РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021Справа № 910/13840/21

За позовом Приватного підприємства "Дім фасадів" Волинської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" м. Києва

про визнання договору частково недійсним, стягнення боргу, ціна позову 1507003,18 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Божко Д.О.

Представники:

від позивача: Багіров Р.А.,

від відповідача: Мазаєв С.О.

СУТЬ СПОРУ :

у серпні 2021 року Приватне підприємство "Дім фасадів" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 201119-1/ФЛ-Ю-А від 19 листопада 2020 р., згідно з яким відповідач (лізингодавець) зобов`язався набути у свою власність і передати йому (лізингоодержувачеві) в платне володіння та користування автомобіль BMW X7 xDrive30d G07 загальною варітстю 3137915,40 грн. з урахуванням ПДВ, а він в свою чергу прийняти та відповідно до графіку платежів сплачувати лізингові та інші платежі, визначені цим договором.

На підставі акту прийому-передачі предмета лізингу в користування від 24 листопада 2020 р. відповідач передав йому вищевказаний автомобіль.

На виконання умов договору ним було сплачено загалом 1883980,18 грн., у т.ч. відшкодовано частину вартості предмета лізингу у розмірі 1507003,18 грн., сплачено винагороду лізигодавця та аванс у розмірі 376977 грн.

Листом № 885 від 17 травня 2021 р., у зв`язку з простроченням ним сплати лізингових платежів, відповідач на підставі п. 5.4. договору заявив про повернення йому автомобіля, комплекта ключів та реєстраційних документів.

19 травня 2021 р. на підставі акту прийому-передачі предмета лізингу автомобіль було повернуто відповідачу.

Листом № 1037 від 2 червня 2021 р. відповідач на підставі п. 6.6. договору розірвав договір фінансового лізингу.

Згідно останнього речення п. 2.2. договору, п. 6.7. договору сторони погодили, що лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу.

У випадку вилучення предмета лізингу, припинення або розірвання договору, з причин зазначених у даному договорі та/або законодавстві України, усі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Вказував, що визначене договором право на утримання лізингодавцем сплачених лізингоодержувачем сум (лізингових платежів), у разі дострокового розірвання договору, суперечить положенням ч. 2 ст. 693 ЦК України яка містить імперативну норму щодо повернення суми попередньої оплати покупцю в разі не передання товару.

За таких обставин позивач просив задовольнити позов та на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати останнє речення п. 2.2. договору зі змістом "При цьому, сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу", п. 6.7. договору недійсними.

Також зазначав, що внаслідок розірвання договору у відповідача відсутній обов`язок щодо передання об`єкту лізингу у його власність, а у нього відсутній обов`язок щодо сплати вартості цього майна, тому сплачені платежі як відшкодування вартості майна підлягають на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України поверненню йому.

За таких обставин позивач на підставі ст. 693 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь 1507003 грн. попередньої оплати, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 20000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Вказував, що з моменту передачі предмету лізингу в користування у відповідності до вимог Закону України "Про фінансовий лізинг", ч. 2 ст. 806 ЦК України застосовуються положення про найм (оренду). За своєю правовою природою фінансовий лізинг є різновидом договору найму (оренди), а лізингові платежі є орендними платежами. Зазначав, що суми, які були сплачені лізингоодержувачем як плата за користування предметом лізингу, не можуть бути стягнуті з лізингодавця при застосуванні наслідків нікчемності (недійсності) договору фінансового лізингу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст. 2, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, (далі - Закон), відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що між сторонами по справі було укладено договір фінансового лізингу № 201119-1/ФЛ-Ю-А від 19 листопада 2020 р., згідно з яким відповідач (лізингодавець) зобов`язався набути у свою власність і передати йому (лізингоодержувачеві) в платне володіння та користування автомобіль BMW X7 xDrive30d G07 загальною варітстю 3137915,40 грн. з урахуванням ПДВ, а позивач - прийняти та відповідно до графіку платежів сплачувати лізингові та інші платежі, визначені цим договором.

Термін лізингу становить 36 місяців.

Відповідно до умов п. 1.1. договору по закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).

Згідно п. 2.2.. договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмету лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.5., 2.6. загальних умов договору), винагороду (комісію лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7.-2.9., 3.5. загальних умов (далі-винагорода) При цьому, сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу.

Відповідно п. 2.1.7.1. числом сплати є порядковий номер дня у відповідномі календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Авансовий лізинговий платіж, визначений у графіку сплати лізингових платежів, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату, зазначену сторонами в п. 5.6. договору та в чумі авансового лізингового платежу, визначеного у графіку сплати лізингових платежів незалежно від отримання рахунку (п. 2.3. договору).

Вказані обставини підтверджуються наявною у справі копією вищезазначеного договору.

Виходячи з указаних умов договору сторони по справі дійшли згоди про передачу відповідачем певного визначеного майна у платне користування позивача, а також передачу цього майна у власність позивача в разі сплати останнім станом на час закінчення строку дії договору вартості переданого майна.

Таким чином, укладений між сторонами по справі договір є змішаним, а саме в частині оренди майна - договору оренди (найма), врегульовані гл. 58 ЦК України, в частині компенсації вартості предмету лізингу (попередньої оплати) - договору купівлі-продажу, врегульовані гл. 54 ЦК України.

На виконання умов договору фінансового лізингу відповідач передав позивачу автомобіль BMW X7 xDrive30d G07, 2020 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 вартістю 3137915,40 грн., що підтверджується актом прийому-передачі лізингу в користування від 24 листопада 2020 р.

Згідно з поясненнями позивача, наданими у матеріали справи платіжними дорученнями №№ 195 від 19 листопада 2020 р., 242 від 14 грудня 2020 р., 293 від 27 січня 2021 р., 308 від 2 лютого 2021 р., 5 від 12 лютого 2021 р., 36 від 8 квітня 2021 р., 40 від 12 квітня 2021 р., 316 від 15 квітня 2021 р., листом № 9 від 2 березня 2021 р. всього за договором фінансового лізингу позивачем було сплачено 188980,18 грн., з яких: 1507003,18 грн. віднесено на оплату відшкодування частини вартості предмета лізингу; 371510,94 грн. на винагороду лізигодавця за 1-4 період лізингу та авансу, 5466,06 грн. на винагороду лізигодавця за 5 період лізингу.

При цьому, як вбачається з розрахунку, позивачем не враховано умови п. 2.11. договору фінансового лізингу, згідно якого лізингоодержувач здійснює погашення заборгованості перед лізингодавцем у такому порядку: 1) компенсація (відшкодування) лізингодавцю або іншим особам сум штрафів, накладних протягом усього сроку лізингу уповноваженими державними органами за порушення Правил дорожнього руху та/або інших норм чинного законодавства, пов`язаних з експлуатацією/використанням/паркуванням/зберіганням та інше. Об`єкта лізингу (в т.ч. кожної з його одиниць), в т.ч. зафіксованих у автоматичному режимі, а аткож в режимі фото-відеофіксації; 2) сплата нарахованих штрафних санкцій за порушення лізингоодержувачем обов`язків за даним договором, а також процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочену заборгованість; 3) сплата комісії за адміністрування простроченої заборгованості; 4) сплата комісії за адміністрування врегулювання притягнення лізингодавця/його керівника (як власника об`єкта лізингу) до адміністративної відповідальності; 5) сплата простроченої заборгованості з нарахованої винагороди; 6) сплата суми поточної заборгованості з нарахованої винагороди; 7) сплата простроченої заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу; 8) сплата поточної заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу.

Відповідно до вимог ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається з розрахунку, поданого відповідачем, всього за договором фінансового лізингу позивачем було сплачено 188980,18 грн., з яких: 1449080,23 грн. віднесено на оплату відшкодування частини вартості майна; 427069,96 грн. віднесено на винагороду (комісію) лізингодавця за отримане в лізинг майно; 7830 грн. - на сплату штрафних санкцій.

Зустрічний розрахунок проведений відповідачем з урахуванням вищевказаних умов договору та вимог чинного законодавства, тому приймається судом як належний доказ.

Відповідно до умов п. 5.4. договору у випадку порушення лізингоодержувачем (якщо він за своїм статутом є юридичною особою, що здійснює господарську діяльність або фізичною особою-підприємцем) обов`язків зі своєчасної та повної сплати лізингових платежів (в разі, якщо строк прострочки перевищує 10 календарних днів) та/або якщо лізингоодержувач своїми діями або бездіяльністю порушує умови додатку "Страхування" договору, сторони дійшли згоди про те, що коли лізингоодержувач за своїм статутос є юридичною особою, що здійснює господарську діяльність або фізичною особою-підприємцем, то в якості оперативно-господарських санкцій, згідно (але не виключно) статей 235-237 ГК України та коли лізингоодержувач є фізичною особою, то в якості способів самозахисту прав та інтересів лізингодавця відповідно до ст. 19 ЦК України, лізингодавець має право тимчасово обмежити право лізингоодержувача на користування та/або володіння предметом лізингу шляхом: а) вилучення у лізингоодержувача комплекту ключів від предмета лізингу; реєстраційних документів на предмет лізингу; державних реєстраційних номерів; окремих деталей предмета лізингу; б) застосування технічних засобів, які унеможливлюють рух предмета лізингу (в т.ч. але не обмежуючись: блокування технічними засобами, вилучення окремих деталей, складових предмета лізингу тощо; в) застосування електронних засобів, які унеможливлюють рух предмета лізингу (в т.ч. алн не обмежуючись: системи моніторингу/контролю/слідкування на основі систем супутникової GPS навігації тощо); передачу предмета лізингу на зберігання іншим особам (з покладенням на лізингоодержувача відповідних витрат); д) ключів від предмета лізингу тощо. У випадку прийняття лізингодавцем рішення про застосування оперативно-господарських санкцій до лізингоодержувачів - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) та/або способів самозахисту (до лізингоодержувачів - фізичних осіб), він надсилає лізингоодержувачу відповідне повідомлення, в якому зазначається вид оперативно-господарських санкцій та/або спосіб самозахисту (в залежності від статусу лізингоодержувача), що застосовуватиметься, строк та місце їх виконання в межах України. Протягом строку та в місці, які встановлені в повідомленні про застосування оперативно-господарських санкцій та/або способу самозахисту. Лізингоодержувач зобов`язаний здійснити дії відповідно до вимог, інструкцій, зазначених в цьому повідомленні.

Листом № 885 від 17 травня 2021 р. у зв`язку з простроченням лізингоодержувачем сплати лізингових платежів, відповідач на підставі п. 5.4. договору заявив про повернення йому автомобіля, комплекта ключів та реєстраційних документів.

19 травня 2021 р. на підставі акту прийому-передачі предмета лізингу автомобіль було передано відповідачу.

Листом № 1037 від 2 червня 2021 р. відповідач на підставі п. 6.6. договору розірвав договір фінансового лізингу.

Ці обставини підтверджуються поясненнями сторін, листами відповідача, актом прийому-передачі предмета лізингу.

Отже, на момент припинення строку дії спірного договору позивачем на користь відповідача було сплачено в рахунок відшкодування частини вартості за автомобіль 1449080,23 грн.

Згідно останнього речення п.п. 2.2., п. 6.7. договору лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу.

У випадку вилучення предмета лізингу, припинення або розірвання договору, з причин зазначених у даному договорі та/або законодавстві України, усі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як вже було зазначено договір фінансового лізингу є змішаним договором та на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання відповідачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність позивачці, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частинами 2, 4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно відсутність права вимагати його оплати.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо за договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Лізингові платежі, сплачені позивачем як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплатою предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність.

Отже, спірні пункти 2.2. (останне речення), п. 6.7. договору фінансового лізингу не відповідають вимогам діючого законодавства в частині щодо утримання відповідачем на свою користь сум, що були сплачені позивачем як частина відшкодування вартості предмету лізингу, у разі дострокового розірвання, припинення, відмови від договору фінансового лізингу.

Залишення у власності продавця грошових коштів сплачених у якості попередньої оплати за товар, який не був і не буде переданий, є несправедливою умовою і суперечить принципу свободи договору. Тому доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Враховуючи наведене, останнє речення п. 2.2. та п. 6.7. договору фінансового лізингу № 201119-1/ФЛ-Ю-А від 19 листопада 2020 р. відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України слід визнати недійсним.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Враховуючи, що договір фінансового лізингу між сторонами розірваний, а така складова частина лізингового платежу, як відшкодування вартості предмету лізингу в розмірі 1449080,23 грн. не повернута на користь позивача, вказана сума є безпідставно набутою відповідачем.

Доказів повернення відповідачем одержаних сум суду не надано.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню 1449080,23 грн. безпідставно набутих коштів.

Як вже було встановлено судом проведений позивачем розрахунок відшкодування вартості предмета лізингу у більшому розмірі суперечить чинному законодавству та умовам спірного договору, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача на те, що користування аналогічним майном на аналогічних умовах є дорожчим (не відповідає ринковим цінам) є необґрунтованими, такими що не ґрунтуються на умовах договору та наявних доказів.

Поданий відповідачем висновок експертів Єфременка В.В., Фіткулова Ю.Н. Національного наукового центра "Інститут судових експертиз ім. Засл.Проф.М.С. Бокаріуса" за результатами проведення комплексного автотоварознавчого та товарознавчого дослідження № 23485/26592 від 15 листопада 2021 р. суд оцінює критично, оскільки, як вбачається з матеріалів, експертами не досліджувались умови договору фінансового лізингу № 201119-1/ФЛ-Ю-А від 19 листопада 2020 р. та оцінювались відносини не лізингу, а прокату автомобіля, що є різними видами економічної діяльності, мають різні ступені ризику під час користування майном та джерела їх відвернення або покриття.

Окрім того спір у даній справі стосується питання поверенння викупної вартості автомобіля, а не розміру плати за його користування, тому останні не є предметом, який підлягає доказуванню в межах справи.

Доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Питання відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката підлягає вирішенню в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Приватного підприємства "Дім фасадів" Волинської області задовольнити частково.

Визнати недійсними останнє речення п. 2.2. наступного змісту: "При цьому, сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування предметом лізингу" та повністю п. 6.7. додатку "Загальні умови договору" договору № 201119-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 19 листопада 2020 р., укладеного між Приватним підприємством "Дім фасадів" (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 32, офіс 5, код 40640521) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б, код 33880354).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б, код 33880354) на користь Приватного підприємства "Дім фасадів" (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 32, офіс 5, код 40640,23 грн. боргу, 24006,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 6 грудня 2021 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар