ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2021 р. Cправа № 902/843/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Німенко О.І.,

позивача - Жуковського С.Д.,

представників відповідача - Олійника А.М., Трошина В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" (пр. Космонавтів, 42, м. Вінниця, 21027)

про визнання протиправними дій посадової особи підприємства, визнання недійсним рішення зборів співвласників підприємства відповідача від 21.11.2002, оформленого протоколом №5, та відновлення майнового становища,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" про визнання протиправними дій посадової особи підприємства та відновлення майнового становища.

Ухвалою суду від 25.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/843/21 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.09.2021.

Під час підготовчого провадження у справі, строк якого протокольною ухвалою від 28.10.2021 продовжено на 30 днів з власної ініціативи суду на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, вчинено ряд процесуальних дій:

- учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 51-98, том 1); позивачем - відповідь на відзив (а.с. 99-103, том 1); при цьому позивачем подано клопотання в обґрунтування застосування строку позовної давності;

- ухвалою суду від 30.09.2021 витребувано у Виконавчого комітету Вінницької міської ради матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" ();

- судом розцінено клопотання позивача (вх. №01-34/8521/21 від 22.09.2021) як заяву про зміну предмету позову та прийнято її до розгляду в порядку ст. 46 ГПК України, про що постановлено відповідну ухвалу від 28.09.2021 у протокольній формі.

Виконавши завдання підготовчого провадження судом закрито дану стадію судового процесу та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2021, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі. При цьому протокольною ухвалою від 04.11.2021 в межах розгляду по суті оголошено перерву до 25.11.2021.

На визначену дату та час у судове засідання з`явилися усі учасники справи.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, з урахуванням клопотання в обґрунтування застосування строку позовної давності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що трудовий колектив підрозділу "Екран" Вінницького обласного об`єднання "Побутрадіотехніка" в кількості 37 осіб в 1995 році за особисті кошти в сумі 12287000 крб. викупив державне майно, яким користувався колектив і створив колективне підприємство "Екран-сервіс". Кожний член колективу заплатив суму коштів, залежну від ступеня його трудової участі (стажу роботи і величини заробітної плати), що зазначено в Засновницькому договорі, посвідченому нотаріусом 20.03.1995.

За даними засновницького договору частка позивача у вартості спільного майна КП "Екран-сервіс" становила 9 %, або 1106000 крб. і сплачена особисто.

За час діяльності колективного підприємства "Екран-сервіс" частина співвласників, в кількості 14 осіб, припинила трудові відносини з підприємством і, згідно норми п.4 ст.23 ЗУ "Про власність" отримала вартість вкладу в статутний фонд за рахунок нерозподіленого прибутку підприємства, що змінило співвідношення майнових часток між співвласниками.

Згідно розрахунку частка позивача в статутному фонді підприємства склала 12,08%.

Не будучи обраним директором колективного підприємства "Екран-сервіс", без жодних повноважень, ОСОБА_2 , без досягнення одностайної згоди співвласників на зміну величини їх часток 21.11.2002 скликав загальні збори співвласників КП і, перебравши на себе функції голови зборів, без обговорення по суті питання перерозподілу статутного капіталу колективного підприємства, поставив на голосування питання зрівняння часток співвласників у статутному капіталі. Використовуючи становище як умовний директор і голова зборів, проігнорував і не поставив на голосування пропозицію співвласниці ОСОБА_3 про використання статутного капіталу за частками, затвердженими установчим договором колективного підприємства, за яким враховано внесок кожного з співвласників у власність майна КП. При голосуванні за зрівнювання часток не досягнута згода всіх співвласників. Вісім співвласників (із 23 присутніх на зборах), які в сукупності володіли частками більш ніж 55 % статутного капіталу колективного підприємства не погодилися з таким рішенням та з таким зрівнянням. Але ОСОБА_2 , без відповідних правових підстав, збільшив величину свого вкладу в статутний капітал з 1,84 % до 4,52 % і заволодів майновими та корпоративними права, які йому не належали. Компенсацію втрат співвласників, при такому перерозподілі статутного капіталу, жодному з співвласників не нараховано та не виплачено.

Діями ОСОБА_2 нормативно встановлений обсяг майнових та корпоративних прав позивача таким перерозподілом часток обмежено в 2,79 рази.

