У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

07 грудня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1231/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали заяви вих. № 511/2021 від 26.11.2021 Акціонерного товариства «Кредобанк» ; вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотоппром» , вул. Толстого, буд. 147, м. Чернігів, 14014 про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Акціонерного товариства «Кредобанк» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотоппром» 89 859,38 грн заборгованості, з яких: 69 273,29 грн. - неповернута сума кредиту, 3 036,00 грн неповернута сума кредиту, 115,46 грн. нараховані відсотки станом на 03.08.2021, 15 928,94 грн - прострочені відсотки, 625,76 грн прострочені відсотки, 43,01 грн нараховані відсотки на 03.08.2021, 836,92 грн прострочена комісія за адміністрування кредиту.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань за договором № АО1130101 про надання Овердрафту від 14.02.2020 щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним.

Розглянувши подану Акціонерним товариством «Кредобанк» заяву разом з доданими до неї документами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу судового наказу в частині стягнення 836,92 грн простроченої комісії за адміністрування кредиту, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема в порядку наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, визначені ГПК України.

Так, підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ ГПК України.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язкові вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст.150 ГПК України.

Так, відповідно до п. 4, 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи із наведених приписів даних норм, при зверненні заявника до господарського суду із заявою про видачу судового наказу заявник має обґрунтувати свої вимоги, зазначити та надати належні докази, на підтвердження заявлених ним вимог та обставини їх виникнення.

У прохальній частині заяви заявник просить суд видати судовий наказ, за яким стягнути з боржника суму заборгованості в розмірі 89 859,38 грн, що включає в себе, зокрема 836,92 грн простроченої комісії за адміністрування кредиту.

При цьому, розрахунку такої вимоги заява не містить. Натомість, у цій заяві сам заявник при підсумку заборгованості станом на 03.08.2021 про відповідну комісію нічого не зазначає.

В п. 3.1. договору № АО1130101 про надання Овердрафту від 14.02.2020, на який посилається заявник у заяві, передбачено, що за надання овердрафту позичальник сплачує банку комісії, визначені п. 2.3. договору.

Пунктом 2.3. договору № АО1130101 про надання Овердрафту від 14.02.2020 визначені наступні комісії за надання Овердрафту (встановлені тарифами банку): - 2.3.1. за управління кредитом (Овердрафтом) 0,15%, яка нараховується від суми платежів, здійснених за рахунок Овердрафту протягом одного операційного дня і сплачується при поступленні коштів на поточний рахунок позичальника, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який вона нарахована; - 2.3.2. Інші комісії при внесенні змін та доповнень в цей договір (в умови надання Овердрафту) відповідно до діючих тарифів банку.

Однак у зазначеній умові не передбачається сплата комісії саме за адміністрування кредиту, вимогу щодо стягнення якої заявляє заявник.

Крім того, оскільки заявником не надано розрахунку простроченої комісії за адміністрування кредиту в сумі 836,92 грн, тому неможливо встановити, чи дійсно така комісія є тотожною, визначеній у п. 3.1. договору та чи розрахована вона у порядку, встановленому пунктом 2.3.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником не зазначено обставини, на яких ґрунтується його вимога щодо стягнення простроченої комісії за адміністрування кредиту, не зазначено та не надано доказів на її підтвердження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що заява Акціонерного товариства «Кредобанк» про видачу судового наказу в частині стягнення 836,92 грн простроченої комісії за адміністрування кредиту задоволенню не підлягає.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству «Кредобанк» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотоппром» 836,92 грн простроченої комісії за адміністрування кредиту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 07.12.2021. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун