РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2021Справа № 910/15778/21
Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Спичака О.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Панька Костянтина Вікторовича до Приватного підприємства «Донбас будіндустрія сервіс»

про стягнення 27 491,40 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Панько Костянтин Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом Приватного підприємства «Донбас будіндустрія сервіс» про стягнення 17 491,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано належним чином взятих на себе зобов`язань за договором №18/2020 від 18.05.2020 в частині оплати наданих послуг перевезення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/15778/21. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 04.10.2021 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

01.11.2021 та 08.11.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає факт надання позивачем послуг на виконання умов спірного договору та факт наявності заборгованості у сумі 27 491,40 грн., проте звертається до суду з заявою про застосування позовної давності, посилаючись на сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення основного боргу на підставі статті 315 Господарського кодексу України.

08.11.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач вказує на переривання строку позовної давності та надає докази здійснення відповідачем часткових оплат.

24.11.2021 від відповідача отримано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач визнає здійснення часткових оплат згідно наданих позивачем платіжних доручень та висловлює позицію, що часткова оплата внесена позивачем 13.05.2021 в розмірі 5000,00 грн. вже після спливу позовної давності.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Панько Костянтином Вікторовичем (далі - перевізник, позивач) та Приватним підприємством «Донбас будіндустрія сервіс» (далі - замовник, відповідач) укладено Договір №18/2020 з надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, за умовами п.1.1 якого перевізник зобов`язується надати послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, а замовник зобов`язується прийняти послуги в кількості та за цінами згідно отриманих рахунків і здійснити розрахунки в термін, в розмірі та в порядку, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.3 договору прийом вантажу до перевезення здійснюється на підставі оформленої замовником в 4-х примірниках товарно-транспортної накладної, яка є основним перевізним документом. Вантаж, не оформлений товарно-транспортною накладною перевізником до перевезення не приймається.

Згідно з п.3.4 договору оплата здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі наданих послуг, протягом п`яти банківських днів з моменту його підписання, за умови надання перевізником заявнику податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством України.

За умовами п.5.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє по 31 грудня 2020 року.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №18/2020 з надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.05.2020 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків з виконання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Як встановлено судом, на виконання умов договору та заявок №9 від 25.06.2020 та №14 від 17.07.2020 позивачем було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 25.06.2020 та від 17.07.2020, а також актами здачі-приймання робіт №37 від 25.06.2020 на суму 12 675,20 грн. та №47 від 17.07.2020 на суму 26 193,60 грн., копії яких залучені до матеріалів справи, отже були надані послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Запоріжжя - м. Лиман загалом на суму 38 868,80 грн. у встановлені заявками строки, а відповідачем було прийнято вантаж, що вбачається з відмітки на товарно-транспортних накладних.

Проте, як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором надані згідно вищевказаних товарно-транспортних накладних та актів №37 від 25.06.2021 та №47 від 17.07.2020 послуги з перевезення вантажу у загалом на суму 27 491,40 грн. відповідачем не оплачені у повному обсязі, лише частково.

Наразі, за твердженнями позивача, послуги, які було надано позивачем відповідачу, останнім оплачено в повному обсязі не було. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач у відзиві визнає факт надання позивачем послуг на виконання умов спірного договору та факт наявності заборгованості у сумі 27 491,40 грн., проте звертається до суду з заявою про застосування позовної давності, посилаючись на сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення основного боргу на підставі статті 315 Господарського кодексу України.

Також відповідач визнає здійснення часткових оплат згідно наданих позивачем платіжних доручень та висловлює позицію, що часткова оплата внесена позивачем 13.05.2021 в розмірі 5000,00 грн. вже після спливу позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підтвердження факту надання послуги є товарно-транспортні накладні від 25.06.2020 та від 17.07.2020, а також акти здачі-приймання робіт №37 від 25.06.2020 на суму 12 675,20 грн. та №47 від 17.07.2020 на суму 26 193,60 грн., отже були надані послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Запоріжжя - м. Лиман загалом на суму 38 868,80 грн.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи наведені позивачем докази, суд дійшов висновку, що останні є належними, достовірними та допустимими доказами виконання перевізником своїх обов`язків за договором на суму 38 868,80 грн.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, керуючись нормами чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк оплати послуг, які було надано позивачем настав.

Проте, за поясненнями позивача, станом на момент звернення до суду з розглядуваним позовом, відповідачем вказані вище послуги в повному обсязі оплачено не було.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, відповідачем доказово обставини, які повідомлені позивачем, спростовано не було, доказів оплати перевезення не надано.

Що стосується доводів відповідача про пропуск позивачем позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач у відзиві на позовну заяву посилався на карантинні обмеження, встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» та від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2».

Також, позивач зауважив, що внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту міжобласного сполучення, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень; вказані обмеження та запроваджені карантинні заходи співпали з періодом перебігу строків позовної давності.

За таких обставин, позивач вказав на наявність поважності причини пропуску ним позовної давності.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати, зокрема, можливість поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладені позивачем обставини щодо пропуску ним позовної давності, які визнаються судом поважними, беручи до уваги наявність порушеного права позивача, захист якого є основним завданням господарського судочинства відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, доказово не спростував, та доказів виконання своїх обов`язків за договором не надав, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог про стягнення 27 491,40 грн. основного боргу.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Донбас будіндустрія сервіс» (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 26, прим. 1010, ) на користь Фізичної особи-підприємця Панька Костянтина Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 27 491 грн. 40 коп. заборгованості та 2270 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Спичак