4.12 договору за наявності у покупця дебіторської заборгованості за поставлену продукцію, грошові кошти, що поступають від покупця, зараховуються в першу чергу в рахунок погашення наявної заборгованості по оплаті, строки якої прострочені. При цьому, призначення платежу, вказане покупцем в платіжному дорученні, до уваги не приймається.

Всі зміни і доповнення до цього договору оформлюються сторонами у письмовій формі і вважаються дійсними, якщо вони підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками (пункт 9.4). Після підписання цього договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, які так чи інакше стосуються предмету договору, втрачають юридичну силу (пункт 10.2).

Цей договір, за змістом п. 10.1 договору, набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків між сторонами до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

03.07.2020 сторонами укладено специфікацію № 1 до договору (додаток № 1), згідно з яким сторони погодили таке: найменування продукції - бітум дорожній марки 70/100; одиниця виміру продукції - тонна; кількість продукції - 26,080; якість і комплектність - згідно діючим стандартам України; ціна за одиницю продукції становить - 12 000,00 грн в т.ч. ПДВ; валюта та форма здійснення розрахунку - оплата за поставлену продукцію здійснюється покупцем в національній валюті українська гривня, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника; умови поставки продукції - авто/цистернами продавця; терміни поставки - протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту здійснення оплати згідно умов договору; умови оплати продукції - 100% оплата, яка здійснюється покупцем протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання рахунку від постачальника.

16.11.2020 сторонами було укладено специфікацію № 2 до Договору (Додаток № 1), згідно з яким сторони погодили таке: найменування продукції - бітум дорожній марки 70/100; одиниця виміру продукції - тонна; кількість продукції - 13,420; якість і комплектність - згідно діючим стандартам України; ціна за одиницю продукції становить - 14 490,00 грн в т.ч. ПДВ; валюта та форма здійснення розрахунку - оплата за поставлену продукцію здійснюється покупцем в національній валюті українська гривня, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника; умови поставки продукції - авто/цистернами продавця; терміни поставки - протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту здійснення оплати згідно умов договору; умови оплати продукції - 100% оплата, яка здійснюється покупцем протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання рахунку від постачальника.

Як вказує позивач, ним, на виконання умов договору, було поставлено відповідачу товар на загальну суму 507 415,80 грн згідно видаткових накладних №89 від 03.07.2020 року на суму 312 960,00 грн та №365 від 16.11.2020 року на суму 194 455,80 грн.

Оскільки за поставлений товар відповідач розрахувався частково, ТОВ «Торговий дім «Біойл» пред`явлено позов про стягнення з Кооперативу «Асфальтобетонщик» 194 455,80 грн основного боргу. Крім того, на вказану суму заборгованості позивачем в порядку ст. 625 ЦК України нараховано 3 654,91 грн 3% річних та 12 286,75 грн інфляційних втрат за загальний період з 02.09.2020 по 04.03.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, правове регулювання якого здійснюється за правилами Цивільного кодексу України з урахуванням положень Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Якщо в довгостроковому договорі кількість поставки визначено лише на рік або менший строк, у договорі повинен бути передбачений порядок погодження сторонами строків поставки на наступні періоди до закінчення строку дії договору. Якщо такий порядок не передбачений, договір вважається укладеним на один рік.

У разі якщо сторонами передбачено поставку товарів окремими партіями, строком (періодом) поставки продукції виробничо-технічного призначення є, як правило, квартал, а виробів народного споживання, як правило, - місяць. Сторони можуть погодити в договорі також графік поставки (місяць, декада, доба тощо).

Частинами 1, 2 ст. 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та сторонами не заперечується, що позивачем належним чином виконано зобов`язання з поставки товару за договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №89 від 03.07.2020 року на суму 312 960,00 грн та №365 від 16.11.2020 року на суму 194 455,80 грн. Всього товар поставлено на суму 507 415,80 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками продавця і покупця, а також скріплені печатками цих юридичних осіб. Будь-які заперечення щодо якості отриманої продукції в матеріалах справи відсутні.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, а саме 100 000,00 грн за платіжним дорученням від 31.08.2020 №358 із призначенням платежу «оплата за бітум дорожній згідно рахунку №94 від 03.07.2020», а також 212960,00 грн платіжним дорученням від 28.12.2020 №701 із призначенням платежу «оплата за бітум згідно договору №02/07 від 02.07.2020».

