ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. Справа№ 910/15443/14 (910/13561/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 24.11.2021.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автех-Ком» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) (суддя Яковенко А.В., м. Київ)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С.

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспо»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Автех-Ком»

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Софткар»

4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський республіканський автоцентр»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кантієро»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мех-Сад-Груп»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-3: Акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк»

про витребування майна

в межах справи №910/15443/14

за заявою Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 2240»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

18.08.2021 Публічне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С. (надалі також ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С., позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспо» (надалі також ТОВ «Автоекспо», відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Автех-ком» (надалі також ТОВ «Автех-ком», відповідач-2, скаржник), Товариства з обмеженою відповідальністю «Софткар» (надалі також ТОВ «Софткар», відповідач-3) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський республіканський автоцентр» (надалі також ТОВ «Київський республіканський автоцентр», відповідач-4) про витребування майна.

На обґрунтування позовних вимог ліквідатор ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» зазначає, що майно, а саме: майновий комплекс загальною площею 22 949,50 кв.м, що розташований за адресою: 02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8, який складається з наступних приміщень: зимове сховище для бджіл (Літера Т) площею 95,90 кв. м, ремзона (Літера 8 (цифра)) площею 631,00 кв. м, склад цегляний (Літера Л) площею 1104,80 кв. м, блок-пост заводський (Літера О) площею 10,20 кв. м, бокси (Літера И) площею 557,90 кв. м, побутове приміщення КСО-1 (Літера 6 (цифра)) площею 50,10 кв. м., корпус блоку цеху (Літера Е) площею 2381,40 кв. м, майстерні (Літера Л') площею 655,70 кв., м, автопавільйон (Літера 15 (цифра)) площею 194,00 кв. м, профілакторій ТО-1 (Літера Ж) площею 835,10 кв. м, профілакторій (літера 3) площею 1398,20 кв. м, профілакторій карбюраторний (Літера Д') площею 3000,10 кв. м, склади (Літера В) площею 15,20 кв. м., туалет /АЗС/ (Літера Я) площею 16,10 кв. м, виробничо-побутовий корпус (Літера А) площею 4021,90 кв. м, контрольно-пропускний пункт (Літера Ю), площею 20,40 кв. м, закрита мийка (Літера 2 (цифра)) площею 508,90 кв. м, розш. профілакторій ремонту дизельних автомобілів (Літера Д) площею 2487,70 кв. м, будиночок (Літера Г) площею 15,30 кв. м, автопавільйон (Літера С) площею 230.30 кв. м, кіоск (Літера. М') площею 14,20 кв. м, автопавільйон (літера X) площею 218,30 кв. м, кіоск (Літера Ш) площею 6,70 кв. м., виробничо-побутовий склад (Літера 7 (цифра)) площею 1267,50 кв. м, диспетчерська (Літера 5 (цифра)) площею 42,30 кв./м, диспетчерська (Літера У) площею 32,90 кв. м, диспетчерська (Літера Щ) площею 29,30 кв. м, диспетчерська (Літера Ч) площею 35,70 кв. м, диспетчерська (Літера 12 (цифра)) площею 17,20 Кв. м, диспетчерська (Літера 3 (цифра)) площею 48,30 кв. м, диспетчерська (Літера 4 (цифра)) площею 40,00 кв. м, приміщення складу підсобного господарства (Літера 13 (цифра)) площею 354,40 кв. м., приміщення легкового боксу (Літера Н) площею 499,60 кв. м, побутове приміщення будівельників (Літера Р) площею 52,20 кв. м, приміщення спецмедслужби (Літера Ь1) площею 98,90 кв. м, блок-пост в зборі (Літера П) площею 9,90 кв. м, сховище для овочів (Літера 14 (цифра)) площею 248,10 кв. м, автопавільйон (Літера 11 (цифра)) площею 106,30 кв. м, диспетчерська (Літера Ц) площею 101,80 кв. м, кіоск (Літера М) площею 11,80 кв. м, вагон-будиночок (Літера 9 (цифра)) площею 37,40 кв. м, побутове приміщення (Літера 1 (цифра)) площею 47,50 кв. м, торговий будиночок (Літера 10 (цифра)) площею 65,50 кв. м, автозаправочна станція (Літера Б) площею 60,00 кв. м, павільйон-склад 2 (Літера Ф) площею 606,30 кв. м, малярне відділення (Літера Э) площею 667, 20 кв. м., яке в подальшому було поділено на п`ять об`єктів, належить ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» на праві приватної власності та незаконно вибуло з його володіння на підставі нікчемного правочину.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) заяву ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С. про забезпечення позову задоволено повністю. Накладено арешт на нерухоме майно, що перебуває у власності ТОВ «Автоекспо», розташованого за адресою: 02105, м. Київ, вулиця Павла Усенка, 8, а саме: Комплекс зберігання та обслуговування транспорту, загальною площею 1 620.2 кв.м., РНОНМ: 000; Складський автокомплекс, загальною площею 1 093.8 кв.м, РНОНМ: 000; Комплекс будівель, загальною площею 15 443.4 кв.м., РНОНМ: 000. Накладено арешт на нерухоме майно, що перебуває у власності ТОВ «Автех-Ком», розташованого за адресою: 02105, м. Київ, вулиця Павла Усенка, 8, а саме: Вантажний автокомплекс, загальною площею 898.7 кв.м, РНОНМ: 000. Накладено арешт на нерухоме майно, що перебуває у власності ТОВ «Софткар», розташованого за адресою: 02105, м. Київ, вулиця Павла Усенка, 8, а саме: Автокомплекс, загальною площею 2 453.8 кв.м., РНОНМ: 000. Накладено арешт на нерухоме майно, що перебуває у власності ТОВ «Київський республіканський автоцентр» розташованого за адресою: 02105, м. Київ, вулиця Павла Усенка, 8, а саме: автозаправочний комплекс зі спорудами автосервісу, загальною площею 1545.9 кв. м, РНОНМ: 00. Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо наступного нерухомого майна, розташованого за адресою : м. Київ, вул. П. Усенка, буд. 8: Комплекс зберігання та обслуговування транспорту, загальною площею 1 620.2 кв.м., РНОНМ: 000; Складський автокомплекс, загальною площею 1 093.8 кв.м, РНОНМ: 000; Комплекс будівель, загальною площею 15 443.4 кв.м., РНОНМ: 000; Вантажний автокомплекс, загальною площею 898.7 кв.м, РНОНМ: 000; Автокомплекс, загальною площею 2 453.8 кв.м., РНОНМ: 000; Автозаправочний комплекс зі спорудами автосервісу, загальною площею 1545.9 кв. м, РНОНМ: 00. Зазначено, що ухвала про вжиття заходів до забезпечення позову набирає законної сили з 25.08.2021, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому законодавством порядку по 25.08.2024. Стягувачем за даною ухвалою визначено Публічне акціонерне товариство «Автотраспортне підприємство - 2240» (02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, буд. 8; ідентифікаційний код 05440985). Боржниками за даною ухвалою є: 1) ТОВ «Автоекспо» (02105, місто Київ, вул. Павла Усенка, будинок 8; ідентифікаційний код 37725285); 2) ТОВ «Автех-Ком» (02230, місто Київ, вул. Оноре де Бальзака, будинок 7; ідентифікаційний код 33149909); 3) ТОВ «Софткар» (02105, місто Київ, вул. Павла Усенка, будинок 8; ідентифікаційний код 38649017); 4) ТОВ «Київський республіканський автоцентр» (02105, місто Київ, вул. Павла Усенка, будинок 8; ідентифікаційний код 21457519).

