ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. Справа №914/75/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Олійник Н.

за участю представників учасників судового процесу:

прокурор: Грабар В.Б.-прокурор;

від позивача: не з`явився

від відповідач: Тарас М.О, Лосин О.Б.-представник

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тараса Миколи Орестовича б/н від 17.07.2021 (Вх. № ЗАГС 01-05/2558/21 від 27.07.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2021 (повний текст складено 12.07.2021)

у справі №914/75/21

за позовом Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в особі

позивача Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця Тараса Миколи Орестовича, м. Львів

про зобов"язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов першим заступником керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в особі позивача Тростянецької сільської ради Тростянецької об"єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області до відповідача Фізичної особи-підприємця Тараса Миколи Орестовича, м. Львів про зобов"язання ФОП Тараса Миколи Орестовича звільнити несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3, орієнтована вартість - 905 335 грн.), котра знаходиться в с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0008 та привести її у придатний для використання стан шляхом звільнення останньої від складування на ній розібраних автотранспортних засобів та їх частин, а також демонтажу бетонного паркану, котрий огороджує самовільно захоплену земельну ділянку.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що несформована земельна ділянка комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (зображена на графічних матеріалах - ділянка №3), котра межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0008 була самовільно захоплена Тарасом М.О. для здійснення підприємницької діяльності і є землею, що призначена для житлової та громадської забудови та належить до земель комунальної форми власності, проте Тростянецькою сільською радою, як уповноваженим органом не здійснюються заходи, спрямовані на захист інтересів держави у сфері земельних відносин.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.07.2021 у справі №914/75/21 позов задоволено повністю. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Тараса Миколу Орестовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звільнити несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3, орієнтовна вартість - 905335,00 грн.), котра знаходиться у с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0008 та привести її у придатний для використання стан шляхом звільнення останньої від складування на ній розібраних автотранспортних засобів та їх частин, та демонтаж бетонного паркану, котрий огороджує самовільно захоплену земельну ділянку.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не спростував доводів щодо факту самовільного зайняття ним земельних ділянок комунальної та державної форм власності, в т.ч. несформованої земельної ділянки комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3), котра розташована на території с. Красів Миколаївського р-ну Львівської області та являється суміжною до земельної ділянки Тараса М.О. за кадастровим №:01:001:0008, відтак позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Фізичною особою-підприємцем Тарасом Миколою Орестовичем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2021 у справі №914/75/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, судом неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом необгрунтовано відмовлено в проведенні судової земельно-технічної експертизи, оскільки для встановлення параметрів спірної земельної ділянки, а саме: розміру, площі, характеристики земельної ділянки, а також встановлення точних координат поворотних точок меж земельної ділянки, яка є суміжною з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0008, наявності будівель необхідно було призначити проведення експертизи для того, щоб під час виконання судового рішення не виникало питань в ідентифікації земельної ділянки. Скаржник вважає, що з долучених позивачем графічних матеріалів не вбачається чітке місце розташування та параметри зазначеної земельної ділянки.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

Керівником Стрийської окружної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, обгрунтовано прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Прокурор зазначає, що суд правомірно дійшов висновку, що відповідачем не спростовано доводів щодо факту самовільного зайняття ФОП Тарасом М.О. земельних ділянок комунальної та державної форм власності, в т.ч. несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3), розташована на території с. Красів та є суміжною до земельної ділянки ФОП Тараса М.О. за кадастровим №:01:001:0008.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021 справу №914/75/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Тараса Миколи Орестовича б/н від 17.07.2021 на рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2021 у справі №914/75/21 та призначено розгляд справи на 17.08.2021.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду розгляд справи №914/75/21 відкладався на 02.11.2021.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду оголошувались перерви у судовому засіданні до 23.11.2021.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи

Тарасу Миколі Орестовичу на праві приватної власності належать земельні ділянки, зокрема: кадастровий №:01:001:008, площею 0,1998 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий №:01:001:0054, площею 0,2 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий №:07:000:0210, площею 0,4322 га (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства).

Вказані земельні ділянки розташовані у с. Красів Стрийського району Львівської області (попередньо Миколаївський район, який був ліквідований згідно постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 №807-IX).

Згідно даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Тарас Микола Орестович з 29.10.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами діяльності якого є, зокрема: " 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів"; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний)".

12.03.2019 комісією ГУ Держгеокадастру у Львівській області проведено перевірку дотримання власником земельних ділянок кадастровий №:07:000:0210, №:01:001:008, №:01:001:0054 вимог земельного законодавства.

За результатами перевірки комісією складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 12.03.2019р. №115-ДК/115/АП/09/01/-19. У зазначеному Акті комісією встановлено, зокрема, що земельні ділянки та землі сільськогосподарського призначення між ними зайняті автозломом, на оглянутій частині огороджені спільним парканом на орієнтовній площі 1,4000 га. Крім того, узбіччя дороги "траса М06-Красів" на дистанції 70 м. самовільно зайняті розібраними транспортними засобами, чим порушено ст.ст. 20, 91, 96,125, 126, 211 Земельного кодексу України.

Також, як вбачається з Акту обстеження земельної ділянки від 20.03.2019 №115-ДК/47/АО/10/01/-19, комісією Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області проведено обстеження земель загальною площею 1,5043 га (в т.ч. належних Тарасу М.О. земельних ділянок), за наслідками якого встановлено, зокрема, що земельні ділянки (згідно схеми в Акті) зайняті автозломом - пошкодженими та розібраними автотранспортними засобами, їх частинами; територія земельних ділянок №1, №2, №3 , №4, №5 , частково №6 - огороджена бетонним парканом та металевою сіткою. Земельні ділянки №7, №8 - зайняті розібраними автотранспортними засобами, розташовані вздовж дороги "М06-с. Красів". Земельні ділянки за № 3, 4, 5, 6, 8 - розташовані в межах населеного пункту с. Красів, землі житлової та громадської забудови. Земельні ділянки 1, 2, 7 - розташовані за межами населеного пункту, на території Тростянецької ОТГ Миколаївського району, землі сільськогосподарського призначення. Площа нецільового використання земель комунальної власності житлової та громадської забудови становить - земельні ділянки №3 (0,2640 га), №6 (0,1040 га) та №8 (0,0125 га).

З огляду на вищенаведене, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області 25.03.2019 відносно Тараса М.О. винесені приписи, щодо усунення порушень земельного законодавства.

Приписом №115-ДК/0061П/07/01/-19 від 25.03.2019 встановлено порушення Тарасом М.О. вимог ст.ст. 125, 126, 211 Земельного кодексу України, зокрема, самовільне зайняття Тарасом М.О. несформованих земельних ділянок, що межують із земельними ділянками приватної власності кадастрові номери: :01:001:0054, :01:001:0008, :07:000:0210, шляхом розміщення автозлому, огородження загальної території бетонним парканом та металевою сіткою, а також складування розібраних автотранспортних засобів та їх частин обабіч дороги "М06-с.Красів" на загальній площі 0,7345 га без зареєстрованих в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно документі на землекористування, в т.ч. земель державної власності сільськогосподарського призначення на площі 0,3540 га, земель комунальної власності житлової та громадської забудови на площі 0,3805 га.

Приписом Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області №115-ДК/0064П/07/01/-19 від 25.03.2019 встановлено порушення Тарасом М.О. вимог ст.ст. 20, 91, 96, 211 Земельного кодексу України внаслідок, зокрема, використання не за цільовим призначенням несформованих земельних ділянок комунальної форми власності житлової та громадської забудови загальною площею 0,3805 га (які межують із земельними ділянками належними Тарасу М.О. , кадастрові номери: :01:001:0054, :01:001:0008, :07:000:0210).

25.03.2019 на Тараса М.О. складено протоколи про адміністративне правопорушення №115-ДК/0061П/07/01/-19 та №11-ДК/0062П/07/01/-19 та винесено постанови про накладення адміністративного стягнення №115-ДК/0063По/08/01/-19 та №115-ДК/0064По/08/01/-19, якими Тараса М.О. визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 53-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафів.

Як вбачається з листа Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 17.10.2019 №10-13-0.4-1366/90-19, в ході перевірки виконання Тарасом М.О. приписів від 25.03.2019 встановлено, що вимоги приписів не виконані, про що було складено Акти перевірки від 25.06.2019 за №392-ДК/415/АП/09/01/-19 та №ДК/416/АП/09/01/-19. Повторними приписами №392-ДК/0149Пр/03/01/-19, №391-ДК/0149Пр/03/01/-19 від 08.07.2019 Тараса М.О. зобов`язано усунути триваючі правопорушення земельного законодавства.

За результатами перевірки, проведеної 03.10.2019 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 25.09.2019 №638-ДК, встановлено невиконання Тарасом М.О. повторних приписів від 08.07.2019.

У матеріалах справи знаходиться Протокол огляду від 23.05.2019 (складений в межах досудового розслідування №0000017 від 06.05.2019р.), відповідно до якого та на підставі ухвали слідчого судді про проведення обшуку, проведено обшук земельних ділянок державної та комунальної власності, які межують із належними Тарасу М.О. земельними ділянками (кадастрові номери: :07:000:0210, :01:001:0008, :01:001:0054). У ході обшуку встановлено, зокрема, що земельна ділянка із земель комунальної власності, зображена на схемі за №6 являється самозахопленою в межах 20 м від переднього правого краю бетонного паркану земельної ділянки кадастровий №:01:001:0054. На ній знаходяться розібрані кузови автомобілів (перелік яких зазначений у Протоколі).

Крім цього з"ясовано, що відповідачем добровільно сплачено шкоду в розмірі 49 518,21грн, завдану самовільним зайняттям ним несформованих земельних ділянок, в тому числі й несформованої ділянки із земель житлової та громадської забудови площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3, що є суміжною із земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0008).

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2019 прокурором Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури Львівської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України відносно Тараса М.О .

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 у справі №447/2056/19 Тараса Миколу Орестовича визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Зокрема, за результатами розгляду кримінальної справи №447/2056/19, Миколаївським районним судом Львівської області встановлено, що у с. Красів Миколаївського району Львівської області розташовані земельні ділянки приватної власності, а саме: кадастровий номер :07:000:0210, площею 0, 4322 га для ведення особистого селянського господарства, яка належить Тарасу М.О. , земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0008, площею 0.1998 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить Тарасу М.О. , земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0054, площею 0.2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить Тарасу М.О . Водночас Тарас М.О. , усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, достовірно знаючи, що він не має права на зайняття та використання земельних ділянок державної та комунальної власності, які знаходяться в с. Красів Тростянецької ОТГ Миколаївського р-ну Львівської області в межах та за межами населеного пункту, що розташовані в межах земель охоронних зон ліній електропередач ЛЕП - 10 кВ Л-87-19 потужністю 10 кВ та ПЛ 110 кВ Південна - Бібрка з відп. На ПС Красів потужністю 110 кВ та зоні особливого режиму використання, на яких обмежено діяльність, за межами відведених Тарас М.О. земельних ділянок у приватну власність, вчинив самовільне зайняття вказаних земель в охоронній зоні зазначених ліній електропередач та зоні особливого режиму використання, на яких обмежено діяльність, площею 0,1665 га, шляхом складування на них розібраних нерухомих залишків автотранспортних засобів (кузовів та металобрухту) та часткового огородження металевою сіткою (колючий дріт) та долучення їх до земельних ділянок приватної власності з кадастровими номерами :01:001:0008 та :01:001:0054. Всього Тарас М.О. вчинив самовільне зайняття земель державної та комунальної власності в охоронній зоні ліній електропередач та зоні особливого режиму використання земель, загальною площею 0,1665 га. Таким чином, Тарас М.О. вчинив самовільне зайняття земель в охоронній зоні та зоні особливого режиму використання земель, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Незважаючи на притягнення Тараса М.О. до кримінальної відповідальності за самовільне захоплення, зокрема, несформованої земельної ділянки комунальної власності, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3, яка межує із земельною ділянкою Тараса М.О. з кадастровим номером :01:001:0008), така звільнена та приведена у придатний стан не була.

Відтак наявні у справі докази дають можливість ідентифікувати земельну ділянку, яку необхідно звільнити.

За вищенаведених обставин , з огляду на те, що Тростянецькою сільською радою, як уповноваженим органом не здійснено заходів, спрямованих на захист інтересів держави у сфері земельних відносин щодо повернення самовільно захопленої земельної ділянки до комунальної власності, прокуратура звернулася з цим позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Щодо обґрунтованості підстав звернення прокурора з даним позовом

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч.4 ст.53ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.1014 № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У постанові колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:

- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);

- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 ГПК України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;

- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Отже, в цій справі колегія суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування норм права:

- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача;

- оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах;

- якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічна правова позиція про застосування вказаних норм права викладена в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 22.10.2019 у справі №914/648/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.

Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення прокуратури з цим позовом слугувало нездійснення Тростянецькою сільською радою як органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені повноваження, захисту законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно наявного у матеріалах справи листа №14.33/05-47-3629ВИХ-20 від 01.10.2020, Золочівська місцева прокуратура повідомила Тростянецьку сільську раду про те, що в ході здійснення представницької діяльності, місцевою прокуратурою встановлено підстави для звернення до суду із позовною заявою про звільнення Тарасом М.О. самовільно зайнятих земель у с. Красів. Також у листі вказано, що у випадку невжиття сільською радою без поважних причин відповідних заходів реагування, прокуратурою, з метою захисту інтересів держави вирішуватиметься питання щодо представництва інтересів держави в суді в особі Тростянецької сільської ради, шляхом пред`явлення відповідної позовної заяви.

У відповідь на повідомлення Золочівської місцевої прокуратури (№14.33/05-47-3629ВИХ-20 від 01.10.2020), Тростянецька сільська рада листом від 05.10.2020 №02-2-17/724 зазначила про неможливість звернення з відповідним позовом до суду, оскільки в бюджеті ради не передбачені кошти для оплати судового збору.

Зокрема, у позовній заяві прокуратурою зазначено, що бездіяльність Тростянецької сільської ради щодо вжиття заходів, спрямованих на звільнення відповідачем спірної земельної ділянки полягає у тому, що починаючи з вересня 2019 року (ознайомлення та надання представнику ради як потерпілому доступу до матеріалів досудового розслідування за фактом самовільного зайняття Тарасом М.О. земельних ділянок) та після одержання повідомлення прокуратури від 01.10.2020 №14.33/05-47-3629ВИХ-20, радою будь-яких заходів щодо усунення порушень земельного законодавства не вжито.

Отже, невжиття Тростянецькою сільською радою жодних заходів щодо звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки протягом розумного строку після того, як раді стало відомо про порушення відповідачем земельного законодавства, а також невжиття заходів за результатами розгляду повідомлення органу прокуратури, слід розцінювати як бездіяльність Тростянецької сільської ради, як органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, прокурором у повному обсязі підтверджено наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді при зверненні із цим позовом.

Щодо порушення інтересів держави у даному випадку, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

У даному випадку прокурор звернувся до суду в інтересах територіальної громади Тростянецької сільської ради, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту та всупереч приписам земельного законодавства самовільно зайнята відповідачем, внаслідок чого порушуються права територіальної громади на спірну земельну ділянку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 212 Земельного кодексу України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Предметом спору у цій справі є звільнення самовільно зайнятої несформованої земельної ділянки комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (зображена на графічних матеріалах під №3), яка знаходиться на території с. Красів Миколаївського (Стрийського) району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0008 та привести її у придатний для використання стан шляхом звільнення останньої від складування на ній розібраних автотранспортних засобів та їх частин, а також демонтажу бетонного паркану, котрий огороджує самовільно захоплену земельну ділянку.

Відповідно до ст. 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

За приписами абзацу 1-3 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з метою перевірки стану додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області неодноразово здійснювалося обстеження належних Тарасу М.О. земельних ділянок (кадастрові номери :01:001:008, :01:001:0054, :07:000:0210) та прилеглих до них земельних ділянок державної та комунальної власності.

За результатами обстеження земель, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області був встановлений факт самовільного зайняття Тарасом М.О. земельних ділянок комунальної та державної форм власності, в т.ч. несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3), котра розташована на території с. Красів Миколаївського р-ну Львівської області та являється суміжною до земельної ділянки Тараса М.О. за кадастровим №:01:001:0008. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи Актами перевірки, дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки, долученими до них схемами земельних ділянок, приписами про порушення вимог земельного законодавства, протоколами про адміністративне правопорушення.

Також, вироком Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/2056/19 за результатами розгляду кримінальної справи №447/2056/19, встановлено, зокрема, що Тарас М.О. , усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, достовірно знаючи, що він не має права на зайняття та використання земельних ділянок державної та комунальної власності, які знаходяться в с. Красів Тростянецької ОТГ Миколаївського р-ну Львівської області в межах та за межами населеного пункту, що розташовані в межах земель охоронних зон ліній електропередач ЛЕП - 10 кВ Л-87-19 потужністю 10 кВ та ПЛ 110 кВ Південна - Бібрка з відп. На ПС Красів потужністю 110 кВ та зоні особливого режиму використання, на яких обмежено діяльність, за межами відведених Тарас М.О. земельних ділянок у приватну власність, вчинив самовільне зайняття вказаних земель в охоронній зоні зазначених ліній електропередач та зоні особливого режиму використання, на яких обмежено діяльність, площею 0,1665 га, шляхом складування на них розібраних нерухомих залишків автотранспортних засобів (кузовів та металобрухту) та часткового огородження металевою сіткою (колючий дріт) та долучення їх до земельних ділянок приватної власності з кадастровими номерами :01:001:0008 та :01:001:0054. Всього Тарас М.О. вчинив самовільне зайняття земель державної та комунальної власності в охоронній зоні ліній електропередач та зоні особливого режиму використання земель, загальною площею 0,1665 га. Таким чином, Тарас М.О. вчинив самовільне зайняття земель в охоронній зоні та зоні особливого режиму використання земель.

Ухвалою Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 07.12.2020 у даній кримінальній справі визнано правомірними встановлені обставини судом першої інстанції та змінено вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 тільки в частині покарання.

Відповідно до ч.6 ст.75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що зайняття спірної земельної ділянки під складування транспортних засобів та їх частин здійснювалося саме з метою провадження господарської діяльності Тарасом Миколою Орестовичем як фізичною особою-підприємцем.

Обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, зокрема, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У постанові від 20.02.2020 у справі №1940/1655/18 Верховний Суд вказав, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на неї або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є самовільним заняттям земельної ділянки.

За приписами п. "б", ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними (ч. 1). Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (ч. 2). Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ч. 3).

Враховуючи те, що у процесі ведення підприємницької діяльності відповідачем здійснене самовільне захоплення несформованої земельної ділянки комунальної власності, факт самовільного захоплення ним спірної ділянки підтверджується документально, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Щодо питання наявності на несформованій земельній ділянці комунальної форми власності, котра знаходиться в с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0008, господарської будівля загальною площею 498 м.кв., що належить Тарасу Миколі Орестовичу судова колегія зазначає, що питання щодо будівлі не є предметом спору. Згідно наданим відповідачем Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування 03.03.2018, реєстраційний № об"єкта нерухомого майна 230, об"єкт нерухомого майна - господарська будівля заг. площею 498 м.кв. за адресою АДРЕСА_4 знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0008, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1998 га. Відтак вказана будівля згідно наявних у справі доказів юридично знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0008, яка належить відповідачу. Належних та допустимих доказів правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці суду не надано.

На адресу Західного апеляційного господарського суду від представника відповідача адвоката Лосина О.Б. надійшло клопотання б/н від 01.11.2021 про долучення доказів до матеріалі справи, у якому відповідач просив суд визнати поважними причини неподання ним доказів до суду першої інстанції, з посиланням на те, що лише 18.10.2021 між адвокатом Лосином О.Б. та Фізичною особою-підприємцем Тарасом Миколою Орестовичем було укладено договір про надання правової допомоги у даній справі, а відтак Лосин О.Б. з об`єктивних причин не міг надати цих доказів у встановлений судом першої інстанції строк..

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду 02.11.2021 відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки у суді першої інстанції інтереси Фізичної особи-підприємця Тараса Миколи Орестовича представляв адвокат Лемеха Р.І. Відповідач та його адвокат не були позбавлені можливості подати зазначені докази у встановлений строк у суді першої інстанції.

Окрім того, предметом позову, зокрема, є зобов"язання ФОП Тарас Миколи Орестовича звільнити несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3, орієнтована вартість - 905 335 грн.), котра знаходиться в с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим :01:001:0008 та привести її у придатний для використання стан шляхом звільнення останньої від складування на ній розібраних автотранспортних засобів та їх частин, та демонтаж бетонного паркану, котрий огороджує самовільно захоплену земельну ділянку.

Сторонами не надано суду доказів, що на час розгляду справи спірна земельна ділянка звільнена та приведена у придатний для використання стан.

Щодо посилання скаржника на те, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено в проведення судової земельно-технічної експертизи, судова колегія зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем подавалось клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи, в якій останній просив на вирішення експерта поставити такі питання:

-Які параметри (межі, площа, характеристика) несформованої земельної ділянки комунальної форми власності, котра знаходиться в с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим №:01:001:0008?

-Як координати поворотних точок меж несформованої земельної ділянки комунальної форми власності, котра знаходиться в с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим №:01:001:0008?

Також, у клопотанні про проведення земельно - технічної експертизи експертизи відповідачем додаткового поставлено питання:

- Чи наявна на несформованій земельній ділянці комунальної форми власності, котра знаходиться в с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим :01:001:0008, господарська будівля загальною площею 498 м.кв., що належить Тарасу М.О.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів.

Предметом позову, зокрема, є зобов`язання ФОП Тарас Миколи Орестовича звільнити несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах ділянка №3, орієнтована вартість 905 335 грн.), котра знаходиться в с. Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим :01:001:0008. У матеріалах справи наявне графічне зображення. При цьому, земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0008. Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області задокументовано згадані порушення вимог земельного законодавства шляхом складання акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №115-ДК/115/АП/09/01/-19 від 12.03.2019, актів обстеження земельної ділянки №115-ДК/46/АО/10/01/-19 та №115-ДК/47/АО/10/01/-19 від 20.03.2019, котрі відповідачу вручено особисто під час проведення обстеження спірної земельної ділянки. 25.03.2019 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відносно Тараса М.О. складено протоколи про адміністративне правопорушення № 115-ДК/0061П/07/01 /-19 та № 115-ДК/0062П/07/01/-19.

В межах кримінального провадження слідчим 23.05.2019 проведено огляд місця події шляхом складання відповідного протоколу, де задокументовано факт самовільного зайняття земельної ділянки, яка є предметом судового розгляду і є суміжною з земельною ділянкою :01:001:0008, а також встановлено наявність бетонного паркану, котрий огороджує вищевказану самовільно захоплену земельну ділянку. Належних та допустимих доказів правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці суду не надано. При цьому питання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від цієї будівлі не є предметом позову.

Отже, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що наявні у справі докази дають можливість ідентифікувати земельну ділянку, яку необхідно звільнити, в зв`язку із чим відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи.

Судова колегія також зазначає, що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції скаржником також заявлялось клопотання про призначення земельно-технічної експертизи б/н від 12.11.2021 (вх. ЗАГС 01-05/3771/21).

Львівською обласною прокуратурою подано заперечення на зазначене клопотання №15-101867вих.21 від 16.11.2021, посилаючись на відсутність підстав для задоволення такого.

Судова колегія у задоволенні клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи відмовила, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду і судова колегія не вбачає об`єктивної неможливості розгляду зазначеної справи без призначення у справі земельно-технічної експертизи.

Щодо посилання скаржника на правові позиції, зазначені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2019 у справі №910/6186/17 судова колегія, проаналізувавши висновки, що викладені у зазначеній постанові, вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі з таких підстав.

У постанові Верховного Суду у справі №910/6186/17 судовою колегією встановлено, що відповідно до положень ст. 377 ЦК України, ст.ст. 120, 125 Земельного кодексуК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

Однак, у справі № 914/75/21 право власності на об`єкт нерухомості реєстраційний номер 230, який не є предметом пору у даній справі, набуте на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ЛВ 63, виданого 19.02.2018, право власності на зазначене майно зареєстроване після набуття права власності на земельну ділянку, яка не є предметом спору з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.04 2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій чи аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). До того ж зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

ВС також зазначив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що скаржником не доведено правомірності набуття та знаходження об"єкта нерухомості на спірній земельній ділянці, її правового статусу, зокрема законного користування, а відтак і не віднесення її до категорії самовільно зайнятої та порушення його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що скаржником не спростовано факту самовільного зайняття Тарасом М.О. земельних ділянок комунальної та державної форм власності, в т.ч. несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,2640 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка №3), котра розташована на території с. Красів Миколаївського р-ну Львівської області та є суміжною до земельної ділянки Тараса М.О. за кадастровим №:01:001:0008.

Судова колегія також зазначає, що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції скаржником заявлялось клопотання про закриття провадження у справі ( в порядку п.1 ч.1 ст.231 ГПК України) з посилання на те, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують, що у спірних правовідносинах відповідач діяв як фізична особа - підприємець, а як громадянин - фізична особа.

Львівською обласною прокуратурою подано заперечення на зазначене клопотання №15-101870вих.21 від 16.11.2021, посилаючись на відсутність підстав для задоволення такого.

Судова колегія у задоволенні клопотання відмовила, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, скаржник здійснює свою підприємницьку діяльність із складування розбірних автотранспортних засобів та їх частин на самовільно зайнятій земельній ділянці, справа відноситься до юрисдикції господарських судів, отже відсутні підстави для задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

З огляду на описані вище встановлені обставини, Західний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2021 у справі №914/75/21 винесене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2021 у справі №914/75/21 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тараса Миколи Орестовича б/н від 17.07.2021 (Вх. № ЗАГС 01-05/2558/21 від 27.07.2021) залишити без задоволення.

3.Витрати зі сплати судового збору залишити за скаржником.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.12.2021.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.