Враховуючи те, що за останнім платежем відповідачем не було конкретизовано за яким рахунком здійснюється оплата, позивачем в порядку п. 4.12 договору зараховано в рахунок дебіторської заборгованості за поставку товару згідно специфікації № 1.

Колегія суддів, при цьому звертає увагу на те, що умовами договору та специфікацій передбачено здійснення поставки товару за умови проведення попередньої оплати відповідачем. Однак, вказана умова не була дотримана, і оплата здійснювалась вже після отримання покупцем товару.

За змістом ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Частиною 1 статті 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Беручи до уваги те, що сторонами не дотримано встановлений в специфікаціях порядок поставки товару лише за умови попередньої оплати, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що слід виходити із загальних правил, визначених чиним цивільним законодавством, щодо оплати товару одразу після його отримання.

У зв`язку з цим, товар, що був поставлений за специфікацією №1, повинен бути оплачений з наступного дня після прийняття товару за видатковою накладною від 03.07.2020. При цьому, зважаючи на те, що 04.05.2020 та 05.07.2020 припадають на вихідні дні, то з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 ЦК України строк вважається таким що настав - 06.07.2020. В свою чергу, товар, що був поставлений за специфікацією №2, повинен бути оплачений з наступного дня після прийняття товару згідно видаткової накладної від 16.11.2020 - 17.11.2020.

Поряд з цим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач в апеляційній скарзі зауважував, що строк виконання грошового зобов`язання за специфікацією № 2 не настав, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Вказані доводи апеляційна інстанція відхиляє, оскільки як свідчать узгоджені між сторонами умови договору (п. 9.4 договору), зміни в правочин вносяться шляхом підписання уповноваженими особами сторін та скріплення печатками товариств двостороннього правочину. Тоді як надсилання відповідачем гарантійного листа № 163 від 13.11.2020 про здійснення оплати товару в строк до 15.12.2020 не може свідчити про двостороннє узгодження відповідних змін.

При цьому, поставка товару відповідачу без попередньої оплати може лише свідчити про погодження позивача з можливістю такої поставки до отримання авансу, а не зміни строків виконання покупцем грошового зобов`язання.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову і аргументи апелянта в частині ненадання рахунку на оплату товару, оскільки за своєю правовою природою такий рахунок не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Беручи до уваги те, що відповідач у визначеному в договорі порядку не розрахувався за отриманий товар, вимог претензій про погашення заборгованості за договором (вимога № 2 від 03.02.2021) не задовольнив, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 194 455,80 грн.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Нормами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем розміру інфляційних та 3% річних, встановив, що він є меншим ніж міг бути заявлений, однак з врахуванням принципу диспозитивності та меж позовних вимог, судова колегія вважає, що висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 654,91 грн процентів річних та 12 286,75 грн інфляційних втрат є правомірним. Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду в цій частині.

Колегія суддів також відхиляє як безпідставну аргументацію апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення сторони апелянта виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і що регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю (п. 11 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст. 242 ГПК України, п. п. 11, 17, 115, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Матеріалами справи підтверджується, що місцевим господарським судом неодноразово здійснювалось надсилання рекомендованої кореспонденції з ухвалою суду за адресою місцезнаходження відповідача, що значиться у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До того ж, цю ж саму адресу вказано апелянтом в його апеляційній скарзі. Усі рекомендовані конверти повернуті відділом поштового зв`язку з відміткою про відсутність адресата.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні заяви відповідача про здійснення надсилання поштової кореспонденції на іншу адресу ніж та що значиться як така, що є місцезнаходженням юридичної особи згідно офіційних даних, а також з огляду на те, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, тоді як суд першої інстанції здійснив усі необхідні дії задля забезпечення повідомлення сторони, колегія суддів вважає, що підстави для висновку про порушення місцевим господарським судом приписів процесуального законодавства у даному випадку відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021 у справі № 911/726/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Кооперативу «Асфальтобетонщик» на рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021 підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Кооперативу «Асфальтобетонщик» на рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021 у справі №911/726/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2021 у справі №911/726/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти Кооператив «Асфальтобетонщик».

4. Справу №911/726/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк