ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2021 справа № 914/2174/21

За позовом: ОСОБА_1 , м. Буськ Львівської області,

до відповідача: ОСОБА_2 , м. Буськ Львівської області,

про: витребування частки у статутному капіталі з фактичного володіння ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на частку в статутному капіталі товариства.

Суддя І. Б. Козак

При секретарі Г.Гелеш

Представники сторін:

Позивач: В.В.Заремба - представник,

Відповідач: Н.Я.Патько - адвокат.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування частки у статутному капіталі з фактичного володіння ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на частку в статутному капіталі товариства.

Ухвалою суду від 20.07.2021 залишено позов без руху. 04.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та судове засідання призначено на 21.09.21. Ухвалою суду від 02.11.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 16.11.2021. Оголошувалася перерва в судовому засіданні на 23.11.2021.

Правова позиція позивача.

У судове засідання 23.11.2021 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив Витребувати належну ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, , що становить 71,6% (сімдесят одна ціла шість десятих відсотків) з фактичного володіння відповідача, ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ); визнати за ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, , що становить 71,6% (сімдесят одна ціла шість десятих відсотків), яка належала ОСОБА_6 та була придбана згідно з Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі (Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, ) від 10.02.2020 р.

Попередній розрахунок судових витрат позивача:

· 2270,00 грн - сплачений судовий збір,

· 45000,00 грн- орієнтовні витрати на правову допомогу

Правова позиція відповідача.

Відповідач у судове засідання 23.11.2021 з`явився, у відзиві на позов (вх.№21751/21 від 20.09.2021) проти позову повністю заперечив, зазначивши таке:

- відповідач як спадкоємець померлого ОСОБА_6 є особою, що не є стороною договору купівлі-продажу частки, а тому не має права підписувати Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства в силу вимог закону (а саме, ч.1 ст.1219 ЦК);

- відповідач як спадкоємець померлого не відмовляється задовольнити реальні вимоги позивача шляхом здійснення одноразового платежу в межах вартості спадкового майна, але при умові, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі дійсно укладався і позивач надасть реквізити свого рахунку;

- відповідач ставить під сумнів факт укладення договору купівлі-продажу частки, адже померлий за свого життя не мав наміру продавати свою частку в статутному капіталі товариства та не отримував від позивача 20000,00 євро. Звернув увагу, що підписи померлого на поданих позивачем доказах є різними (зокрема, на договорі, а.с.17, та на Статуті, а.с.15).

У запереченні на відповідь на відзив (вх.№24345/21 від 20.10.2021) відповідач заперечив проти аргументів позивача, зазначивши таке:

По-перше, посилаючись на судову практику, відповідач стверджує, що успадкував у даній справі право на частку в статутному капіталі ТзОВ «Кубік» ЛТД, а не корпоративні права на участь в товаристві, адже такі не входять до складу спадщини.

По-друге, позивачка не набула корпоративних прав, про захист яких звертається до суду, оскільки не відбулося підписання Акта приймання-передачі таких прав у звязку зі смертю продавця.

По-третє, відповідач стверджує, що позивачем не долучено жодних документів, які підтверджують вимоги ОСОБА_3 .

По-четверте, зважаючи на обставини справи, відповідач вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача могла б бути позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за умови доведення її наявності.

Обставини справи.

ОСОБА_3 (позивач у справі) є засновником та учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, код СДРПОУ 23964373, (надалі - Товариство) з часткою в статутному капіталі товариства, що становить 18,8%.

Вказане Товариство було засноване 30 вересня 1995 року та зареєстроване Буською РДА 14.03.1996 р., іншими засновниками Товариства були (є згідно з даними з ЄДРПОУ):

ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 , частка в статутному капіталі товариства становить 71,6% (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 );

ОСОБА_7 , АДРЕСА_3 , частка - 0,8%;

ОСОБА_8 , АДРЕСА_5 частка - 0,8% ;

ОСОБА_9 , АДРЕСА_4 , частка - 0,8%;

ОСОБА_10 АДРЕСА_6 частка - 0,8%;

ОСОБА_11 , АДРЕСА_7, частка - 0,8%;

ОСОБА_12 АДРЕСА_6 частка - 0,8%;

ОСОБА_13 , АДРЕСА_8, частка - 0,8%;

ОСОБА_14 , АДРЕСА_8, частка - 0,8%;

ОСОБА_15 АДРЕСА_6 частка - 0,8%

ОСОБА_16 , АДРЕСА_9, частка - 0,8%;

ОСОБА_17 , АДРЕСА_8, частка - 0,8%;

ОСОБА_18 , АДРЕСА_10, частка - 0,8%.

Директором Товариства, з моменту його заснування був ОСОБА_6 , який є (був) рідним братом позивачки.

Як стверджує позивачка, фактично господарською діяльністю товариства з моменту його заснування займались лише Позивачка та її рідний брат, ОСОБА_6 . При цьому, оскільки Товариство було фактично збитковим, Позивачка була змушена виїхати в Італію «на заробітки», де на даний час продовжує перебувати, і впродовж тривалого часу регулярно передавала своєму рідному брату ( ОСОБА_6 ) кошти для фінансового оздоровлення Товариства.

В останні роки брату Позивачки ( ОСОБА_6 ) було все важче і важче займатись справами Товариства, в т. ч. за станом свого здоров`я, а саме, внаслідок перенесеного інсульту.

В 2019 році, в чергове повернення в Україну, Позивачка зі своїм братом ( ОСОБА_6 ) домовились, що він продасть свою частку в статутному капіталі Товариства за ціною, що відповідає розміру коштів, які позивачка регулярно йому передавала з закордону для фінансового оздоровлення Товариства.

10 лютого 2020 року, реалізовуючи раніше досягнуті усні домовленості, між ОСОБА_3 (Позивачкою) та ОСОБА_6 було укладено Договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі (Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, ).

Оскільки, на момент підписання Договору, ОСОБА_3 (Позивач) перебувала за кордоном, його було підписано її донькою, ОСОБА_19 на підставі повноважень передбачених Довіреністю від 23.08.2016, посвідченої Кушицькою Л.Я. приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області зареєстрованої в реєстрі за № 364.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, ОСОБА_6 (Продавець) зобов`язався в порядку та на умовах визначених у цьому Договорі, передати у власність ОСОБА_3 (Покупця) свою частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, , а Покупець - прийняти та оплатити названу частку.

Згідно з п. 2.3. Договору вартість належної Продавцю частки у статутному капіталі Товариства була ним оцінена в 20 000,00 ЕІЖО (двадцять тисяч Євро), що становило суму еквівалентну 538 096,00 грн. (п`ятсот тридцять вісім тисяч дев`яносто шість гривень) згідно офіційного курсу гривні до долара США встановленого НБУ на дату підписання Договору (10.02.2020 р.).

До моменту підписання Договору Покупець ( ОСОБА_3 ) повністю оплатила Продавцю ( ОСОБА_6 ) визначену останнім вартість його частки в статутному капіталі Товариства в розмірі 20 000,00 ЕІЖО (двадцять тисяч Євро), що підтверджено Сторонами в пункті 2.4. Договору.

При цьому згідно з пунктом 2.5. Договору Продавець ( ОСОБА_6 ) підтвердив отримання ним всієї суми коштів (20 000,00 ЕІЖО (двадцять тисяч Євро)) до моменту підписання Договору. Претензій щодо розрахунку за належний йому вклад до Покупця не має, і своїм підписом на Договорі ОСОБА_6 підтверджує факт повного з ним розрахунку.

Оригінал договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 10.02.2020 поданий позивачем у судовому засіданні 02.11.2021 та знаходиться в матеріалах справи.

Оскільки на момент підписання Договору Покупець ( ОСОБА_3 ) повністю оплатила Продавцю ( ОСОБА_6 ) його частку у статутному капіталі Товариства, відповідно в момент підписання Договору набула право власності на означену частку, про що вказано у пунктах 3.1. та 3.2 Договору. При цьому підписанням цього Договору Продавцем і Покупцем - підтверджено, що передача- приймання відчужуваної частки вкладів Товариства відбулась.

Оскільки на момент підписання Договору, ОСОБА_3 (Позивач) перебувала за межами України, з Продавцем ( ОСОБА_6 ) було погоджено, що передбачений чинним законодавством України, нотаріально посвідчений Акт приймання-передачі на підтвердження передачі (відчуження) частки Продавця Покупцю Сторонами Договору буде підписано впродовж 3-6 (трьох-шести) місяців від дати підписання Договору.

09.03.2020 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер (надалі - померлий, або спадкодавець).

Як слідує з Витягу зі Спадкового реєстру № 60641946 від 22.06.2020р. спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 була відкрита Буською державною нотаріальною конторою 13.03.2020 р. за№ 16/2020.

Єдиним спадкоємцем померлого першої черги за законом є його рідний син, ОСОБА_2 (надалі - Відповідач).

01 липня 2020 року Позивачка звернулась до Буської державної нотаріальної контори із «Заявою-претензією кредитора» з метою повідомити спадкоємців померлого про їх обов`язок після вступлення в право спадкування підписати Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, .

01 липня 2020р. за вих. № 462/01-16 в. о. завідувача Буської державної нотаріальної контори Парфенюк О.В. скерував позивачці ( ОСОБА_3 ) запит із зустрічною вимогою до неї про надання в його розпорядження підтверджуючих документів. При цьому, в. о. завідувача Буської державної нотаріальної контори. ОСОБА_20 не повідомив, чи виконав він вимогу закону та чи повідомив спадкоємців померлого про вимогу ОСОБА_3 , як кредитора померлого.

21 липня 2020р. до Буської державної нотаріальної контори був скерований Адвокатський запит № 1-21/07-20 з вимогою повідомити про те чи зареєстрована «Заява-претензія кредитора» ОСОБА_3 від 01.07.2020 р. та чи повідомлено спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , про їх (спадкоємців) обов`язок після вступлення в право спадкування підписати Акт приймання- передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Кубік» ЛТД, .

28 липня 2020р. в.о. завідувача Парфенюк О.В, вихідним листом № 479/01-16 відмовився надавати інформацію на вказаний Адвокатський запит.

01 серпня 2020 р., у зв`язку із відмовою в. о. завідувача Парфенюка О.В надати запитувану інформацію адвокатові, ОСОБА_3 особисто подала до Буської державної нотаріальної контори Заяву аналогічного змісту «про надання інформації».

Вказана заява була отримана Буською державною нотаріальною конторою 13.08.2020 р.

Однак, ні позивачці, ні представнику відповіді про те, що в. о. завідувач Буської державної нотаріальної контори Парфенюк О.В. повідомив спадкоємця померлого про заявлені вимоги - не надходило, а відповідь на Запит не надана.

28 серпня 2020 р. Позивачка, звернулась безпосередньо до ОСОБА_2 , (Відповідача), як спадкоємця померлого, із відповідною Заявою- претензією кредитора.

У вказаній Заяві Відповідача ( ОСОБА_2 ) було повідомлено про його обов`язок як спадкоємця померлого впродовж 7 (семи) днів після фактичного вступлення в право спадкування (09.09.2020р.) підписати Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, код ЄДРПОУ 2396437, виконавши таким чином зобов`язання спадкодавця ( ОСОБА_6 ), яке ним було прийнято перед позивачкою ( ОСОБА_3 ) до моменту смерті.

Одночасно, Відповідачу ( ОСОБА_2 ) було повідомлено про його право як спадкоємця ОСОБА_6 залишити за собою частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, , що належала покійному, за умови повернення сплачених коштів в сумі еквівалентній 20 000,00 ЕІЖО (двадцять тисяч Євро) шляхом одноразового платежу впродовж 7 (семи) днів після фактичного вступу в право спадкування (з 09.09.2020р. до 15.09.2020р.).

Про прийняте Відповідачем рішення пропонувалось повідомити не пізніше 08.09.2020р.

Заява-претензія кредитора була скерована Відповідачу цінним листом з описом вкладення та отримана ним особисто 02.09.2020, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти з трек-кодом 493.

Відповіді від Відповідача Позивачці не надходило.

Підсумовуючи все викладене, позивачка ( ОСОБА_3 ) не має можливості оформити придбане нею 10.02.2020 та належне згідно з умовами Договору «купівлі- продажу частки у статутному капіталі» корпоративне право на частку померлого у статутному капіталі ТОВ «Кубік ЛТД», а отже її право власності є порушеним та підлягає судовому захисту.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

У розумінні приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.

Позовні вимоги у цій справі обгрунтовані неможливість позивача набути куплену частку в статутному капіталі ТзОВ «Кубік» ЛТД в одного з учсників- ОСОБА_2 , оскільки після підписання договору купівлі-продажу 10.02.2020 продавець частки помер, не встигнувши підписати Акт приймання-передачі частки (обєкта купівлі-продажу). Зазначена обставина смерті продавця частки сторонами визнається повністю та не потребує доведення чи спростування.

Щодо автентичності договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 10.02.2020, що поданий позивачем у судовому засіданні 02.11.2021 та знаходиться в матеріалах справи (а.с.82-84), варто зазначити таке.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 20 вересня 2019 року № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Досліджуючи поданий оригінал договору від 10.02.2020, заслухавши пояснення сторін, суд зазначає, що відповідачем не подавалося/не заявлялося клопотання про призначення експертизи автентичності примірника договору, що знаходиться в матеріалах справи. Суд оглянув поданий оригінал договору на предмет оригінальності підпису продавця - ОСОБА_6 та зазначає про те, що поданий позивачем доказ на підтвердження обставин цієї справи є належним та допустимим і приймається судом до уваги.

Заперечення-сумніви відповідача ОСОБА_2 як спадкоємця померлого продавця частки ОСОБА_6 спростовуються вказаним оригіналом договору, а тому до уваги не беруться. Сумніви відповідача щодо наміру померлого продавця продати свою частку в статутному капіталі товариства є лише сумнівами і належними доказами не підтверджені. Аналогічна позиція суду стосується і отримання/неотримання померлим 20000,00 євро, оскільки такі в складі спадкового майна відповідачем не виявлені.

Відповідно до п.2.5 договору купівлі-продажу частки від 10.02.2020 продавець (померлий ОСОБА_6 ) стверджує, що він отримав грошові кошти в сумі 20000,00 євро до підписання цього договору. Своїм підписом на цьому договорі він підтверджує факт повного розрахунку з ним. Претензій щодо розрахунку за належний йому вклад до покупця не має.

Отже, враховуючи те, що договір від 10.02.2020 є чинним, недійсним не визнавався, позивачем доведено сплату померлому продавцю частки суми продажу -20000,00 євро.

Відповідно до п.3.5 договору сторони зобов`язувалися підписати впродовж 3-6 місяців від дати підписання цього договору підписати Акт прийому-передачі частки у статутному капіталі Товариства, який буде нотаріально посвідчений, однак скласти і підписати такий Акт позивачці не вдалося, оскільки продавець частки помер.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» lля державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;

2) документ про сплату адміністративного збору;

3) один із таких відповідних документів:

а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників;

б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства;

в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві;

е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;

є) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства;

ж) витяг, виписка чи інший документ з торговельного, банківського, судового реєстру тощо, що підтверджує реєстрацію юридичної особи - нерезидента в країні її місцезнаходження, - у разі, якщо засновником юридичної особи є юридична особа - нерезидент;

з) нотаріально засвідчена копія документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, - для фізичної особи - нерезидента та, якщо такий документ оформлений без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, - для фізичної особи - резидента.

Власне, неможливість подати такий Акт приймання-передачі частки в силу об`єктивної неможливості його складення і стала підставою для подання цього позову відповідачем, оскільки відповідач як спадкоємець ОСОБА_6 відмовився підписувати такий Акт.

Щодо обов`язку відповідача підписати Акт приймання-передачі частки.

17.06.2018 набув чинності Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників (частина 1 статті 1 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", якою врегульовано питання переходу частки до спадкоємця або правонаступника учасника товариства, передбачено, що у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства.

Статутом ТзОВ «Кубік» ЛТД не врегульовано питання купівлі-продажу частки учасниками товариства.

13.03.2020 відповідач ОСОБА_6 як син та єдиний спадкоємець першої черги подав заяву по прийняття спадщини ОСОБА_6 , що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (а.с.4) та самими сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.06.2021 року у справі № 906/1336/19 зазначила, що відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування або іншого зобов`язального договору. Наслідком відчуження частки є набуття іншою стороною договору права на частку.

Учинення правочину з відчуження частки не має наслідком автоматичний перехід корпоративних прав від первісного власника до набувача. Договором може бути передбачено, що право власності на частку переходить до набувача з моменту підписання договору, однак для переходу володіння часткою є необхідним волевиявлення обох сторін щодо цього. Передання частки від учасника набувачу може бути, зокрема, кінцевим етапом виконання договору (наприклад, після сплати покупної ціни), що можливо значно пізніше від укладення зобов`язального договору. Відтак, акт приймання-передачі частки є документом, що відображає волевиявлення сторін щодо передання володіння від учасника товариства до набувача частки. Для передання частки у статутному капіталі товариства положеннями Закону № 755-ІV передбачено нотаріальне засвідчення справжності підписів сторін на акті приймання-передачі частки.

Відтак момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться та можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину. Разом з тим моментом переходу корпоративних прав з частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією із сторін (п. 7.1.16-п. 7.1.19 постанови ВП ВС від 08.06.2021 у справі № 906/1336/19).

Суд констатує, що в силу обставин, які склалися в цій справі, ОСОБА_21 набула право власності на частку у статутному капіталі ТзОВ «Кубік» ЛТД в розмірі 71,6%, яка належала ОСОБА_6 та була придбана на підставі укладеного і чинного Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, від 10.02.2020, що є підставою для задоволення цієї позовної вимоги повністю.

Щодо позовної вимоги про витребування частки від відповідача, суд зазначає таке.

Позивач, набувши право власності на частку, не набув права з частки через неможливість скласти та підписати Акт приймання-передачі такої частки. При цьому, позивач не заявляв позовну вимогу про зобов`язання відповідача скласти /підписати Акт приймання-передачі частки. Відповідач у відзиві також зазначає про відсутність правових підстав у нього складати та підписувати такий Акт.

У постанові від 02.09.2020 у справі № 904/1409/19 Верховний Суд послався на те, що аналіз ч. 5 ст. 17 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" свідчить про те, що учасник товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю може звернутися до суду з позовом про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві або ж з позовом про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю, які відповідно до зазначеної норми є належними способами захисту. При цьому за змістом згаданої норми Закону зазначені способи захисту (визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві та стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою/додатковою відповідальністю) є альтернативними, що також підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду про застосування ст. 17 цього Закону, викладеним у п. 48 постанови від 17.12.2019 у справі № 927/97/19 та п. 31 постанови від 18.03.2020 у справі № 466/6221/16-а.

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про витребування належної ОСОБА_3 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, що становить 71,6% (сімдесят одна ціла шість десятих відсотків) з фактичного володіння відповідача, ОСОБА_2 . Розмір частки 71,6% визначений договором купівлі-продажу частки від 10.02.2020, який є дійсним станом на дату винесення рішення суду.

Як слушно зауважив відповідач, він не може підписати Акт приймання-передачі купленої частки, оскільки не є стороною договору купівлі-продажу.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суд виходить із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Підсумовуючи наведене, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем померлого продавця частки за договором купівлі-продажу від 10.02.2020 ОСОБА_6 , суд вважає, що заявлена позовна вимога про витребування частки в розмірі 71,6% з володіння відповідача є ефективним та належним способом захисту порушеного права позивача та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати.

Сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача в силу вимог ст.129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 238-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Витребувати належну ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, , що становить 71,6% (сімдесят одна ціла шість десятих відсотків) з фактичного володіння відповідача, ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ).

3. Визнати за ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, , що становить 71,6% (сімдесят одна ціла шість десятих відсотків), яка належала ОСОБА_6 та була придбана згідно з Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі (Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, ) від 10.02.2020 р.

4. Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 8071,00 грн судового збору.

5. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

7. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 01.12.2021р.

Суддя Козак І.Б.