ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Справа№ 920/639/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 (повний текст складено 20.07.2021)

у справі № 920/639/21 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради

про стягнення 4081,59 коп,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У червні 2021 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради (далі - КП «Ромнитеплосервіс») 985,26 грн пені, 193,18 грн 3% річних та 2903,15 грн збитків за неналежне виконання договору №6411/18-БО-29 від 03.10.2018 постачання природного газу (далі - договір).

В обґрунтування заявлених вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що на підставі укладеного між сторонами договору поставило КП «Ромнитеплоенерго» газ, який останній прийняв, однак оплатив несвоєчасно, що є порушенням п. 6.1 Договору та підставою для стягнення 3% річних, збитків та пені.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 позовні вимоги задоволено.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення КП «Ромнитеплоенерго» грошового зобов`язання перед АТ «НАК «Нафтогаз України», суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з КП «Ромнитеплоенерго» 193,18 грн 3% річних є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги про стягнення 985,26 грн пені (загальний період з 27.11.2018 по 27.02.2019), господарський суд першої інстанції виходив із встановленого факту прострочення КП «Ромнитеплоенерго» грошового зобов`язання перед АТ «НАК «Нафтогаз України» та врахував, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у договорі.

Оскільки право на стягнення збитків передбачено договором, КП «Ромнитеплоенерго» у жовтні-грудні 2018 року та січні-квітні 2019 року фактично спожило природний газ в обсязі меншому, ніж було узгоджено сторонами у договорі, що було належним чином зафіксовано АТ «НАК «Нафтогаз України», вимога АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з КП «Ромнитеплоенерго» 2903,15 грн збитків є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 15.07.2021, КП «Ромнитеплосервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити АТ «НАК «Нафтогаз України» у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги КП «Ромнитеплосервіс» посилається на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

На думку скаржника, АТ «НАК «Нафтогаз України» помилково вважає, що зменшення розміру споживання природного газу є підставою вимагати від споживача відшкодування збитків за формулою, визначеною Правилами постачання природного газу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2021 поновлено КП «Ромнитеплосервіс» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 у справі №920/639/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Ромнитеплосервіс» на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 у справі №920/639/21. Зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 у справі №920/639/21. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

Від АТ «НАК «Нафтогаз України» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

03.10.2018 АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП «Ромнитеплосервіс» (споживач) уклали договір №6411/18-БО-29 постачання природного газу, за умовами п. 1.1 якого АТ «НАК «Нафтогаз України» зобов`язалось поставити КП «Ромнитеплосервіс» природний газ, а КП «Ромнитеплосервіс» зобов`язалось оплатити його на умовах цього договору.

В подальшому сторони уклали ряд додаткових угод до договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018 АТ «НАК «Нафтогаз України» передає КП «Ромнитеплосервіс» у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 28,00 тис. куб. м; у квітні 2019 року 10,00 тис. куб. м.

Згідно з п. 3.8 договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018 кількість спожитого КП «Ромнитеплосервіс» газу за місяць оформлюється актом прийому-передачі.

За умовами п. 3.13 договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018 якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 цього договору.

При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості невикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період (п. 3.13.1 договору);

якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - п) х Ц х К, де Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акта приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений а пункті 2.1. цього договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (п. 3.13.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018 оплата за природний газ здійснюється КП «Ромнитеплосервіс» виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 6.3 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018 АТ «НАК «Нафтогаз України» має право вимагати від КП «Ромнитеплосервіс» відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору, у разі якщо відхилення фактично використаних КП «Ромнитеплосервіс» в розрахунковому періоді обсягів газу більше ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Пунктом 7.2 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018 сторони погодили, що у разі невиконання КП «Ромнитеплосервіс» п. п. 5.1, 5.6 договору КП «Ромнитеплосервіс» сплачує АТ «НАК «Нафтогаз України» пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Протягом жовтня-грудня 2018 року та січня-квітня 2019 року АТ «НАК «Нафтогаз України» за актами приймання-передачі природного газу поставило, а КП «Ромнитеплосервіс» прийняло природний газ на загальну суму 838 216,02 грн. Акти підписані сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Ромнитеплосервіс» погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 17,699 тис. куб. м.

У березні 2019 КП «Ромнитеплосервіс» фактично спожило природний газ в обсязі меншому на 7,301 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Ромнитеплосервіс» погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 4,406 тис. куб. м.

У квітні 2019 року КП «Ромнитеплосервіс» фактично спожило природний газ в обсязі меншому на 5,594 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018.

21.05.2019 та 13.06.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» направило на адресу КП «Ромнитеплосервіс» акти-претензії, а також перерахунок по актам-претензіям.

КП «Ромнитеплосервіс» претензії отримало, однак збитки в розмірі 2903,15 грн не відшкодувало.

КП «Ромнитеплосервіс» оплатило поставлений йому газ з порушенням встановлених у договорі строків, що підтверджується випискою з банківських операції по договору з КП «Ромнитеплосервіс» за період з 01.01.2018 по 28.02.2021.

Також АТ «НАК «Нафтогаз України» надало до матеріалів справи сальдо по КП «Ромнитеплосервіс» за період з 01.01.2018 по 28.02.2021.

КП «Ромнитеплосервіс» не надало належних доказів, які б спростовували доводи АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо оплати поставленого газу з простроченням.

У відзиві на позовну заяву КП «Ромнитеплосервіс» вказує, що законодавство не передбачає нарахування збитків у разі зменшення договірних обсягів спожитого природного газу, та наголошує на тому, що Постановою Кабінету Міністрів України №876 від 19.10.2018 саме на АТ «НАК «Нафтогаз України» покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. За таких підстав КП «Ромнитеплосервіс» вважає, що до нього не може застосовується алгоритм обрахування збитків, визначений Правилами постачання природного газу.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України у свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За визначенням ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Закон України "Про ринок природного газу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Згідно зі ст. 2 вказаного закону правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Пунктом 6 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що договір постачання повинен містити таку істотну умову як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Правила постачання природного газу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у розділі VI встановлюють порядок відшкодування збитків та вирішення спорів.

Відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за наведеною у цих правих формулою.

У договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені п. 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог:

1) форма акта-претензії є довільною;

2) при порушенні, зазначеному в пп. 3 п. 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Стаття 623 ЦК України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання. Так, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Як встановлено вище, згідно з п. 6.3 договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018 АТ «НАК «Нафтогаз України» має право вимагати від КП «Ромнитеплосервіс» відшкодування збитків, що виникли через порушення КП «Ромнитеплосервіс» умов п. 2.1 договору, у разі, якщо відхилення фактично використаних КП «Ромнитеплосервіс» в розрахунковому періоді обсягів газу більше ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.11.2018 АТ «НАК «Нафтогаз Україн» передає КП «Ромнитеплосервіс» у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 28,00 тис. куб. м; у квітні 2019 року 10,00 тис. куб. м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Ромнитеплосервіс» погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 17,699 тис. куб. м.

У березні 2019 КП «Ромнитеплосервіс» фактично спожило природний газ в обсязі меншому на 7,301 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Ромнитеплосервіс» погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 4,406 тис. куб. м.

У квітні 2019 року КП «Ромнитеплосервіс» фактично спожило природний газ в обсязі меншому на 5,594 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018.

21.05.2019 та 13.06.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» направило на адресу КП «Ромнитеплосервіс» акти-претензії, а також перерахунок по актам-претензіям.

КП «Ромнитеплосервіс» претензії отримало, однак збитки в розмірі 2903,15 грн не відшкодувало.

АТ «НАК «Нафтогаз України» вважає, що вказані обставини є підставою для стягнення з відповідача збитків на підставі п. п. 3.13 та 5.7 договору.

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18).

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18).

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, через призму наданих доказів суд приймає рішення (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

АТ «НАК «Нафтогаз України» не надало належних та допустимих доказів понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором; не довело наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту меншого обсягу споживання відповідачем природного газу, ніж погоджений, і понесеними у зв`язку з цим збитками; у матеріалах справи відсутні достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника).

Сам лише факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині відповідності фактичного обсягу спожитого природного газу в межах різниці у 5% від замовленого обсягу газу на відповідний період, в тому числі за умови погодження у договорі формули їх розрахунку, не може бути підставою для примусового стягнення з відповідача таких збитків за відсутності доказів їх фактичного понесення позивачем.

Колегія суддів зазначає, що умови укладеного сторонами договору та Правила постачання природного газу передбачають можливість відшкодування збитків позивачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків зі споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 21.09.2021 у справі №904/6992/20, від 25.08.2021 у справі №911/3215/20, від 21.09.2021 у справі №904/6992/20, від 26.10.2021 у справі №904/6985/20 та ін.).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим висновок господарського суду першої інстанції про задоволенні вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з КП «Ромнитеплосервіс» збитків.

Як встановлено вище, протягом жовтня-грудня 2018 року та січня-квітня 2019 року АТ «НАК «Нафтогаз України» за актами приймання-передачі природного газу поставило, а КП «Ромнитеплосервіс» прийняло природний газ на загальну суму 838 216,02 грн. Акти підписані сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін.

КП «Ромнитеплосервіс» оплатило поставлений йому газ з порушенням встановлених у договорі строків, що підтверджується випискою з банківських операції по договору з КП «Ромнитеплосервіс» за період з 01.01.2018 по 28.02.2021.

АТ «НАК «Нафтогаз України», у зв`язку з порушенням КП «Ромнитеплосервіс» умов договору в частині своєчасності оплати поставленого газу, здійснило нарахування 985,26 грн пені та 193,18 грн 3% річних.

Умовами п. 7.2 Договору в редакції Додаткової угоди №4 від 22.11.2018 сторони погодили, що у разі невиконання КП «Ромнитеплосервіс» п. п. 5.1, 5.6 договору, КП «Ромнитеплосервіс» сплачує АТ «НАК «Нафтогаз України» пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок пені та 3% річних, колегія суддів вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства, у зв`язку з чим погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог у відповідній частині; до стягнення з КП «Ромнитеплосервіс» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 985,26 грн пені та 193,18 грн 3% річних.

Колегія суддів зазначає, що КП «Ромнитеплосервіс» у поданій апеляційній скарзі оскаржує рішення господарського суду першої інстанції повністю та просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» повністю, однак за текстом апеляційної скарги не вказує про допущені місцевим господарським судом порушення під час розгляду вимог про стягнення пені та 3% річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду має бути скасовано в частині задоволення вимог про стягнення збитків, в решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 у справі №920/639/21 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 у справі №920/639/21 скасувати в частині задоволенні вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради про стягнення 2 903,15 грн збитків.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради про стягнення 2 903,15 грн збитків відмовити.

Рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 у справі №920/639/21 в частині задоволення вимог про стягнення 985,26 грн пені та 193,18 грн 3% річних залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2021 у справі №920/639/21 в частині задоволення вимог про стягнення 985,26 грн пені та 193,18 грн 3% річних.

Стягнути з Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради (вул. Щербакова, буд. 14, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) 655,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) на користь Комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради (вул. Щербакова, буд. 14, м. Ромни, Сумська область, 42000, ) 2 421,91 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

Справу №920/639/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець