ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/214/20

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участі секретаря судового засідання Оуаді С.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави

в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, м. Ужгород (позивач, Держгеокадастр)

до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. В.Бакта Закарпатської області (відповідач-1, дослідна станція),

до товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехнік Україна Груп», м. Київ (відповідач-2, ТОВ Екотехнік Україна Груп)

та до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Екотехнік», с. Геча Закарпатської області (співвідповідач, ТОВ Агро Екотехнік)

про визнання недійсним договору про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій №14 від 03.12.2015 р. та про звільнення ТОВ Агро Екотехнік земельної ділянки загальною площею 108,517 га вартістю 32109592,86 грн. (спірний договір, спірна земельна ділянка) (з урахуванням уточнення позовних вимог)

представники:

позивача Сатмарі Н.М., самопредставництво

відповідача1 - Блохіна В. Ю., адвокат

відповідача 2 - не з`явився

співвідповідача Пуканич Е.В., адвокат

за участі прокурора - Андрейчик А.М., прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури

Берегівська окружна прокуратура звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Держгеокадастру до відповідачів-1,2 як сторін спірного договору та до співвідповідача залученого у ході судового провадження у справі, якому відповідач-2 передав свої права та обов`язки за спірним договором з укладенням додаткової угоди від 01.02.19, вважаючи, спірний договір таким, що укладений із порушенням вимог законодавства.

Посилаючись на матеріали перевірки Держгеокадастру оформлені актом від 23.05.2019, прокурор вважає, що дослідною станцією фактично передано відповідачу-2, а потім співвідповідачу, у платне користування земельну ділянку площею 108,5517 га, вартістю 32109592,86 грн. без укладення договору оренди земельної ділянки відповідно до закону і виконавець за спірним договором під виглядом надання сільськогосподарських послуг фактично обробляє земельну ділянку, яка належить державі та стає власником вирощеної продукції на орендованій земельній ділянці. Тобто, на думку прокурора, предметом спірного договору є прихована оренда землі. Позовні вимоги обґрунтовані також тим, що укладення дослідною станцією спірного договору відбулося без погодження з Національною академією аграрних наук України (НААНУ) як органом управління об`єктами державної власності.

Вважає, що укладення спірного договору суперечить встановленому законом порядку, порушує інтереси держави в особі позивача як органу уповноваженого державою на здійснення функцій контролю за використанням та охороною земель, оскільки надання земель державної форми власності у користування за відсутності зареєстрованого договору оренди землі призводить до необлікованого використання земель та сприяє тінізації аграрного сектору економіки, ухиленню від встановленої процедури отримання земель в оренду через земельні торги, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом з метою задоволення суспільної потреби у відновленні законності при передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності

Представник прокуратури у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами. Крім того, стверджує, зокрема, про те, що спірна земельна ділянка, яка віднесена до особливих земель з обмежених оборотом та призначена для наукової діяльності, тому інше цільове використання повинно узгоджуватися встановленим порядком; вирощування біоенергетичних культур, якою є павловнія та яка вирощується на спірній земельній ділянці відповідно до умов спірного договору, призводить до виснаження земель, тому може здійснюватися лише на непридатних землях, яких немає у дослідної станції. Заперечує на застосуванні позовної давності, вважає, що оскільки Держгеокадастр, який не є стороною спірного договору, не знав і не міг знати про його укладення, інформація про договір стала відома 23.05.19, тому подання позову 09.04.20 відбулося у межах встановлених строків. Крім того, вважає, що позовна давність не може бути застосована до вимоги щодо звільнення земельної ділянки як триваючого порушення.

Позивач письмовими поясненнями наданими суду та усними поясненнями представника у судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог з тих же підстав, що наведені прокурором. Крім того, звертає увагу, що відповідач-1 є користувачем спірної земельної ділянки відповідно до державного акту , який не є документом, що надає право розпорядження такою земельною ділянкою, що відбулося з укладенням спірного договору.

Відповідач-1 письмовим відзивом та усними поясненнями представника у ході судового розгляду проти позову заперечує у повному обсязі, заперечує посилаючись на таке. Стверджує, що спірний договір укладено на реалізацію Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфер виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2017 роки затвердженої постановою КМУ № 243 від 01.03.2010.

Договір, яким передбачено науковий супровід вирощування вперше в Україні павловнії - енергозберігаючої культури - укладено з метою розроблення науково-технічної документації та подачі заявки для реєстрації павловнії в Державному реєстрі сортів рослин придатних для поширення в Україні після позитивного розгляду питання на засіданні Відділення наукового забезпечення інноваційного розвитку НААН України. Мета укладення спірного договору відповідає статутним завданням відповідача-1 - проведення наукових досліджень, апробацій і впроваджень наукових розробок.

Заперечує передачу землі в оренду для вирощування с/г продукції з послідуючим продажем в рамках підприємницької діяльності, оскільки кінцева мета співпраці сторін спірного договору експериментальне вирощення нового сорту рослини; 12.12.2018 дослідною станцією подано заявку на сорт Лілов, таксона Павловнія. Умовами договору передбачено одержання дослідною станцією плати за надання послуг по науковому супроводу та консультаційні роботи, а не плати за передачу в користування землі.

Стверджує, що землі, які використовуються за спірним договором, для проведення інших наукових досліджень не використовувалися, були вкриті чагарниками, амброзією. Відповідачем-2 здійснено розчистку земель, правильне їх удобрення та полив у ході експериментального вирощування павловнії, внаслідок чого якість цих земель покращується. Стверджує про суспільно-корисний характер спірного договору з огляду на впровадження нових технологій отримання альтернативних видів палива та про відсутність будь-яких негативних наслідків як для держави, так і для наукової установи в результаті реалізації спірного договору. Вважає, що у випадку задоволення позову прокурора, дослідна станція, окрім втрати інвестора та можливості заробляти своїм науковим потенціалом, також відповідно до умов спірного договору зобов`язана буде відшкодувати іншій стороні всі понесені в рамках співпраці витрати.

Клопоче про застосування позовної давності, посилаючись на те, що Берегівська прокуратура зверталася з позовом (справа № 907/163/17) про визнання недійсним спірного договору 22.01.2017, отже, їй щонайпізніше у зазначену дату було відомо про укладення спірного договору, відтак подання позову, що є предметом у даній справі, 09.04.2020, здійснено з пропуском трьохрічного строку давності.

Відповідач-2 письмового відзиву на позов суду не надав, участі уповноваженого представника у судовому розгляді справи не забезпечив, хоча про дане судове провадження такому відомо, оскільки ним одержана поштова кореспонденція суду з ухвалою від 16.11.2020, яка надіслана йому за адресою, що зазначена у позовній заяві - 02121, м. Київ, вул. Горлівська, 226/228, - та яка згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час судового розгляду справи є його офіційною адресою як юридичної особи. Інша кореспонденція суду, що надсилалася за зазначеною адресою, повернута до суду без вручення адресату з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання», «вибули», «адресат відсутній за вказаною адресою» тощо. За наведених обставин, оскільки відповідач повідомлений про дане судове провадження не скористався своїм правом подати суду відзив на позов, прийняти участь у судовому розгляді справи, суд вправі згідно ст. 178 ГПК України вирішити спір за наявними матеріалами.

Співвідповідач письмовим відзивом та усними поясненнями представника у ході судового розгляду справи також заперечує проти позову з підстав наведених відповідачем-1. Крім того, звертає увагу суду на те, що сторони спірного договору домовилися здійснювати співробітництво з метою реконструкції саду, який через відсутність належного державного фінансування багато років перебуває у занедбаному стані та пустує. Спірна земельна ділянка, власником якої є держава в особі позивача у даній справі, не вибула, а продовжує перебувати у користуванні дослідної станції. Клопоче про застосування позовної давності до спірних відносин, вважаючи, що позивач при належному здійсненні державного контролю за використанням земель державної власності юридичними особами на територіі Закарпатської області міг і повинен був дізнатися про укладення спірного договору, а тому перебіг позовної давності за заявленими позовними вимогами почався із 5.08.2016 - дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5, згідно з якими Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання земель усіх категорій і форм власності та закінчився 5.08.2019 як для позивача, так і для прокурора.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу в ході судового розгляду справи, суд встановив наступне.

03.12.2015 дослідна станція НААНУ як сторона-1 та ТОВ Екотехнік Україна Груп як сторона-2 на реалізацію Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфер виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2017рр., затвердженої постановою КМУ № 243 від 01.03.2010, уклали договір № 14 на виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій спірний договір у даній справі.

Сторони, згідно п. 1.1 договору, з метою сприяння у вирішенні статутних завдань, всебічного заохочення і підтримки науково-дослідних робіт, спрямованих на розвиток виробництва та використання альтернативних джерел енергії домовилися здійснювати обмін інформацією та здійснювати співробітництво.

Відповідно до п. 1.2 договору ТОВ Екотехнік Україна Груп зобов`язалося власними силами та за власні кошти виконати роботи по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій на земельних ділянках загальною площею 106,8328 га, що знаходяться за адресою Закарпатська область, Берегівський район, Астейська сільська рада (висадити дерева паловнії з наступним зрубом/зрізом таких дерев для виготовлення відповідної деревини альтернативного твердого палива), а дослідна станція НААНУ - здійснювати відповідний супровід щодо виконання технологічних процесів по зазначених роботах та результатів таких робіт.

Для реалізації завдань договору визначених у його п. 1.2 дослідна станція надала згоду (дозвіл) ТОВ Екотехнік Україна Груп на тимчасове, протягом 15 календарних років з моменту підписання договору, ведення робіт по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій на площі 106,8328 га, яка визначена сторонами на карті, що є додатком до цього договору (далі по тексту - площадка) (п. 1.3.1).

Пунктом 1.4.2 договору передбачено, що ТОВ Екотехнік Україна Груп зобов`язалося, зокрема, сплачувати дослідній станції обумовлену суму коштів за науковий супровід по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій, з метою забезпечення протягом дії даного договору підтримання останньою площадки в належному стані .

До спірного договору внесено зміни додатковою угодою укладеною 01.02.19 відповідачами-1,2 - сторонами-1,2 за спірним договором - та ТОВ Агро Екотехнік (додаткова угода).

18.12.2020 зазначеними особами укладено договір про виправлення описки у додатковій угоді від 01.02.2019 про внесення змін до договору № 14 від 03.12.2015 на виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій (договір про виправлення описки).

За умовами додаткової угоди з урахуванням договору про виправлення описки ТОВ Екотехнік Україна Груп (сторона-2 у спірному договорі та в додатковій угоді, відповідач-2 у справі) передало свої права та обов`язки за спірним договором ТОВ Агро Екотехнік, наведена заміна сторони-2 у договірних відносинах погоджена дослідною станцією - стороною-1 в оспорюваному договорі.

У спірному договорі додатковою угодою у п. 1.3.1 словосполучення "на площі 106,8328 га" замінено на "...земельних ділянках: площею 15,8652 га, кадастровий номер :02:000:0019, площею 55,4941 га, кадастровий номер :10:001:0121, площею 2,0 га, кадастровий номер :02:000:0018, площею 35,1924 га, кадастровий номер :01:000:0206", з урахуванням чого загальна площа спірної земельної ділянки за спірним договором становить 108,5517 га.

Прокурор звернувся до суду з вимогами визнати недійсним та припинити на майбутнє спірний договір, наполягаючи, що такий не є договором надання наукового супроводу, а є удаваним та таким, що укладений з метою приховання іншого договору - договору оренди землі.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом спірного правочину недійсним, покладається на позивача.

Підставою недійсності правочину відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним правочином вважається правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідач та співвідповідач у справі наполягають, що спірний договір є змішаним договором надання послуг та виконання науково-дослідних і консультаційних робіт при експериментальному вирощенні нового сорту рослини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

За приписами ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату; відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до приписів ст. 13 Закону України "Про оренду землі" (у редакції станом на час укладення спірного договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки згідно ст. 93 ЗК України - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. При цьому, норми ст. 95 ЗК України передбачають право землекористувача самостійно господарювати на землі.

Тобто, ознаками договору оренди землі є вибуття земельної ділянки з користування орендодавця внаслідок її передачі орендарю, отримання орендодавцем плати за користування орендарем землею; обов`язками орендодавця є передача землі орендарю, а орендаря - прийняття землі, цільове користування землею та здійсненна орендних платежів.

Істотними умовами договору оренди землі згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Суд, проаналізувавши зміст та умови спірного договору, дійшов висновку, що такий не містить ознак договору оренди землі, оскільки спірна земельна ділянка не вибувала з користування дослідної станції та не передавалася ні ТОВ Екотехнік Україна Груп, ні у послідуючому ТОВ Агро Екотехнік; спірний договір є змішаним договором, який містить елементи договору про надання послуг та договору на виконання науково-дослідницьких робіт, оскільки дослідна станція зобов`язалась за завданням ТОВ Екотехнік Україна Груп на землі наданій їй у постійне користування здійснити науковий супровід виконання останнім технологічного процесу по висадці паловнії та передати у його власність результати науково-дослідницьких робіт, а ТОВ Екотехнік Україна Груп - прийняти та оплатити виконані роботи.

Предметом спірного договору є не земельна ділянка, а науково-дослідницькі та сільськогосподарські роботи з вирощування павловнії для використання її як альтернативного джерела енергії.

Передбачена договором плата не є орендною платою за користування землею, а є платою ТОВ Екотехнік Україна груп та ТОВ Агро Екотехнік за надані дослідною станцією роботи з наукового супроводу експериментального вирощування паловнії як нового сорту рослин

Наведене відповідає статутним завданням дослідної станції, яка є науковою бюджетною установою державної форми власності зі статусом юридичної особи, джерелами формування майна якої є, зокрема, доходи, одержані від реалізації науково-технічної продукції та різних видів господарської діяльності (п.п. 3.1, 4.2 Статуту дослідної станції, затвердженого Президентом НААН України та зареєстрованого державним реєстратором 30.01.2014).

Дослідну станцію створено з метою створення умов для проведення наукових досліджень, апробацій і впроваджень наукових розробок в галузі землеробства, рослинництва, садівництва, виноградарства, переробки сільськогосподарської продукції, тваринництва та економіки, направлених на вдосконалення наукового забезпечення розвитку агропромислового комплексу Закарпатської області (п. 2.1).

Основними напрямами і видами наукової і господарської діяльності дослідної станції згідно Статуту, зокрема, є: розробка та впровадження інтенсивних технологій в рослинництві; наукове забезпечення аграрних реформ; надання маркетингових та консалтингових послуг, розробка, впровадження науково-практичних, технічних досягнень, "ноу-хау"; надання інформаційно - консультативних послуг, а також господарська діяльність не заборонена чинним законодавством (п. 2.2).

Дослідна станція в межах статутних повноважень має право реалізовувати свою продукцію, роботи і послуги (п. 5.1). Дослідна станція виконує наукові роботи з фундаментальних досліджень та прикладних розробок, а також виробничу перевірку і впровадження прогресивних технологій у землеробстві, рослинництві, тваринництві, багаторічних насаджень, з урахуванням місцевих умов (п. 7.1).

Послуги з наукового забезпечення (розробка технологічних проектів, наукові консультації та експертизи, підвищення кваліфікації тощо) організаціям та підприємствам Дослідна станція надає на договірних засадах (п. 7.3).

Дослідна станція може мати фінансові надходження за науково-дослідні роботи, виконані за договорами з Міністерством аграрної політики та продовольства України, іншими міністерствами і відомствами, з підприємствами та організаціями, а також від реалізації продукції та сировини, отриманої в результаті проведення науково-дослідних робіт та діяльності, пов`язаної з впровадженням науково-технічної продукції (п. 7.4).

Дослідна станція самостійно визначає свої науково-виробничі зв`язки з іншими установами, організаціями, підприємствами та зарубіжними партнерами, виходячи з положень цього статуту. У відповідності з законодавством і в межах, визначених цим статутом Дослідна станція самостійно вирішує питання, пов`язані з її науковою діяльністю, вступає від свого імені у договірні відносини з іншими установами, організаціями, підприємствами (п. 3.6).

Дослідна станція користується землею та іншими природними ресурсами відповідно до статутних цілей своєї діяльності (п. 3.7).

У ході судового розгляду справи встановлено, що питання погодження укладення дослідною станцією спірного договору було предметом розгляду бюро відділення наукового забезпечення інноваційного розвитку Президії НААНУ (протокол № 19 від 17.11.2015). Відповідно до даних зазначеного протоколу було ухвалено вважати за доцільне укладення дослідною станцією та ТОВ Екотехнік Україна Груп договору наукового супроводу щодо реконструкції саду для розвитку біоенергетики та покласти на дослідну станцію здійснення наукового супроводу реконструкції саду дослідної станції з метою виробництва відновлювальних джерел енергії, в т.ч. із вирощування павловнії, який полягає в дослідженні комплексної технології вирощування цієї культури (оптимізації ресурсів для швидкого отримання біомаси), розробці наукового обґрунтування рекомендацій щодо вирощування цієї культури та розробці інноваційно-інвестиційних проектів щодо практичного застосування в біоенергетиці. Наведеним спростовується твердження прокурора про відсутність згоди НААН України, у підпорядкуванні якої перебуває дослідна станція, на укладення спірного договору.

Матеріалами справи, а саме: звітами про науково-дослідну роботу згідно договору № 14 за 2017-2019рр., технічними анкетами сорту, заявкою про визнання права на сорт, повідомленням Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.01.2019 встановлено, що за результатами роботи за спірним договором на підставі наукових досліджень дослідною станцією було заповнено технічну анкету та показники для визначення придатності сорту павловнії для поширення в Україні за напрямом використання біоенергетичний та подано заявку на сорт Лілов таксон Павловнія, яка прийнята Міністерством аграрної політики та продовольства України до розгляду (№ заявки 18649003).

Наведеним, серед іншого, підтверджено відповідність мети укладеного спірного договору статутним цілям та завданням дослідної станції та спростовано твердження прокурора, що метою укладення спірного договору була лише передача основних засобів у користування іншим суб`єктам, прихована оренда землі.

Посилання прокурора на те, що під час укладення спірного договору дослідною станцією було порушено приписи земельного законодавства через те, що спірна земельна ділянка (яка відноситься до земель для ведення сільськогосподарського виробництва) без зміни цільового призначення використовується для ведення садівництва спростовано наступним.

Дослідній станції згідно державного акту від 29.03.1996 належать на праві постійного користування земельні ділянки, в т.ч. спірна, які надані для ведення сільськогосподарського виробництва. За умовами спірного договору сторони погодили, що на спірній земельній ділянці будуть проводитись роботи по реконструкції саду

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі для ведення сільськогосподарського виробництва та землі для садівництва належать до однієї категорії земель - сільськогосподарського призначення, що підтверджується Українським класифікатором цільового використання землі (УКЦВЗ).

Зміна цільового призначення земельної ділянки передбачає зміну категорії земель, зміна ж використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не має наслідком зміну цільового призначення.

Згідно ч. 5 ст. 20 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених, зокрема, ст. 35 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 3 ст. 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись, зокрема, для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Отже, як на землях для ведення сільськогосподарського виробництва, так і на землях для садівництва передбачено з метою забезпечення науково-дослідних та навчальних цілей проводити вирощування сільськогосподарських культур. Відтак, науково-дослідницькі роботи по висадці дерев павловнії та їх зруб для визначення і підтвердження наукової можливості виготовлення твердого палива як альтернативного джерела енергії перебувають у межах такого виду використання земель сільськогосподарського призначення для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Підсумовуючи наведене, суд констатує, що у ході судового розгляду справи не доведено правових підстав для визнання спірного договору недійсним, тому належить відмовити у задоволенні позову в цій частині вимог та відмовити у задоволенні вимог щодо звільнення ТОВ Агро Екотехнік спірної земельної ділянки, оскільки встановлено, що така не передавалася у користування за спірним договором, а продовжувала перебувати у володінні та користуванні дослідної станції відповідно до державного акту на право постійного користування.

При цьому судом встановлено також, що Держгеокадастром при проведенні перевірки дотримання дослідною станцією вимог законодавства у сфері використання та охорони земель, з посиланням на результати якої подано позов, не виявлено та не зазначено в акті від 23.2019 порушень чинного законодавства у зв`язку з укладенням спірного договору.

За наведених обставин, оскільки у ході судового розгляду справи не встановлено наявності порушення прав та законних інтересів, на захист яких подано позов, що є предметом розгляду у даній справі, відсутні підстави для застосування у справі позовної давності, про що клопотали відповідач та співвідповідач у справі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд, повно, об`єктивно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім доводам учасників, керуючись законом, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Судовий збір сплачений за подання позову згідно ст. 129 ГПК України покладається на прокуратуру.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 2, 11, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати за подання позову покласти на прокуратуру.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 30.11.21

Суддя Ушак І.Г.