ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. Справа №909/220/20

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.

суддів ГРИЦІВ В.

ЯКІМЕЦЬ Г.

За участю секретаря судового засідання Гулик Н.

За участю представників учасників у справі від:

ТОВ «Ісіда Солюшн»: Кім В.В. (директор) - в режимі відеоконференції;

АТ «ПУМБ»: Бира І.М. (адвокат);

ГУ ДПС в Івано-Франківській області: Федорців О.О. (в порядку самопредставництва) в режимі відеоконференції;

ініціюючого кредитора: Кравченко Р.М. (адвокат) в режимі відеоконференції;

розглянувши апеляційні скарги: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Ісіда Солюшн, Київ №07/11/21 від 07.10.2021 (вх. ЗАГС №01-05/3399/21 від 11.10.2021)

2) Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк, Київ №61.1.1/91 від 07.10.2021 (вх. ЗАГС №01- 05/3444/21 від 18.10.2021)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2021, повний текст 29.09.2021 (суддя Скапровська І.М.)

у справі № 909/220/20

за заявою ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН (HYUNDAI CORPORATION)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.07.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Компанія Рона"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Новосельцева В.П.

Ухвалою суду від 12.11.2020 визнано грошові вимоги конкурсного кредитора АТ «Перший Український Міжнародний Банк» у сумі 140 887 032,49 грн., з яких: I черга - 4204,00 грн; IV черга - 123 812 812, 53 грн; VI черга - 17 070 015, 96 грн. Вказані вимоги виникли на підставі кредитних договорів № 1.14-16 від 26.02.2014 та №1.12-02 від 20.01.2012, які підтверджені рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2018 у справі №909/676/18.

Постановою суду від 18.02.2021 ТОВ "Компанія Рона" визнано банкрутом; відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Зоріна Романа Олександровича.

Ухвалою суду від 16.09.2021 задоволено заяву арбітражного керуючого Зоріна Р.О. про відсторонення від виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ТОВ "Компанія Рона".

Ухвалою суду від 30.09.2021 ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого В`язовченка Анатолія Михайловича.

31.05.2021 до суду першої інстанції надійшла заява ТОВ "Ісіда Солюшн" про заміну конкурсного кредитора АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та залучення замість нього у справі його правонаступника - ТОВ "Ісіда Солюшн".

В обґрунтування поданої заяви покликалося на те, що 01.04.2021 між ТОВ "ФК" Браво" (первісний кредитор) та ТОВ "Ісіда Солюшн" (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 383/61.1/1. Право вимоги було набуте ТОВ "ФК" Браво" на підставі договору про відступлення прав вимоги № 383/61.1 від 31.03.2021, укладеного з АТ "ПУМБ".

Ухвалою суду першої інстанції від 16.09.2021 відмовлено у задоволенні вказаної заяви ТОВ "Ісіда Солюшн".

Ухвалу суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не надано належних доказів (акту приймання-передачі документів та доказів сплати компенсації за отримання права вимоги) переходу права вимоги від АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК «Браво», а як наслідок, наявність у ТОВ «ФК «Браво» обсягу прав, які він відступив ТОВ "Ісіда Солюшн". Крім цього суд зазначив, що згідно умов договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Браво» відступило ТОВ "Ісіда Солюшн" право вимоги до боржника на суму 140 887 032,49 грн, що значно перевищує визнані ухвалою суду від 12.11.2020 грошові вимоги АТ «ПУМБ» у розмірі 140 887 032,49 грн.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ "Ісіда Солюшн" та АТ "ПУМБ" подали близькі за змістом апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким подану заяву задовольнити, замінити конкурсного кредитора у справі №909/220/20 з АТ "ПУМБ" на правонаступника ТОВ "Ісіда Солюшн".

В апеляційних скаргах зазначають про безпідставність відмови у здійсненні правонаступництва та покликаються на такі обставини:

- розмір відступленого права вимоги є більший, ніж той розмір грошових вимог АТ "ПУМБ", який визнано судом, оскільки включає в себе суму боргу за відсотками по кредитному договору після ухвали суду про визнання грошових вимог. Водночас вказане не має значення для вирішення питання про здійснення правонаступництва, адже ТОВ "Ісіда Солюшн" просить замінити його, як конкурсного кредитора, лише в межах розміру підтверджених рішенням та визнаних ухвалою суду грошових вимог, а не на суму відступленого права вимоги. Питання про збільшення або зменшення розміру грошових вимог у вказаній заяві не ставилося;

- договори про відступлення права вимоги №383/61.1 від 31.03.2021 та №383/61.1/1 від 01.04.2021 є чинними, в судовому порядку недійсними не визнані, містять дані про кредитні договори, право вимоги за якими передано, а тому є підтвердженням переходу прав від АТ "ПУМБ" до ТОВ "Ісіда Солюшн" з вимогами до ТОВ "Компанія Рона";

- відсутність акту приймання-передачі документів між первісним та новим кредитором не свідчить про відсутність передачі права вимоги, а виключно створює певні ризики для нового кредитора.

Відзивів на апеляційну скаргу, а також інших додаткових заяв чи клопотань, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), учасниками у справі подано не було.

Фактичні обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ "Компанія Рона" та АТ "ПУМБ" укладено: кредитний договір № 1.12-02 від 20.01.2012 і додаткові угоди до нього № 1 від 28.02.2012; № 2 від 19.04.2012; № 3 від 25.12.2012; № 4 від 28.12.2012; № 5 від 15.02.2013; №6 від 21.02.2013; № 7 від 17.04.2013; №8 від 13.01.2014; № 9 від 12.02.2014; № 10 від 11.11.2014; № 11 від 10.12.2014; № 12 від 25.12.2014; № 13 від 21.04.2015; № 14 від 28.04.2015; № 15 від 30.04.2015; № 16 від 11.06.2015; № 17 від 16.07.2015; № 18 від 03.11.2015; № 19 від 23.12.2015; № 20 від 29.02.2016; кредитний договір №1.14-16 від 26.02.2014 та додаткові угоди до нього № 1 від 04.07.2014, №2 від 09.07.2014, №3 від 16.07.2014, №4 від 19.07.2014, №5 від 09.01.2015, №6 від 21.04.2015, №7 від 27.04.2015, №8 від 30.04.2015, №9 від 11.06.2015, №10 від16.07.2015, №12 від 11.08.2015, №14 від 29.02.2016.

31.03.2021 АТ "ПУМБ" відступило ТОВ "ФК "Браво" право вимоги, згідно вказаних кредитних договорів, до ТОВ "Компанія Рона" на підставі договору про відступлення права вимоги №383/61.1.

В подальшому, 01.04.2021 між ТОВ "ФК "Браво" та ТОВ "Ісіда Солюшн" укладено договір №383/61.1/1 про відступлення права вимоги, відповідно до п.2.11 якого, первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги до боржника за кредитними договорами № 1.12-02 від 20.01.2012 та №1.14-16 від 26.02.2014, а також у якості кредитора до поручителів боржника за договорами забезпечення щодо всієї заборгованості, яка станом на 31.03.2021 становить 148 238 438,41 грн та складається із:

1) заборгованості боржника за кредитним договором-1:

- 11 886 581, 33 грн - заборгованість за основною сумою кредиту;

- 5 845 287, 90 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом (нарахована за період з 27.01.2017 по 16.07.2020);

- 1 306 510, 35 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом (нарахована за період з 17.07.2020 по 17.02.2021);

- 1 801 224, 16 грн - сума пені за порушення строків повернення основної суми кредиту (нарахована за період з 01.08.2016 по 11.03.2020);

- 621 215, 73 грн - сума за порушення строків повернення відсотків за користування кредитом (нарахована за період з 25.05.2018 по 11.03.2020);

2) заборгованість боржника за кредитним договором-2:

- 64 132 449,84 грн - заборгованість за основною сумою кредиту;

- 41 948 493, 46 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом (нарахована за період з 27.01.2017 по 16.07.2020);

- 6 049 099,57 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом (нарахована за період з 17.07.2020 по 17.02.2021);

- 9 718 262, 48 грн - сума пені за порушення строків повернення основної суми кредиту (нарахована за період з 01.08.2016 по 11.03.2020);

- 4 929 313,59 грн - сума пені за порушення строків повернення відсотків за користування кредитом (нарахована за період з 25.10.2017 по 11.03.2020).

Новий кредитор приймає такі права вимоги та зобов`язується сплатити первісному кредитору компенсацію за відступлення прав вимоги.

За відступлення права вимоги заявник сплатив 10 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням №42 від 01.04.2021.

Відповідно до п.2.2 договору визначено, що вказане право вимоги переходить до нового кредитора з моменту набрання чинності цим договором.

Про відступлення новому кредитору права вимоги за вказаними вище кредитними договорами, первісним кредитором 01.04.2021 було направлено боржнику повідомлення за вих. №7.

На підтвердження викладених обставин, заявником до поданої заяви долучено копії документів: договору про відступлення прав вимоги № 383/61.1 від 31.03.2021; повідомлення про відступлення прав вимоги № КНО-61.1.1/26 від 31.03.2021 (з доказами направлення); договору про відступлення прав вимоги № 383/61.1/1 від 01.04.2021; повідомлення про відступлення прав вимоги № 7 від 01.04.2021 (з доказами направлення); платіжне доручення № 42 від 01.04.2021; виписки з ЄДРЮОФОПГФ щодо ТОВ "Ісіда Солюшн".

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 52 ГПК України у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарський суд аналізує відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Водночас питання правонаступництва у справі про банкрутство врегульовано ст. 43 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ), відповідно до якої у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому, під час розгляду заяв/клопотань про заміну кредитора правонаступником, суди з`ясовують обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (на момент підписання договору відступлення права вимоги) (аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі №910/1755/19).

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Ісіда Солюшн» у здійсненні правонаступництва, суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов договору до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані на суму 148 238 438,41 грн, що є значно більшою, ніж визнані ухвалою суду від 12.11.2020 грошові вимоги АТ"ПУМБ" на суму 140 887 032,49 грн, а відтак передано права вимоги, що не існували у первісного кредитора.

Однак із вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Звертаючись із заявою про здійснення правонаступництва, заявник просив замінити конкурсного кредитора у справі у про банкрутство ТОВ "Компанія Рона" на суму визнаних ухвалою суду грошових вимог первісного кредитора АТ «ПУМБ», тобто на суму 140 887 032,49 грн.

Суд першої інстанції, встановлюючи факт неможливості переходу права вимоги у більшому розмірі, залишив поза увагою те, що грошові вимоги АТ «ПУМБ» було визнано ухвалою суду від 12.11.2020, однак станом на 01.04.2021 вимоги АТ «ПУМБ» до ТОВ "Компанія Рона" збільшилися на суму боргу за відсотками, нарахованими за період 17.07.2020 по 17.02.2020, у розмірі 7 355 609,912 грн (після відкриття провадження у справі про банкрутство).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при вирішенні питання про здійснення правонаступництва на суму визнаних грошових вимог, питання про збільшення чи зменшення розміру грошових вимог не ставилося, а тому обґрунтованість нарахованих відсотків на суму боргу та більший розмір переданих прав вимоги не входить в предмет доказування в цій справі.

Покликання місцевого господарського суду на непідтвердженість наявності у ТОВ "ФК "Браво" права вимоги, які набуло від АТ "ПУМБ", оскільки не долучено акту приймання-передачі документів, чи іншого доказу передачі документів, які засвідчують права, що передаються, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Вказана норма не містить імперативної вимоги щодо передачі первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги. Передача таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.

Обставина непередачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язаних із невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак, відсутність доказів передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі.

При цьому, вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до ст. 517 ЦК не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав на не є взаємозалежними (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що до апеляційної скарги АТ "ПУМБ" долучено акт приймання-передачі документів від 31.03.2021, що засвідчує факт передачі документів за договором про відступлення права вимоги №383/61.1 від 31.03.2021, який підписано АТ "ПУМБ" та ТОВ "ФК "Браво".

Відповідно до ч.1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що вказаний акт не був предметом розгляду в суді першої інстанції, апелянтом не обґрунтовано неможливість подання такого до місцевого господарського суду та не заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів, суд апеляційної інстанції вказаний акт, як доказ у справі, не враховує.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

При цьому належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором (вказане відповідає правовій позиція Верховного Суду, викладеній у постанові від 29.06.2021 у справі №753/20537/18 та від 21.07.2021 у справі №334/6972/17).

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до положень якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності.

У зв`язку з цим, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним / неукладеним цього договору у встановленому порядку, суд виходить з принципу правомірності цього правочину, досліджуючи та надаючи оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни (подібна позиція викладена в п. 10.15 постанови Верховного Суду від 17.01.2020 у справі №916/2286/16).

З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви про здійснення правонаступництва кредитора у справі, місцевий господарський суд не надав належної оцінки долученим заявником доказам та безпідставно відмовив у задоволенні заяви.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваної ухвали суду та прийняття нового рішення у справі.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про покладення судового збору за подання апеляційної скарги на боржника ТОВ "Компанія Рона".

Керуючись ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Ісіда Солюшн та Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.09.2021 у справі №909/220/20 скасувати. Прийняти нове рішення, яким заяву ТОВ Ісіда Солюшн задовольнити.

3. Замінити конкурсного кредитора у справі №909/220/20 з Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк (04070, Київ, вул. Андріївська, 4 ) на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю Ісіда Солюшн (04119, Київ, вул. Деревлянська, 8, ).

4. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на боржника ТОВ "Компанія Рона".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона" (76018, м.Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ісіда Солюшн (04119, Київ, вул. Деревлянська, 8, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 270, 00 грн.

Виконання постанови, в частині стягнення судового збору, здійснювати з урахуванням положень п.1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови підписано 06.12.2021.

Головуючий суддя О. МАТУЩАК

Судді В. ГРИЦІВ

Г. ЯКІМЕЦЬ