СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Харків Справа № 905/1915/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Полупан Ю.В.

за відсутністю представників сторін з причини їх неявки

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області (вх.№3290/3) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 11.10.2021 у справі №905/1915/21 (суддя Величко Н.В., повний текст ухвали підписано 11.10.2021)

за позовом Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь

до Товариства з обмеженою відповідальністю Тіс Еко, м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунального підприємства Полігон ТПВ, м.Маріуполь

про розірвання договору та стягнення 34.352,77 грн -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.10.2021 матеріали справи 905/1915/21 за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до відповідача ТОВ Тіс Еко про розірвання договору та стягнення 34.352,77 грн передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Позивач, Маріупольська міська рада Донецької області, з вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції до Господарського суду Донецької області. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку, оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Попков Д.О., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради Донецької області і призначено її до розгляду на 06.12.2021. Сторонам по справі надано строк для подачі письмові пояснень, заперечень, відзивів на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України).

Відповідач та третя особа не скористались процесуальним правом, наданим статтею 263 ГПК України, відзивів на апеляційну скаргу не надали. Крім того, ані ТОВ «Тіс Еко», ані КП «Полігон ТПВ» не направили повноважених представників для участі в судовому засіданні, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

29.11.2021 на електрону адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 було своєчасно направлено всім сторонам по справі за юридичними адресами, при цьому, в ухвалі апеляційний господарський суд зазначав, що інформацію у справі можна отримати за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/. Явка представників не визнавалась обов`язковою.

Таким чином, Східним апеляційним господарським судом було здійснено всі можливі заходи щодо повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 зазначеного Кодексу, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

До того ж, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції обмежений тридцятиденним строком з моменту відкриття апеляційного провадження у справі.

Отже, колегія суддів, врахувавши рівень складності та обставини справи, вважає можливим здійснити перевірку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи по справі.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Маріупольська міська рада Донецької області звернулась до Господарського суду Донецької області з позовної заявою до ТОВ «Тіс Еко» про:

- розірвання договору простого товариства від 27.05.2011 б/н Про спільну розробку та впровадження інвестиційного проекту зі зменшення викидів парникових газів за допомогою системи відбору та утилізації біогазу на міських полігонах ТПВ №1 та ТПВ № 2 у рамках Проекту Спільного Впровадження Кіотського протоколу та договорів, укладених між Маріупольською міською радою та ТОВ «Тіс Еко» від 24.04.2009 та 25.03.2010» , укладеного між Маріупольською міською радою, від імені якої на підставі рішення Маріупольської міської ради від 29.03.2011 №6/6-338 діяв Департамент розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради, з однієї сторони, та ТОВ «Тіс Еко», з іншої сторони, з урахуванням додаткових угод №1 від 27.07.2011, №2 від 26.02.203, №3 від 01.10.2019 до нього, які є невід`ємними частинами зазначеного договору на підставі ч.2 ст. 651, п.7 ч. 2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.20 ГК України, в зв`язку з істотним порушенням договору другою стороною ТОВ «Тіс Еко»;

- стягнення з ТОВ «Тіс Еко» на користь Маріупольської міської ради 34.352,77 грн. пені за порушення строків виконання зобов`язання за договором простого товариства від 27.05.2011.

Обґрунтовуючи звернення до Господарського суду Донецької області, позивач в позовній заяві послався на ч.5 ст.29 ГПК України.

Господарський суд дійшов висновку про направлення матеріалів справи №905/1915/21 за підсудністю до Господарського суду міста Києва, тобто за місцезнаходженням підприємства відповідача. Такого висновку місцевий господарський суд дійшов враховуючи загальні правила підсудності, згідно якого позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи проживанням відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки місцевого господарського суду обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12.11.2011 №9-рп/2011).

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Територіальна юрисдикція (підсудність) господарських справ визначена §3 Господарського процесуального кодексу України.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна. Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист права заінтересованих осіб. Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності. Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах. Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Згідно з частиною 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позов Маріупольської міської ради Донецької області заявлений до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіс Еко».

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua, що:

місцезнаходженням відповідача ТОВ «Тіс Еко» () є: 01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, 18/24.

Однак, позивач, звертаючись до суду першої інстанції та обґрунтовуючи підсудність даної позовної заяви Господарському суду Донецької області на підставі ч. 5 ст. 29 ГПК України, - жодних аргументів не навів.

Статтею 29 ГПУ України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача.

У частині першій статті 29 ГПК України встановлено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 5 вказаної статті, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

В той же час, зі змісту спірного договору простого товариства від 27.05.2011 б/н з додатковими угодами до нього, доданого до позовної заяви, укладеного між позивачем та відповідачем, він не містить умов щодо вирішення спорів, що витікають з такого договору, саме за місцем виконання договору.

Так, предметом спору в даній справі є розірвання договору простого товариства від 27.05.2011 б/н та вимога про стягнення коштів, а не спір про фактичне виконання зобов`язань за спірним договором.

Отже, зобов`язання про порушення яких стверджує позивач не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці і дана справа має розглядатись за загальними правилами визначення територіальної підсудності, за місцезнаходженням відповідача, і підсудна Господарському суду міста Києва.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в даному випадку за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимогами за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, таку і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

При цьому, тлумачення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі "Толстой Милославський" (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну "передбачений законом" сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону. З огляду на зазначений підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення правових норм, положення частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі №902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у справі №638/1988/17 від 10.04.2019 правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи, що предметом спору за даним позовом є розірвання договору про спільну діяльність (розробка та запровадження інвестиційного проекту зі збору та утилізації біогазу на міських полігонах), апеляційний господарський суд зазначає, що в даному випадку зобов`язання за спірним договором не є таким, що має бути виконані тільки в певному місці, тому відносно нього не діють правила підсудності за вибором позивача, визначені ч.5 ст.29 ГПК України, а також те, що даний спір не є спором з приводу нерухомого майна, тому відносно нього не діють правила виключної підсудності, визначені ч.3 ст.30 ГПК України, а отже і компетентний господарський суд за цим позовом має визначатися за загальними правилами визначення територіальної юрисдикції (підсудності), встановленими ст.ст.27, 29 ГПК України.

Відповідно до статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування ухвали Господарського суду Донецької області від 11.10.2021 про передачу справи №905/1915/21 за підсудністю до Господарського суду міста Києва - відсутні.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 11.10.2021 у справі №905/1915/21 - без змін.

2. Матеріали справи №905/1915/21 направити до Господарського суду Донецької області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Строк і порядок оскарження даної постанови визначено у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.12.2021

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка