ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 справа № 914/2819/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Октавіс Інжинірінг, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інтер Бір Трейд, м. Львів

про стягнення 1 850 088, 50 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Лакуста Д.І. - представник;

від відповідача: Гай О.О. - представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Октавіс Інжинірінг до Товариства з обмеженою відповідальністю Інтер Бір Трейд про стягнення 1 850 088, 50 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2021 відкрито провадження у справі № 914/2819/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 18.10.2021. Ухвалою суду від 18.10.2021 підготовче засідання відкладено на 08.11.2021. Ухвалою суду від 08.11.2021 підготовче засідання відкладено на 16.11.2021. Ухвалою суду від 16.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче судове засідання відкладено на 29.11.2021.

Представник позивача в підготовчому засіданні, що відбулося 29.11.2021 в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, щодо розстрочки виконання рішення не заперечив.

Представник відповідача в підготовчому засідання, 29.11.2021, позовні вимоги визнав, проте просив виконання судового рішення розстрочити згідно графіку зазначеному у заяві про розстрочку виконання рішення.

Частиною 3 ст. 185 ГПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, керуючись приписами частини третьої статті 185 ГПК України, судом, за результатами підготовчого судового засідання 29.11.2021, проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю Октавіс Інжинірінг (надалі позивач, субпідрядник) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Інтер Бір Трейд (надалі відповідач, генпідрядник) про стягнення 1 850 088, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що між сторонами у справі 22 травня 2019 року був укладений договір субпідряду № 22/05/19, згідно з яким субпідрядник виконав за завданням генпідрядника роботи, визначені у специфікаціях.

Згідно п. 4.2 договору, вартість (ціна) виконання робіт за цим договором, відображається у специфікаціях до даного договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору та специфікації від 22 травня 2019 року № 1, загальна вартість робіт становить 132 963, 50 євро з ПДВ.

Позивач виконав зобов`язання відповідно до зазначеного договору у повному обсязі, про що свідчить наявність підписаного з обох сторін акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16 березня 2020 року № 6 та наявність підписаних видаткових накладних № 37 від 27 грудня 2019 року та № 38 від 27 грудня 2019 року.

Після підписання договору, генпідрядником сплачено виключно передоплату в розмірі 60 % вартості робіт, проте так і не здійснено оплату решти ціни договору. Також, відповідно ціна договору була збільшена за рахунок поставки субпідрядником генпідряднику додаткових матеріалів відповідно до видаткових накладних від 27 грудня 2019 року № 37 та від 27 грудня 2019 року № 38, що не включались в загальну вартість робіт відповідно до специфікації від 22 травня 2019 року № 1. Вартість додаткових матеріалів становить 298 524, 00 грн та 213 209, 00 грн. Тому загальна сума оплати була збільшена до еквіваленту в національній валюті в розмірі 4 483 934, 33 грн.

Загалом, генпідрядником оплачено виконані субпідрядником роботи на суму 2 968 300, 51 грн.

В порушення умов договору, в зазначені строки відповідачем не здійснено оплату на загальну суму в розмірі 1 515 633, 82 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом. Крім стягнення основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 108 330, 55 грн, інфляційні втрати в розмірі 165 053, 24 грн та 3% річних в розмірі 61 070, 89 грн.

Позиція відповідача.

Представник відповідача позовні вимоги визнав, просив розстрочити виконання рішення на шість місяців рівними частинами зі сплатою щомісяця по 308 348, 08 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких мотивів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно із ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частинами 1, 2 статті 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що 22 травня 2019 року між сторонами у справі був підписаний договір субпідряду № 22/05/19. Відповідно до п.1.1 договору, субпідрядник зобов`язується за завданням та за кошти генпідрядника власними та залученими силами і засобами, на свій ризик виконати роботи, визначені у специфікаціях, технічному завданні, в інших додатках до цього договору на об`єкті, а генпідрядник зобов`язується прийняти й оплатити виконані роботи.

Відповідно до ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Положеннями статті 844 ЦК України унормовано, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 4.2 договору, вартість (ціна) виконання робіт за цим договором, відображається у специфікаціях до даного договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.4.5 договору, оплата вартості робіт буде здійснюватися згідно специфікації до цього договору на підставі виставленого рахунку-фактури.

Відповідно до п. 4.1 договору та специфікації № 1 від 22 травня 2019 року, загальна вартість робіт становить 132 963, 50 євро з ПДВ.

Згідно з п. 3 Порядку розрахунків, що зазначений в специфікації:

- генпідрядник перераховує на банківський рахунок субпідрядника передоплату в розмірі 60 % від вартості робіт на підставі отриманого від субпідрядника рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від субпідрядника;

- 30 % від вартості робіт генпідрядник сплачує протягом 5 (п`яти) робочих днів після поставки матеріалів;

- 10 % від вартості робіт генпідрядник сплачує протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту складення акту прийому-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, після підписання зазначеного договору, генпідрядником сплачено виключно передоплату в розмірі 60 % вартості робіт, проте так і не здійснено оплату решти ціни договору. Також, ціна договору була збільшена за рахунок поставки субпідрядником генпідряднику додаткових матеріалів відповідно до видаткових накладних № 37 від 27 грудня 2019 року та № 38 від 27 грудня 2019 року, що не включались в загальну вартість робіт відповідно до специфікації № 1 від 22 травня 2019 року. Вартість додаткових матеріалів становить відповідно 298 524, 00 грн та 213 209, 00 грн. Таким чином, загальна сума, що підлягає оплаті була збільшена до еквіваленту в національній валюті в розмірі 4 483 934, 33 грн.

Загалом, генпідрядником оплачено виконані субпідрядником роботи на суму 2 968 300, 51 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

В порушення умов договору, в зазначені строки відповідачем не здійснено оплату на загальну суму в розмірі 1 515 633, 82 грн. Позивач в свою чергу виконав зобов`язання відповідно до умов договору у повному обсязі, про що свідчить наявність підписаного з обох сторін акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6 від 16 березня 2020 року та наявність підписаних видаткових накладних № 37 від 27 грудня 2019 року та № 38 від 27 грудня 2019 року. З боку відповідача на виконання умов договору інших оплат не надходило, хоча граничний строк передбачений відповідно до специфікації № 1 - протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту складання акту прийому-передачі.

Таким чином, фактична заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 1 515 633. 82 грн.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем вартості виконаних позивачем робіт (наданих послуг) на вищевказану суму .

Оскільки судом встановлено факт виконання позивачем прийнятих на себе договірних зобов`язань належним чином та у встановлений строк, відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 850 088, 50 грн вартості виконаних робіт (наданих послуг) документально підтверджені, обгрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, ст. ст. 230 - 232 Господарського кодексу України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка у формі пені, яка сплачується боржником у разі порушення зобов`язання.

В силу ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі несвоєчасного виконання оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за яких сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 108 330, 55 грн за прострочення виконання зобов`язання. Перевіривши розрахунок пені, суд приходить до висновку, що він проведений вірно, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, то суд вказує, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом перевірено правильність нарахування інфляційних втрат в розмірі 165 053, 24 грн та 3 % річних в розмірі 61 070, 89 грн і встановлено, що позивачем вірно здійснено їх розрахунок, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Визнаючи позовні вимоги, представник відповідача подав заяву про розстрочення виконання судового рішення шляхом сплати відповідачем щомісячно, починаючи з листопада 2021 року по квітень 2022 року, суми в розмірі 308 348, 08 грн. У заяві представник відповідача посилається на те, що сума позову є значною, в порівнянні навіть із розміром статутного капіталу товариства, який становить 500 000,00 грн, а також те, що прострочення виконання грошових зобов`язань, за договором укладеним із позивачем, зумовлено насамперед об`єктивними обставинами, що виникли у зв`язку із запровадженням постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" та від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-І9, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" ряду обмежень, що у свою чергу зумовило необхідність вжиття заходів щодо скорочення обсягів виробництва та кількості найманих працівників відповідача. Відповідач вживає усіх можливих заходів щодо виходу із кризової ситуації та з метою погашення кредиторської заборгованості перед постачальниками товарів та послуг, залучив значні кредитні кошти, які дають змогу поступово виконати грошові зобов`язання та не допустити банкрутства підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення. При цьому, відповідно до частин 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду та долучені до неї докази, заслухавши думку представника позивача із погодженням щодо такої розстрочки, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи можливі негативні наслідки для боржника при одномоментному виконанні рішення у встановлений строк та наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, суд вважає за можливе заяву відповідача задовольнити та розстрочити виконання судового рішення у цій справі на шість місяців, шляхом сплати відповідачем на користь позивача в термін до 30 листопада 2021 суми в розмірі 336 099, 41 грн (з урахуванням судового збору) та решта суми до 30.04.2022 суми в розмірі по 308 348, 08 грн щомісячно.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Бір Трейд» (79052, м. Львів, вул. На Чвертях, 62Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Октавіс Інжинірінг" (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, 9-А, офіс 369, ) суму в розмірі 1 877 839, 83 грн, з яких:

- 1 515 633, 82 грн - основного боргу;

- 108 330, 55 грн пені;

- 165 053, 24 грн інфляційних втрат;

- 61 070, 89 грн 3% річних;

- 27 751, 33 грн судовий збір.

3. Розстрочити виконання судового рішення шляхом сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Бір Трейд» (79052, м. Львів, вул. На Чвертях, 62Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Октавіс Інжинірінг" (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, 9-А, офіс 369, ) суми в розмірі 1 877 839, 83 грн, наступним чином:

- до 30.11.2021 - 336 099, 41 грн (з урахуванням судового збору);

- до 31.12.2021 - 308 348, 08 грн;

- до 31.01.2022 - 308 348, 08 грн;

- до 28.02.2022 - 308 348, 08 грн;

- до 31.03.2022 - 308 348, 08 грн;

- до 30.04.2022 - 308 348, 08 грн.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Манюк П.Т.