ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа № 926/1738/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Гриців В.М., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) не з`явився

від відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих.№3915-5585-21 від 17 серпня 2021 року

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року (підписане 11.08.2021 року), суддя Миронюк С.О.

у справі №926/1738/21

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго

про стягнення заборгованості у сумі 39 282 974,37 грн.

в с т а н о в и в :

23 квітня 2021 року Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго про стягнення заборгованості у сумі 39 282 974,37 грн., з яких: 34 852 456,46 грн. основний борг, 1 079 513,95 грн. пеня, 1 072 201,37 грн. 3% річних та 2 278 802,59 грн. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року у справі №926/1738/21 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 34 852 456,46 грн. основного боргу, 539 757 грн. пені, 1 072 201,37 грн. 3% річних та 2 278 802,59 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог (щодо стягнення пені в сумі 539 757 грн.) суд відмовив, у зв`язку із зменшенням розміру пені на 50%.

Рішення суду мотивоване тим, що всупереч укладеному договору, відповідач свої зобов`язання по оплаті за поставлений природний газ в повному обсязі не виконав, що призвело до виникнення основної заборгованості в розмірі 34 852 456,46 грн. Поряд з тим, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що такі розраховано правильно. Одночасно місцевий господарський суд частково задоволив клопотання відповідача та зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню, на 50%, врахувавши при цьому, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості; не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, збитковість підприємства підтверджується наявними в матеріалах справи доказами балансами, звітами про фінансові результати діяльності підприємства, звітом з праці з підтвердженням заборгованості по заробітній платі, відомостями з Єдиного реєстру боржників, копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень. Зменшення належної до стягнення суми пені на 50%, з урахуванням обставин справи, на думку суду, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення пені, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року у справі №926/1738/21 в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню в повному обсязі. Зокрема, зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру пені, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязання за будь-яких обставин, виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, споживачів, держави. На думку скаржника нарахована сума пені в спірному випадку не є надмірно великою. Поряд з тим, вказує, що суд першої інстанції не врахував інтереси позивача, оскільки несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідач є теплопостачальною організацією і виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді м. Чернівці, посилається на важкий фінансовий стан підприємства відповідача, збитковість тарифів теплопостачання та погашення основного боргу в розмірі 75% ще до звернення позивача до суду.

У зв`язку з перебуванням на навчанні члена колегії судді Бонк Т.Б., розпорядженням керівника апарату суду №888 від 29 листопада 2021 року призначено провести автоматизовану заміну складу суду.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2021 року суддю Бонк Т.Б. замінено на суддю Гриців В.М.

29 листопада 2021 року від скаржника до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

За клопотанням відповідача судове засідання з розгляду справи призначено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon», однак, представник відповідача не забезпечив належним чином проведення судового засідання 30 листопада 2021 року в режимі відеоконференції, що підтверджується відповідною довідкою завідувача сектору судових розпорядників від 30 листопада 2021 року.

Відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на клопотання скаржника та не забезпечення представником відповідача проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 24 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» укладено договір №6005/1920-ТЕ-38 постачання природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2).

Згідно з п.2.1 Договору постачальник передає споживачу в період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 40186,979 тис. куб. метрів.

Відповідно до п.3.1 Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Слід зазначити, що ціна на природний газ погоджувалась сторонами в додаткових угодах до договору, які містяться у матеріалах справи.

У п.5.1 Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.7.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.п.5.1,5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 Договору).

На виконання умов договору №6005/1920-ТЕ-38 постачання природного газу від 24 вересня 2019 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 148 162 844,01 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

від 31.10.2019, у обсязі 651,66583 тис. куб. м на суму 3 464 216,76 грн.;

від 30.11.2019, у обсязі 3891,59849 тис. куб. м на суму 23 611 993,64 грн.;

від 31.12.2019, у обсязі 6107,60899 тис. куб. м на суму 32 496 528,94 грн.;

від 31.01.2020, у обсязі 6933,90350 тис. куб. м на суму 39 724 277,69 грн.;

від 29.02.2020, у обсязі 5271,26922 тис. куб. м на суму 25 758 542 грн.;

від 31.03.2020, у обсязі 4725,38861 тис. куб. м на суму 19 960 948,76 грн.;

від 30.04.2020, у обсязі 867,86097 тис. куб. м на суму 3 146 336,22 грн.

Копії вказаних актів знаходяться у матеріалах справи, підписані повноважними представниками обох сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи (копій банківських виписок) відповідачем частково оплачено поставлений за договором природний газ, у зв`язку з чим, сума основної заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становить 34 852 456,46 грн.

У зв`язку з наведеним, АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до суду з цим позовом про стягнення з МКП Чернівцітеплокомуненерго 34 852 456,46 грн. основного боргу, 1 079 513,95 грн. пені, 1 072 201,37 грн. 3% річних та 2 278 802,59 грн. інфляційних втрат.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору №6005/1920-ТЕ-38 постачання природного газу від 24 вересня 2019 року передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.5.1 Договору).

Колегією суддів встановлено, що відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем природній газ, заборгувавши останньому 34 852 456,46 грн.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч.6 ст.231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п.7.2 Договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.п.5.1,5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів встановила, що такі є правильними, відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 34 852 456,46 грн. основного боргу, 1 079 513,95 грн. пені, 1 072 201,37 грн. 3% річних та 2 278 802,59 грн. інфляційних втрат є підставними та обґрунтованими.

Разом з тим, рішенням суду першої інстанції зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50% (а саме: з 1 079 513,95 грн. до 539 757 грн.).

З наведеним позивач не погодився та оскаржив рішення місцевого господарського суду в цій частині.

З приводу вказаного, колегія суддів зазначає наступне:

Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Разом з цим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №921/110/18).

Зменшуючи розмір пені на 50%, місцевий господарський суд встановив наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію.

Також судом враховано, що стягнення пені та передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність.

Пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд врахував, що відповідач є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості; не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ; збитковість підприємства підтверджується наявними в матеріалах справи доказами балансами, звітами про фінансові результати діяльності підприємства, звітом з праці з підтвердженням заборгованості по заробітній платі, відомостями з Єдиного реєстру боржників, копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень, відтак, суд дійшов висновку, що зменшення належної до стягнення суми пені на 50%, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Врахувавши встановлені судом фактичні обставини справи щодо ступеню виконання зобов`язання відповідачем, заперечення представника позивача на клопотання про зменшення штрафних санкцій, майновий стан сторін, та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50%.

Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків та їх суми, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого газу, а також доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника щодо неврахування судом першої інстанції інтересів останнього, оскільки рішенням місцевого господарського суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати у повному обсязі, що на думку суду, забезпечує захист майнових прав та інтересів позивача.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову та зменшення пені на 50%.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про зменшення розміру пені. Колегія суддів не вбачає наявності підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 02 серпня 2021 року у справі №926/1738/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №926/1738/21 повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Повну постанову складено 06 грудня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Матущак О.І.