ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4073/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СУМИ" (40004, м. Суми, вул. Реміснича, 35, код ЄДРПОУ 41884537)
до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків (61024, Харківська обл., місто Харків, вул. Пушкінська, будинок 61, )
про стягнення 104495,87 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА СУМИ" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (відповідач), в якій просить стягнути з відповідача пеню в сумі 86 426,25 грн., 3% річних в сумі 16 347,07 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 722,55 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 182 від 06.05.2020, що укладений між сторонами та приписів ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, несвоєчасно вніс плату за отриману від позивача у березні 2021 року електричну енергію, заборгованість за вказаний період є предметом позову у справі № 922/2523/21, у зв`язку із чим позивачем заявлені до стягнення вказані суми пені, 3% річних, які нараховані позивачем з 12.06.2021 по 04.10.2021 та інфляційні втрати, які нараховані за період з червня по серпень 2021.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.10.2020 від відповідача у справі на адресу господарського суду Харківської області надійшов відзив на позовну заяву за вх. № 25408, в якому останній зазначає проте, що невиконання відповідачем договору укладеного між сторонами виникло унаслідок недостатку асигнувань, встановлених кошторисами та для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у відповідача було відсутнє відповідне фінансування, у зв`язку із чим відповідач просить зменшити розмір пені на 70%.

На момент ухвалення даного рішення строк для подання відповіді на відзив позивачем закінчився, він не скористався своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Суми", м. Суми зверталось до господарського суду Харківської області з позовною заявою у справі № 922/2523/21, про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 1729472,59 грн., залишку заборгованості за спожиту електричну енергію за березень 2021. Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 182 від 06.05.2020 щодо повного проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі № 922/2523/21 позов задоволено. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" 1729472,59 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію; 25942,09 грн. судового збору.

19.10.2021 вищевказане рішення набрало законної сили.

Наразі, суд зазначає, що частиною 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах Христов проти України, по. 24465/04, від 19.02.2009р., Пономацьов проти України, по. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №922/2523/219, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача пеню в сумі 86 426,25 грн. за період з 12.06.2021 по 04.10.2021, 3% річних в сумі 16 347,07 грн. за період з 12.06.2021 по 04.10.2021 та інфляційні втрати в сумі 1 722,55 грн. за період з червня 201 року по серпень 2021.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Згідно з п.7.2. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі електричної енергії за бюджетні кошти Учасник плачує Замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши правильність нарахування пені у розмірі 86 426,25 грн. за допомогою системи «Законодавство», суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та здійснено позивачем арифметично вірно.

Щодо відсутності бюджетних асигнувань суд зазначає наступне.

Відповідач посилається на відсутність коштів та належності до бюджетної організації, що фінансується з загального державного бюджету, у зв`язку з чим просить зменшити розмір пені на 70%.

Нарахування зазначених сум проводилися відповідно до умов Договору від 06.05.2020 № 1852 та норм діючого законодавства, а саме:

- сума пені нарахована відповідно до ст. 232 ГК України, Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Законодавець не звільняє від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачених ст.230 ГК України, ст.549 ЦК України, організацій, які являються бюджетними та фінансуються з загального державного бюджету. Відповідно до ч.2 ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частина 1 статті 233 ГК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, та лише у виняткових випадках.

За таких обставин, суд не вважає даний випадок винятковим, оскільки відповідач посилається на ту обставину, що причиною невиконання зобов`язань перед позивачем є несвоєчасне фінансування з державного бюджету України, та незадовільний майновий стан відповідача.

Незалежно від того, що стало причиною відсутності у відповідача необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, суд зазначає, що затримка бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності або зменшення розміру пені за порушення договірного зобов`язання.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.

Так, в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Також, судом враховано правову позицію Верховного Суду України № 11/446 від 15.05.2012 та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" від 18.10.2005, в яких зазначалося, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 16 347,07 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 722,55 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних нараховуються позивачем відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та п.7 Комерційної пропозиції №2, відповідно до якого для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів, встановлено, що у разі несвоєчасної оплати обумовленим даним додатком нарахувань Постачальник проводить Споживачу нарахування 3 % річних за весь час прострочення, у тому числі за день оплати.

Інфляційні втрати нараховуються відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та п.7 Комерційної пропозиції № 2 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів, встановлено, що боржник при простроченні виконання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01- 06/928/2012; постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про його арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Підсумовуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 86 426,25 грн., 3% річних в сумі 16 347,07 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 722,55 грн., які відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України та керуючись ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 61; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35; ) пеню в сумі 86 426,25 грн., 3% річних в сумі 16 347,07 грн., інфляційні втрати в сумі 1 722,55 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35; ).

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 61; ).

Повне рішення складено "03" грудня 2021 р.

Суддя О.В. Смірнова