ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2021 року м. Харків Справа № 913/708/21
Провадження №1/913/708/21
За позовом Лисичанського комунального спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків Лисичанськводоканал, м. Лисичанськ
до відповідача Акціонерного товариства Лисичанськвугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта ім. Д.Ф.Мельникова Акціонерного товариства Лисичанськвугілля, м. Лисичанськ Луганської області
про стягнення 1432 грн. 89 коп.
Суддя Зюбанова Н.М.
Без виклику та повідомлення сторін
Суть спору: про стягнення 1432 грн. 89 коп. за договором про закупівлю послуг з централізованого водовідведення № 844 від 30.04.2014.
Ухвалою суду від 04.10.2021 при відкриті провадження у справі суд роз`єднав позовні вимоги та виділив у самостійне провадження ті, які стосуються стягнення заборгованості у сумі 1432 грн. 89 коп. за договором про закупівлю послуг з централізованого водовідведення № 844 від 30.04.2014 за період з 01.04.2015 по 31.06.2015.
Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.
Так, 30.04.2014 між Акціонерним товариством Лисичанськвугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта ім. Д.Ф.Мельникова Акціонерного товариства Лисичанськвугілля (відповідач/замовник) та Лисичанським комунальним спеціалізованим підприємством по видобутку, обробці, реалізації та очищенню стоків Лисичанськводоканал (позивач/виконавець) укладено договір № 844 про закупівлю послуг з централізованого водовідведення, за умовами якого виконавець зобов`язався у 2014 році надати споживачу послуги з водовідведення, зазначені в договорі, а споживач - прийняти і оплатити такі послуги на умовах, визначених цим договором та виконувати інші умови даного договору (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться споживачем після надання виконавцем рахунків чи інших платіжних документів за послуги, надані у поточному місяці, у строк п`яти робочих днів після їх отримання.
До рахунка додаються акти наданих послуг (п. 4.2 договору).
У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг з водовідведення, споживач зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня отримання відповідних документів, направити до виконавця повноважного представника з обґрунтованими документами, необхідними для проведення звірки даних та підписання акту звірки у цей же термін. При не виконанні цієї умови, показники, зазначені у документах виконавця, вважаються прийнятими споживачем до виконання (п. 4.6. договору).
Відповідно до п. 6.1.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за надані послуги.
Приймати надані послуги згідно з актом виконаних робіт (п. 6.1.2 договору).
В п. 10.1 договору сторони визначили, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014.
У відповідності до п. 11.4 договору його дія може продовжувати на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.
Як зазначає позивач, незважаючи на закінчення строку дії договору, він продовжував надавати відповідачу послуги, що підтверджується рахунками-фактури № 844 від 15.04.2015 на суму 690 грн 34 коп., № 844 від 15.05.2015 на суму 629 грн 42 коп., № 844 від 16.06.2015 на суму 790 грн. 13 коп., які додані до справи (арк. справи № 75-76).
Оскільки відповідач оплату за послуги на порушення пункту 4.1 договору здійснив не в повному обсязі, утворилась заборгованість та позивач звернувся до суду.
У відзиві на позовну заяву від 28.10.2021 № 1285 відповідач проти позову заперечує з посиланням на сплив трирічного строку позовної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду, що є підставою для відмови у позові.
Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову у його задоволенні з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що послуги з питного водопостачання та водовідведення надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням тощо.
З матеріалів справи вбачається, що послуги з водовідведеення надавалися позивачем в спірний період з квітня по червень 2015 року, тобто вже після припинення договору № 844 від 30.06.2015, оскільки сторони погодили пролонгувати дію договору лише на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2015 року.
Таким чином, у спірний період відбувалося фактичне споживання відповідачем послуг з водовідведення, що підтверджується доданою позивачем первинною документацією.
Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 затверджені Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі Правила).
Згідно з п. 1 Правил вони регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг.
Як зазначено в п. 8 Правил, послуги надаються споживачам безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги.
Як зазначено в пунктах 24-26 Правил споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Позивачем при розрахунку вартості послуг було застосовано тарифи, визначені у відповідності до постанов НКРЕКП № 1575 від 28.12.2017, № 2499 від 16.12.2020.
Суд звертає увагу, що обов`язок сплатити надані та спожиті послуги випливає також з ч. 1 ст. 11 ЦК України, з огляду на те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.
З урахуванням викладеного, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідач у встановлений умовами договору строк борг не сплатив.
Таким чином, матеріалами справи підтверджений факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань по оплаті послуг за квітень 2015 року частково на суму 13 грн 34 коп. (690,34 677,00), повністю за травень 2015 року на суму 629 грн 43 коп. та повністю за червень 2015 року на суму 790 грн. 13 коп., тобто право позивача є, дійсно, порушеним та він обґрунтовано звернувся до суду.
Відповідач заявляє про застосування правил позовної давності у три роки до вимог, які виникли за договором від 30.04.2014 № 844 на загальну суму 1432 грн. 89 коп.
Так, у відповідності зі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до п. 4.1 договору замовник сплачує за надані послуги на підставі наданих виконавцем рахунків чи інших платіжних документів у строк п`ять робочих днів після їх отримання.
Рахунки-фактури № 844 від 15.04.2015 на суму 690 грн 34 коп., № 844 від 15.05.2015 на суму 629 грн 42 коп., № 844 від 16.06.2015 на суму 790 грн. 13 коп отримані відповідачем, про що свідчать підписи осіб на цих документах, факт часткової оплати рахунку-фактури № 844 від 15.04.2015.
Судом встановлено кінцевий строк оплати за рахунком від 15.04.2015 23.04.2015, за рахунком від 15.05.2015 25.05.2015, за рахунком від 16.06.2015 24.06.2015 тобто прострочення виникло з 24.04.2015, 26.05.2015 та 25.06.2015 відповідно.
У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.
Таким чином, трирічний строк позовної давності для цих вимог встановлюється за рахунком від 15.04.2015 24.04.2018, за рахунком від 15.05.2015 26.05.2018, а за рахунком від 16.06.2015 25.06.2018.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою лише в 2021 році трирічний строк позовної давності для цих вимог сплив, що є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 267 ЦК України.
За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити на підставі ст. 267 ЦК України через пропуск позивачем строку позовної давності для пред`явлення вказаних вимог з віднесенням судових витрат на позивача у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 129 ГПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241, 247 ГПК України, суд
У задоволенні позову Лисичанського КСП по видобутку, обробці, реалізації та очищенню стоків Лисичанськводоканал до Акціонерного товариства Лисичанськвугілля в особі відокремленого підрозділу Шахта ім. Д.Ф.Мельникова АТ Лисичанськвугілля, м. Лисичанськ Луганської області про стягнення 1432 грн. 89 коп. боргу в і д м о в и т и.
У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення виготовлене 06.12.2021.
Суддя Наталія ЗЮБАНОВА