ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа№ 910/20966/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

у судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021

у справі №910/20966/20 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОСКО»

до ОСОБА_1

про стягнення 138 851,22 грн

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОСКО» (далі - ТОВ «ГОСКО», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення 138 851,22 грн за договором оренди нерухомого майна від 05.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна від 05.05.2020 в частині оплати заборгованості з орендної плати за період вересня-грудня 2020 року та відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОСКО» заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 05.05.2020 в розмірі 138 851,22 грн та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Судове рішення прийнято із посиланням на ст.ст. 526, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст. 286 Господарського кодексу України, та мотивовано відсутністю доказів сплати орендної плати відповідачем. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №910/20966/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю, а також вирішити питання щодо розподілу судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за спірним договором, оскільки орендні відносини припинились з 10.11.2020 з ініціативи позивача, на підставі повідомлення ТОВ «ГОСКО» від 09.11.2020 №09/11. За твердженнями відповідача, позивач відмовився підписати акт повернення приміщення з оренди, про що свідчить акт відмови від підпису акту повернення приміщення від 10.11.2020.

Також, апелянт стверджує, що згідно п. 3.6. спірного договору сторони домовились про те, що орендарю надаються орендні канікули для ремонту та облаштування приміщення під свої потреби строком на два місяці, при цьому відповідачем було сплачено орендну плату за останній місяць користування приміщенням при підписанні договору, а отже, на думку скаржника, підстави для стягнення з нього 120 000,00 грн відсутні. Відповідач вважає, що ним було виконано зобов`язання по сплаті орендної плати по жовтень 2020 року.

Також, скаржник зазначає, що рахунок на сплату комунальних послуг №29 від 10.12.2020 не є доказом виникнення у відповідача обов`язку по сплаті комунальних послуг, оскільки такий рахунок містить іншу назву робіт та послуг, ніж передбачені у п. 3.4. спірного договору.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не подано актів, податкових накладних, або інших первинних документів, які б підтверджували надання послуг оренди майна відповідачу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/20966/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021, розгляд справи призначено на 29.07.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 21.05.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачем зазначено, що припинення договору оренди само по собі не тягне за собою припинення зобов`язання щодо сплати орендної плати. ТОВ «ГОСКО» вказує, що позивачем не було сплачено орендну плату за останній місяць оренди, та було внесено орендну плату лише за липень та серпень 2020 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість зі сплати орендної плати за спірним договором на чотири місяці, а саме за період вересня-грудня 2020 року.

Крім того, позивачем подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій ТОВ «ГОСКО» зазначило, що докази, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані до Північного апеляційного господарського суду у строки, передбачені ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 09.09.2021.

Судове засідання 09.09.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, та ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 розгляд справи призначено на 21.10.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 28.10.2021.

У судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, повідомлялися належним чином.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з занятістю представника відповідача у іншому судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє у задоволенні клопотання скаржника про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників що не з`явились у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Судом апеляційної інстанції враховано, що за клопотанням скаржника розгляд справи вже відкладався, а позивач просив розглядати дану справу без участі представника позивача.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 05.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОСКО» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна.

В подальшому, станом на дату звернення позивачем з цим позовом, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування (оренду) майно, у вигляді приміщення, загальною площею 90,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32 (приміщення).

Фактична передача приміщення в оренду підтверджується Актом прийому-передачі нерухомого майна в оренду від 05.05.2020 р (додаток №1 до договору оренди). Строк оренди приміщення - до 05.05.2021 (п.1.5 договору).

У пункті 2.5. договору сторони погодили, що приміщення вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання акту про його фактичне повернення. Фактичне повернення приміщення з оренди орендар зобов`язаний здійснити у строк не пізніше десяти календарних днів з моменту припинення дії договору. Орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення орендарем приміщення.

Відповідно до п. 3.1 договору за оренду приміщення орендар зобов`язався щомісяця не пізніше кожного « 05» числа місяця, за який здійснюється платіж, сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі, визначеному згідно з п.3.2 цього договору.

Згідно з п. 3.2 договору розмір орендної плати за орендоване приміщення, яку орендар повинен сплачувати орендодавцю, складає 30 000,00 грн, без ПДВ.

Відповідно до виписки з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОСКО», останній платіж в розмірі 15 000,00 грн за серпень 2020 року надійшов від орендаря 08.09.2020.

Згідно з п. 4.3.2 договору орендар зобов`язався своєчасно сплачувати орендну плату, комунальні або інші платежі в порядку, передбаченому статтею 3 цього договору.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що оплата комунальних послуг, електроенергії, водопостачання, систему охоронної та пожежної сигналізації у приміщеннях - оплачується орендарем додатково, на підставі виставлених рахунків не пізніше 3 (трьох) календарних днів.

У грудні 2020 року відповідний рахунок №26 було направлено орендарю на його поштову адресу.

Також, в листопаді після прострочення відповідачем внесення орендної плати за вересень-листопад 2020 року, позивачем було направлено повідомлення про відмову від договору оренди.

Крім того, у листопаді 2020 року позивачем було направлено претензію щодо сплати орендної плати та комунальних послуг, яка залишилася без виконання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Так, в ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до встановлених у справі обставин, між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Матеріалами справи підтверджено, що останній платіж від орендаря надійшов 08.09.2020 в розмірі 15 000,00 грн за серпень 2020 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОСКО». Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з цим позовом, у ОСОБА_1 за спірним договором утворилася заборгованість за період з вересня 2020 року по грудень 2020 року.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в неї відсутня заборгованість за спірним договором, а судом першої інстанції не враховано того, що відповідачем була сплачена орендна плата за останній місяць користування приміщенням, а також того, що відповідачу надавалися орендні канікули строком на два місяці.

Частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Проаналізувавши приписи ст. 795 ЦК України, колегія суддів зазначає що законодавець у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі орендованого майна; зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Таким чином, оскільки доказів, що свідчили б про повернення спірного приміщення з оренди, матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь орендної плати за період з вересня по грудень 2020 року є обґрунтованими.

При цьому відповідачем не доведено, що ним на виконання п. 3.5 спірного договору було внесено орендну плату за останній місяць у розмірі 30 000,00 грн. Судова колегія звертає увагу, що в матеріалах справи наявна банківська виписка з рахунку позивача за період з 14.04.2020 по 17.12.2020, видана банківською установою, зі змісту якої не вбачається, що відповідачем був здійснений платіж, передбачений п. 3.5 договору. Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пункт 3.5 договору передбачає, що орендар, саме вносить суму орендодавцеві орендної плати за останній місяць у розмірі 30000 грн, а не фіксує, що орендодавцем було внесено платіж за останній місяць. До того ж, в акті прийому-передачі нерухомого майна в оренду від 05.05.2020 про оплату за останній місяць, сторонами, нічого не зазначено.

Крім того, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що орендарю за умовами спірного договору були надані орендні канікули для ремонту та облаштування приміщення під свої потреби строком на два місяці, оскільки таких умов договір оренди нерухомого майна від 05.05.2020 не містить, та пункт 3.6, на який посилається скаржник, у договорі оренди нерухомого майна від 05.05.2020 відсутній.

Таким чином, станом на 29.12.2020 борг ОСОБА_1 перед позивачем по орендній платі за вересень-грудень 2020 року становив 120 000,00 грн, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Посилання відповідача на наявність акту про відмову від підпису повернення приміщення від 10.11.2020 колегією суддів не приймається, оскільки такий доказ відсутній в матеріалах справи та відповідачем не надано.

Крім того, апеляційний господарський суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що у нього відсутній обов`язок оплачувати рахунок на сплату комунальних послуг №29 від 10.12.2020, оскільки вказаний рахунок містить найменування робіт на послуг, яке відрізняється від найменування робіт та послуг, що передбачені у п. 3.4. спірного договору. Суд апеляційної інстанції зауважує, що найменування у рахунку товарів (робіт, послуг), за які здійснюється оплата «відшкодування витрат за період травень-листопад 2020 р, пов`язаних необхідністю підтримувати в технічно придатному стані об`єкт оренди» не змінює суті спірних правовідносин та не спростовує обов`язку відповідача додатково оплатити комунальні послуги, електроенергії, водопостачання, систему охоронної та пожежної сигналізації у приміщенні, передбаченого п. 3.4 спірного договору.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, про що, зокрема свідчать заява представника відповідача про отримання процесуальних документів в електронному вигляді та клопотання представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи, однак при цьому відповідач не скористався правом заперечити проти позову та подати відзив на позовну заяву.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було спростовано належними та допустимими доказами свого обов`язку сплатити на користь позивача заборгованість, що виникла за договором оренди нерухомого майна від 05.05.2020 за період вересень-грудень 2020 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2021 прийнято після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №910/20966/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №910/20966/20 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на ОСОБА_1 .

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 30.11.2021 після виходу судді з лікарняного.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала