РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2021Справа № 910/6903/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕАНА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА-СВІТ 2005»

про стягнення 1 608 139, 52 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача: Савчук Т.В., Авраменко Ю.А.;

від відповідача: Вигриненко С.П.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕАНА» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА-СВІТ 2005» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 1 644 865, 31 грн, з яких: 1 141 036, 79 грн основний борг, 149 776, 84 грн пеня, 111 303, 27 грн 3% річних та 242 748, 41 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 611, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, 231 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №7 від 09.01.2014, у частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

11.05.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 відкрито провадження в справі № 910/6903/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.06.2021.

14.06.2021 від представника позивача на виконання ухвали суду надійшла зава про долучення до матеріалів справи виписки банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 28.03.2018 по 21.05.2021.

15.06.2021 від представника відповідача надійшли заява про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву та відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 15.06.2021 з`явився представники позивача, відповідач у засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Суд розглянувши клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву та відкладення розгляду справи з урахуванням думки представника позивача протокольно задовольнив їх, продовжив строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів та відклав підготовче засідання на 07.07.2021.

02.07.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує проти позовних вимог та, зокрема, зазначає, що на даний час сума боргу є меншою та складає 1 124 015, 79 грн. Також зазначає, що вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат заявлені з пропуском строк позовної давності, а тому задоволенню не підлягають.

05.07.2021 від представника позивача на виконання вимог ухвали суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 07.07.2021 з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача в засідання подав клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді на відзив та заява про зменшення позовних вимог до 1 601 408, 11 грн, з яких: 1 096 529, 23 грн основний борг, 150 827, 20 грн пеня, 111 303, 27 грн 3% річних та 242 748, 41 грн інфляційні втрати. Суд з урахуванням думки сторін протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи відповіді на відзив та прийняв до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог і визначив ціну позову з її урахуванням. Також суд протокольно постанов ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.08.2021.

11.08.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

Засідання призначене на 11.08.2021 не відбулося, в зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 судове засідання призначено на 19.10.2021.

18.10.2021 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме суми основного боргу, з посиланням на те, що відділом бухгалтерії невірно зараховано грошові кошти від відповідача та сума основного боргу становить 1 103 260, 64 грн.

19.10.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, а саме шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що знаходяться на всіх розрахункових рахунках, які належать відповідачу в межах заявлених позовних вимог у загальному розмірі 1 608 139, 52 грн.

У судовому засіданні 19.10.2021 представники позивача просили заяву про забезпечення позову задовольнити, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у задоволенні заяви ТОВ «АЛЕАНА» про забезпечення позову відмовлено. Також протокольною ухвалою від 19.10.2021 залишено без розгляду заяву позивача від 18.10.2021 про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжних доручень про часткову сплату боргу, яке судом протокольно задоволено та долучено вказані документи до матеріалів справи. Також протокольною ухвалою від 18.10.2021 суд повернувся на стадію підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 02.11.2021.

01.11.2021 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме суми основного боргу, з посиланням на те, що відділом бухгалтерії невірно зараховано грошові кошти від відповідача та сума основного боргу становить 1 103 260, 64 грн, а загальна сума боргу складає 1 608 139, 52 грн.

У підготовче засідання 02.11.2021 з`явились представники позивача та відповідача. Суд з урахуванням думки сторін, протокольною ухвалою прийняв до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог і визначив ціну позову з її урахуванням. Також враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.11.2021.

Представники позивача в судовому засіданні 24.11.2021 надали пояснення по суті позовних вимог та просили позов задовольнити, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову.

У судовому засіданні 24.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.01.2014 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки №7 (надалі - договір) відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується протягом строку дії договору за замовленням передавати у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати товар, найменування та вартість якого визначаються у додаткових угодах до цього договору.

Загальна вартість товару за цим договором складається з суми вартостей товару, що поставляється за всіма додатковими угодами до цього договору (п.2.1. договору).

Згідно із п.2.4 покупець зобов`язується здійснити оплату вартості товару, що поставляється за цим договором не пізніше 30 календарних днів від дати оформлення відповідної видаткової накладної, що підтверджує факт отримання товару покупцем.

Відповідно до п.3.2. договору поставка вважається виконаною постачальником належним чином, якщо товар готовий до відвантаження у названому місці та в погоджену дату. Датою передачі товару від постачальника вважається дата завантаження покупцем товару, що підтверджується відповідною накладною, що підписується з печатками обома сторонами цього договору.

За порушення (прострочення) граничних строків оплати загальної вартості поставленого товару (п.2.4. цього договору) покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення від дати поставки товару до погашення заборгованості (п.5.3.1. договору).

Відповідно до п.п.6.1., 6.2.. договір вступає в силу з моменту підписання його та відповідних додатків (додаткових угод) до цього договору. Договір діє до 31.12.2015, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Додатковими угодами №1 від 25.12.2015, №2 від 29.12.2016 та №3 від 29.12.2017 сторони продовжували строк дії договору, зокрема до 31.12.2018, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

У подальшому в період з 28.03.2018 по 23.07.2018 сторонами були підписані додаткові угоди №19-36 (т.1, а.с.43-86), якими погоджено кількість та вартість поставки товару, а саме на загальну суму 1 375 937, 64 грн.

Так, судом встановлено, що на виконання вказаних вище додаткових угод позивачем у період з 28.03.2018 по 23.07.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 375 937, 64 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін на скріплені їх печатками (т.1. а.с. 87-113).

У період з 14.06.2018 по 05.10.2018 відповідачем частково було повернуто позивачу товар на загальну суму 19 129, 18 грн, що підтверджується видатковими накладними постачальнику (повернення) (т.1 а.с.225-236).

У свою чергу, відповідачем у період з 16.04.2019 по 24.09.2021 частково сплачено позивачу отриманий товар у загальному розмірі 253 547, 82 грн, що підтверджується довідкою АТ «ОТП БАНК» від 21.05.2021 (т.1, а.с.171-178), виписками АТ "ОТП БАНК" (т.2. а.с. 95-103) та копіями платіжних доручень (т.2. а.с.72-74).

Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки в частині повної та своєчасної оплати товару, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 1 103 260, 64 грн основного боргу, 150 827, 20 грн пені, 111 303, 27 грн 3% річних та 242 748, 41 грн інфляційних втрат.

Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару згідно договору на загальну суму 1 375 937, 64 грн.

Відповідачем, у свою чергу, вказаний товар частково повернуто на суму 19 129, 18 грн та частково оплачено на загальну суму 253 547, 82 грн. Залишився несплаченим товар на загальну суму 1 103 260, 64 грн (1 375 937, 64 -19 129, 18 -253 547, 82 ).

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 1 103 260, 64 грн за переданий товар на підставі договору. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її сплати не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Окрім того, закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Суд розцінює часткову оплату здійснену відповідачем та підписання акту звірки за 2020 рік, як визнання ним основного боргу.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 1 103 260, 64 грн є правомірною та обґрунтованою, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором, позивач просив суд стягнути 150 827, 20 грн пені, нарахованої за загальний період з 22.04.2020 по 22.04.2021.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.3.1. договору сторони погодили, що за порушення (прострочення) граничних строків оплати загальної вартості поставленого товару (п.2.4. цього договору) покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення від дати поставки товару до погашення заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 150 827, 20 грн (т.1. а.с.215-224), суд встановив, що останній є арифметично вірним, відповідає положенням чинного законодавства та умовам договору, в зв`язку з чим позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню.

Окрім цього, в зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 11 303, 27 грн та 242 748, 41 грн інфляційних втрат розрахованих за загальний період з 28.04.2018 по 21.04.2021.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені, викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Дослідивши доданий до позову розрахунок 3% річних (т.1. а.с.14-27), судом встановлено, що останній є арифметично вірним, відповідає положенням чинного законодавства та умовам договору, в зв`язку з чим позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за загальний період з 28.04.2018 по 21.04.2021 (т.1. а.с.16-27), судом встановлено що він є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача 242 748, 41 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України ).

Частиною 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України , позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення штрафних санкцій, були продовжені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 на строк дії карантину.

Отже, зважаючи на те, що з даним позовом позивач звернувся 24.04.2021 (штамп поштового відділення) та те, що з строк позовної давності в зв`язку з карантином був продовжений з 02.04.2020, позов про стягнення пені пред`явлений в межах строку спеціальної позовної давності, а 3% річних та інфляційних втрат в межах строку загальної позовної давності.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 103 260, 64 грн основного боргу, 242 748, 41 грн інфляційних втрат, 111 303, 27 грн 3% річних та 150 827, 20 грн пені.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 24 122, 09 грн покладаються на відповідача.

Окремо суд зазначає, що порядок та правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 4 Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст.4 зазначеного Закону визначений розмір ставок судового збору, що справляється за подання позовних заяв до господарського суду, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем при зверненні до суду заявлена вимога про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1 644 865, 31 грн, яка має майновий характер.

Отже, за подання даної позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 24 672, 98 грн ( 1,5 відсотка ціни позову).

У подальшому зменшено позовні вимоги до 1 608 139, 52 грн (1,5% - 24 122, 09 грн).

Як убачається з матеріалів справи позивачем було сплачено за подання позовної заяви судовий збір за платіжним дорученнями №4521 від 21.04.2021 у загальному розмірі 24 695, 49 грн.

На підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, після отримання відповідного клопотання судом буде розглянута вимога про повернення позивачу частини судового збору в загальному розмірі 573, 40 грн.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА-СВІТ 2005» (04073, місто Київ, вулиця Семена Скляренка, будинок 9, офіс 400, ідентифікаційний код 33783060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕАНА» (08704, Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, будинок 25, ідентифікаційний код 33428046) 1 103 260 (один мільйон сто три тисячі двісті шістдесят) грн 64 коп. основного боргу, 242 748 (двісті сорок дві тисячі сімсот сорок вісім) грн 41 коп. інфляційних втрат, 111 303 (сто одинадцять тисяч триста три) грн 27 коп. 3% річних, 150 827 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот двадцять сім) грн 20 коп. пені та 24 122 (двадцять чотири тисячі сто двадцять дві) грн 09 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 06.12.2021.

Суддя Я.А.Карабань