Посилаючись на наведені обставини позивач просив суд: визнати протиправними дії посадової особи підприємства по безпідставному заволодінню внесками співвласників у статутний капітал колективного підприємства "Екран-сервіс"; відновити майнове становище позивача, яке існувало до порушення його прав і яке відповідає розрахунку розподілу вартості майна та прибутку між власниками колективного підприємства "Екран-сервіс" станом на 01.12.2002.

З урахуванням зміни предмету позову, позивач просить:

1) визнати протиправними дії посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі Колективного підприємства "Екран-Сервіс" та визнати недійсним рішення зборів співвласників КП від 21.11.2002, оформленого протоколом №5;

2) відновити майнове становище позивача, яке існувало до порушення його прав і яке відповідає розрахунку розподілу вартості майна та прибутку між власниками Колективного підприємства "Екран-Сервіс" станом на 01.12.2002 в розмірі 12,08 % статутного капіталу.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 12.12.2002 на базі колективного підприємства "Екран-сервіс" було створено товариство з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" (м. Вінниця, проспект Космонавтів, 42). Засновниками товариства виступили члени трудового колективу (23 власника), до яких належить позивач. Рішенням загальних зборів ТОВ "Екран-Сервіс" було: затверджено статут, із статутним капіталом 23000,00 гривень та установчий договір, який добровільно підписав позивач. Кожен із учасників мав рівну частку в розмірі 4,35% статутного капіталу, крім частка учасника ОСОБА_4 , який мав частку в розмірі 4,30% статутного капіталу, керівником виконавчого органу було обрано ОСОБА_2 (протокол № 8 від 12.12.2002).

18.12.2002 було зареєстровано Реєстраційною палатою Вінницької міської ради статут товариства наказ № 796-Р та отримано свідоцтво про державну реєстрацію 25.12.2002 позивач та директор КП "Екран-сервіс" передав справи директору ТОВ "Екран-Сервіс" ОСОБА_2 .

До цього, в жовтні-листопаді 2002 року позивач, будучи директором КП "Екран- сервіс" збирав збори власників КП "Екран-сервіс" та від власників: вимагав проголосувати за те, що він візьме готівкою грошові кошти в директора ПНВП "Інтеграл-М" і за них купить приміщення, та оформить все на себе, а після буде його ділити між всіма власниками колективного підприємства та ПНВП "Інтеграл-М"; вимагав проголосувати за введення в засновники його двох синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та рідну сестру зам. директора ОСОБА_3 ОСОБА_7 ; вимагав проголосувати за частку в розмірі 12% для нього, і якщо хто не буде голосувати "за" буде звільнено. Після чого власники КП "Екран-сервіс" позивача не вибрали директором ТОВ "Екран-Сервіс".

21.01.2003 учасниками ТОВ "Екран-Сервіс" була прийнята додаткова угода про внесення змін до установчого договору, якою учасники товариства збільшили статутний фонд до 38334,00 гривень, та ввели в учасники ПНВП "Інтеграл-М" в особі директора ОСОБА_8 на 40% і в кожного учасника по 2,61%, крім учасника ОСОБА_4 2,58 %, в договорі позивач підписався.

14.03.2003 учасниками ТОВ "Екран-Сервіс" був прийнятий новий установчий договір, в якому учасники товариства збільшили статутний фонд до 266 тисяч гривень, а частку ПНВП "Інтеграл-М" в особі директора ОСОБА_8 до 91,26% і в кожного учасника по 0,38%, крім того в договорі позивач підписався. За кошти статутного капіталу було придбано приміщення площею 805 кв.м. по вул. Космонавтів, 42 , при цьому 16.04.2003 товариство отримало Свідоцтво про власність на таке приміщення.

29.04.2003 учасник ПНВП "Інтеграл-М" в особі директора ОСОБА_8 вийшов з учасників товариства з частиною приміщення площею 492.1 кв. м. та зробив розподіл часток між учасниками товариства наступним чином: кожен із учасників отримав рівну частку в розмірі 4,34% статутного капіталу, крім ОСОБА_2 , який отримав частку в розмірі 4,52% статутного капіталу, на основі чого був підписаний новий Установчий договір ТОВ "Екран-Сервіс", в якому позивач підписався. Відповідно до Установчого договору учасниками товариства тоді були: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_27

16.09.2003 товариство отримало Свідоцтво № 119 про право власності на частину приміщення площею 312,9 кв. м.

За період 2003-2007 р.р. учасниками ТОВ "Екран-Сервіс" ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 на підставі нотаріально посвідчених заяв Загальним зборам учасників ТОВ "Екран-Сервіс" заявлено про вихід зі складу учасників ТОВ "Екран-Сервіс" з переданням їх часток у товаристві ОСОБА_2 .

Разом з тим відповідач вказує, що ОСОБА_1 неодноразово зривав збори учасників товариства, відмовляючись підписувати нову редакцію статуту без учасників, які вийшли з товариства.

Окрім того, 09.11.2011 позивач скликав збори, на яких були присутні 6 учасників товариства ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та 8 вищеперечислених учасників, що вийшли з товариства, за результатами проведення яких прийнято рішення оформлене протоколом №2-4 про звільнення директора ТОВ "Екран-Сервіс", який подано на реєстрацію. При цьому таке рішення було визнано недійсним (рішення Господарського суду Вінницької області у справі №11/152/2011/5003).

За наведених обставин відповідач просить у позові відмовити за терміном позовної давності.

У відповіді на відзив позивач, зокрема, вказує, що ОСОБА_2 на сьогоднішній день є директором ТОВ "Екран-Сервіс" за ЄДРПОУ, але не за посадою керівника.

Всупереч рішенню Господарського суду Вінницької області від 23.02.2012 у справі №11/152/2011/5003, за яким ОСОБА_2 відмовлено в позові визнати недійсним рішення загальних зборів учасників товариства від 11.07.2007, оформленого протоколом №1-6, за яким ОСОБА_2 з 12.07.2007 звільнено з посади директора ТОВ "Екран-Сервіс" та відмовлено визнати недійсними зміни до відомостей про юридичну особу (зміну керівника) від 14.11.2011 керівником значився ОСОБА_17 , особа без жодних повноважень ОСОБА_2 17.09.2012 написав наказ по товариству №8-к, яким звільнив з посади директора товариства ОСОБА_17 , а себе призначив директором і 19.09.2012 вніс подання державному реєстратору на зміну відомостей про юридичну особу (зміну керівника ТОВ "Екран-Сервіс"), записавши себе керівником. Дії ОСОБА_2 , так і Державного реєстратора як працівника центрального органу виконавчої влади, мають ознаки ст. 358 КК України.

Окрім того, позивач зазначає, що під шаленим тиском 4 осіб протягом 2 годин підписав установчий договір на частку в 4,34 % статутного капіталу товариства з належних йому на правах приватної власності 12,08 % в статутному капіталі Колективного підприємства без своєчасного відшкодування втраченої власності та відшкодування моральної шкоди.

Кожним примусовим виключенням ОСОБА_1 з товариства установчий договір між позивачем і товариством розривався, тому, на думку позивача, у нього виникало право отримати вартість частини майна товариства відповідно до норми ст. 54 ЗУ "Про господарські товариства". Рішення суду про визнання недійсним рішення зборів про примусове виключення позивача з товариства кожного разу позбавляло останнього такого права, а зміни до статуту від 11.12.2012 в черговий раз наділили його таким правом.

Також позивач звертає увагу, що судом у справі 8/5/2012/5003 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про визнання виходу з числа учасників в період з 30.12.2003 по 13.07.2007, шляхом подачі нотаріально засвідчених заяв зборам учасниками ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

Щодо строку позовної давності, то позивач висловлює позицію, що згідно норм ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що прийняттям оспорюваного рішення 4,34% частки залишено в статутному капіталі організованого Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс", а решту 7,74% насильно викрадено у позивача ТОВ "Екран-Сервіс" в особі ОСОБА_2 поза його волею та правовими підставами.

Позивач зазначає, що достеменно стверджувати факт відповідно до норми ч. 1 ст. 261 ЦК України про те, що він довідався чи міг довідатися про порушення свого права неможливо, оскільки це можливо стверджувати лише з моменту заявлення слідчим підозри особі, яка його порушила.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

Так, на думку ОСОБА_1 , насильство товариства в особі ОСОБА_2 по відношенню до позивача, яке виражене у примусовому заволодінні приватним майном, не припинилося до цього часу, тому ще не почався перебіг позовної давності.

При вирішенні справи по суті, позивач просить застосувати норми ст.ст. 228, 231, 261, 265 ЦК України, ст.ст. 128, 276 КПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як слідує з матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" () наказом №796-р від 18.12.2002 реєстраційної палати Вінницької міської ради колективне підприємство "Екран-Сервіс" перереєстровано у Товариство з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс".

Як стверджує позивач та не спростовується відповідачем, такій перереєстрації передувало рішення Загальних зборів власників КП "Екран-Сервіс" від 21.11.2002, оформлене протоколом №5 (оскаржуване рішення). При цьому копію оскаржуваного рішення надано позивачем до позовної заяви, матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" у своєму складі оскаржуваного рішення не містять.

За змістом Протоколу №5 Загальних зборів КП "Екран-Сервіс" від 21.11.2002 на таких зборах були присутні:

Власники КП "Екран-сервіс" - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_3 , ОСОБА_29 , ОСОБА_26 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_27 .

Не власники КП "Екран-сервіс" - члени трудового колективу - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Загальні збори проводилися згідно порядку денного:

1. Про реорганізацію КП "Екран-Сервіс" в ТОВ "Екран-Сервіс".

2. Про введення в склад Засновників ТОВ "Екран-Сервіс" нових членів.

3. Про формування Статутного фонду ТОВ "Екран-Сервіс".

4. Про обрання директора ТОВ "Екран-сервіс".

5. Про затвердження Статуту ТОВ "Екран-Сервіс".

6. Про підписання Уставного договору ТОВ "Екран-Сервіс".

За результатами проведених зборів прийнято, зокрема, рішення створити Статутний фонд за рахунок грошових внесків юридичної особи та власників КП "Екран-сервіс" у розмірі 16500 грн. Засновники володіють такими частками в Статутному фонді:

Юридична особа - 6595,05 грн або 39,97 грн,

кожен власник КП "Екран-сервіс" - по 430,65 грн - 2,61 %,

23 власника КП "Екран-сервіс" - 9904,95 грн - 60,03%

Рішення ухвалено більшістю голосів: "за" - 13 чол., проти - 3 чол., утрималося - 5 чол.

Так, ОСОБА_1 вважає, що діями ОСОБА_2 по скликанню загальних зборів 21.11.2002 та урівнянням величини часток без досягнення одностайної згоди співласників, обмежено обсяг майнових та корпоративних прав позивача у 2,79 рази, внаслідок чого останній просить:

- визнати протиправними дії посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі Колективного підприємства "Екран-Сервіс" та визнати недійсним рішення зборів співвласників КП від 21.11.2002, оформленого протоколом №5;

- відновити майнове становище позивача, яке існувало до порушення його прав і яке відповідає розрахунку розподілу вартості майна та прибутку між власниками Колективного підприємства "Екран-Сервіс" станом на 01.12.2002 в розмірі 12,08 % статутного капіталу.

З огляду на встановлені обставини справи та позиції сторін у справі, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Положеннями ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц.

Так, шляхом поданням позову позивач прагне відновити майнове становище, яке існувало до порушення, на думку позивача, прав останнього станом на 01.12.2002. При цьому оскаржуване рішення зборів співвласників КП від 21.11.2002, оформлене протоколом №5, стосується діяльності відповідача за його існування як колективного підприємства.

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України зараховує колективні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності. Підприємство колективної власності є однією з організаційно-правових форм підприємств, кваліфікуючою ознакою якої є визначена форма власності, на якій засноване і діє таке підприємство. Згідно з правовим висновком ВП ВС співвласники колективного підприємства незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між ними та цим підприємством щодо його створення, діяльності, управління або припинення діяльності вважаються корпоративними (пункт 34 постанови від 13.11.2019 у справі № 146/616/15-ц).

Так, учасники мають колективного підприємства володіють відповідними корпоративними правами, зокрема, учасники підприємства мають право на участь в управлінні ним й інші правомочності, передбачені законом і статутом.

Разом з тим позивач у даному спорі не наводить жодних обставин з наданням підтверджуючих доказів щодо порушення порядку скликання чи проведення Загальних зборів співвласників КП "Екран-Сервіс" 21.11.2002, за результатами яких прийнято оскаржуване рішення, оформлене протоколом №5.

Зі змісту оскаржуваного рішення щодо створення Статутного фонду відповідача з розподілом часток кожного власника КП "Екран-сервіс" - по 430,65 грн, що становить 2,61 %, слідує, що останнє ухвалено більшістю голосів: "за" - 13 чол., проти - 3 чол., утрималося - 5 чол. При цьому збори проведено за участю позивача, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач здійснює діяльність у формі товариства з обмеженою відповідальністю, то суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16.

Так, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю подаються, документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до цих відомостей; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

З урахуванням пп. "д" п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі якщо особа прагне відновити становище, яке існувало до порушення її прав, зокрема щодо відновлення складу учасників, належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства.

Аналогічні висновки підтримано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.08.2020 у справі №910/10764/19.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, позаяк позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав діями ОСОБА_2 щодо скликання та проведення Загальних зборів КП "Екран-Сервіс" 22.11.2002, так і прийняттям оскаржуваного рішення, оформленого протоколом №5 від 22.11.2002. При цьому позивачем не обрано належного способу захисту в частині вимог щодо відновлення майнового становища позивача станом на 01.12.2002, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц).

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у позові з підстав необґрунтованості, відтак відсутні підстави для застосування позовної давності.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви відповідно до ст.129 ГПК України залишаються за позивачем.

Вирішуючи питання розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах: №911/3533/17 від 27.11.2018, №910/10483/18 від 29.05.2019, №916/1340/18 від 25.06.2019.

Так, на підтвердження понесених ТОВ "Екран-Сервіс" витрат на професійну правничу допомогу надано Договір про надання юридичних послуг від 03.09.2021, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 27,10.2021 та платіжне доручення про сплату ФОП Олійнику Андрію Михайловичу 5000 грн.

Разом з тим відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Так, першою заявою відповідача по суті спору є відзив на позовну заяву.

Водночас, у відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України відповідачем у відзиві на позовну заяву не було подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим суд акцентує увагу, що на момент подання відзиву, датованого 14.09.2021, вже було укладено договір про надання юридичних послуг від 03.09.2021, тобто погоджено умови щодо визначення розміру гонорару адвоката, а відтак на момент подання відзиву позивач знав про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, тому мав можливість своєчасно заявити про такі витрати.

Правову позицію щодо відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку таких витрат разом із першою заявою по суті спору викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18.

Окрім того, суд зауважує, що Договір про надання юридичних послуг від 03.09.2021, укладений відповідачем з Олійником Андрієм Михайловичем, як з фізичною особою-підприємцем, а не з адвокатом.

Однією із суттєвих умов договору про надання правової допомоги між адвокатом та клієнтом є гонорар. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (частина 3 статті 26 Закону).

Законом визначені одні і ті ж документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги - договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, що також не залежать від обраної адвокатом організаційно - правової форми адвокатської діяльності, за виключенням лише, ким видано ордер адвокатом, адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням (частина 1 статті 26 Закону).

Отже, фізична особа, яка має статус адвоката та бажає здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, однак всупереч вимогам ПКУ не стала на облік у контролюючих органах як самозайнята особа, але при цьому зареєстрована як фізична особа-підприємець, має право бути захисником у розумінні статті 45 Кримінального процесуального кодексу України чи здійснювати представництво іншої особи в суді як адвокат, виключно уклавши договір з клієнтом як адвокат відповідно до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Зокрема, Рада адвокатів України 15.10.2020 затвердила роз`яснення "Щодо підстав для здійснення адвокатської діяльності", в якому акцентувала увагу, що адвокат не має права представляти інтереси в суді, уклавши з клієнтом договір як ФОП.

Враховуючи наведені обставини, положення ст. 124 ГПК України, оскільки відповідачем у відзиві на позовну заяву не було подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про залишення витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви залишити за позивачем.

3. Витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" на професійну правничу допомогу залишити за відповідачем.

4. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 06 грудня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - АДРЕСА_1;

3 - відповідачу - пр. Космонавтів, 42, м. Вінниця, 21027.