Місцевий господарський суд посилаючись на приписи ст.ст. 5, 14, 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) дійшов висновку про задоволення заяви ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С. про забезпечення позову, оскільки у даній справі є спір про незаконне вибуття спірного майна з володіння позивача та їх витребування, а доводи на які посилається позивач у відповідній заяві підтверджуються оголошенням щодо продажу спірних приміщень наявним у мережі Інтернет за посиланням://uk.bn.ua/ та https://obvava.ua/ru/prodam-skladskie-zdaniya-6633368.html.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Автех-Ком» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15443/14 (910/13561/21) про забезпечення позову скасувати повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- скаржником не вживалися будь-які дії щодо відчуження свого нерухомого майна, оскільки все майно використовується у господарській діяльності та перебуває в заставі у Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк»;

- позивачем самостійно та навмисно створено такі «докази» на обгрунтування своїх вимог з метою прийняття заходів щодо забезпечення доказів;

- ТОВ «Автоекспо» належить складський комплекс загальною площею 1093,8 кв.м., в той час як у оголошенні про продаж приміщень вказано 1200 кв.м.;

- спір щодо належності майна вже було вирішено в судовому порядку у справі № 5011-74/17118-2012;

- судом першої інстанції не зазначено стосовно можливості або неможливості застосування зустрічного зобов`язання, що є порушенням п. 6 ст. 140 ГПК України.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

22.11.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кантієро» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого третя особа просить суд, відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Автех-Ком», а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) залишити без змін.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Автех-ком» не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2021, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автех-Ком» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15443/14 (910/13561/21) за позовом ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С. до 1) ТОВ «Автоекспо»; 2) ТОВ «Автех-Ком»; 3) ТОВ «Софткар»; 4) ТОВ «Київський республіканський автоцентр»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ТОВ «Фінансова компанія «Кантієро»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: ТОВ «Мех-Сад-Груп»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-3: АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» про витребування майна, в межах справи №910/15443/14, за заявою ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» про банкрутство; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «Автех-Ком» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15443/14 (910/13561/21) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/15443/14 (910/13561/21).

13.10.2021 від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/15443/14 (910/13561/21) до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) апеляційну скаргу ТОВ «Автех-Ком» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) залишено без руху.

27.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Автех-Ком» надійшла заява з додатками.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21), зокрема, відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Автех-Ком» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) призначено на 24.11.2021.

Явка представників сторін

24.11.2021 в судове засідання з`явилися представники ТОВ «Автех-Ком», ТОВ «Автоекспо», ТОВ «ФК «Кантієро» та ліквідатор ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240», арбітражний керуючий Беркут М.С.

В судове засідання 24.11.2021 не з`явилися інші представники учасників справи, про причини нез`явлення суд не повідомили.

Щодо повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання слід зазначити наступне.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вище викладеного, оскільки у матеріалах справи містяться докази надіслання судом апеляційної інстанції процесуальних документів учасникам справи на належну адресу, з огляду на те, що неявка учасників справи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливе здійснити розгляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи за участю представників ТОВ «Автех-Ком», ТОВ «Автоекспо», ТОВ «ФК «Кантієро» та ліквідатора ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240», арбітражного керуючого Беркута М.С.

Позиції учасників справи

Представник ТОВ «Автех-Ком» у судовому засіданні 24.11.2021 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення - скасувати.

24.11.2021 у судовому засіданні представник ТОВ «Автоекспо» підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) - скасувати.

У судовому засіданні 24.11.2021 представник ТОВ «ФК «Кантієро» заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21) - залишити без змін.

Ліквідатор ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240», арбітражний керуючий Беркут М.С. у судовому засіданні 24.11.2021 заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Крім того, 24.11.2021 у судовому засіданні ліквідатор ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240», арбітражний керуючий Беркут М.С. надав пояснення щодо накладення арешту на весь майновий комплекс загальною площею 22 949,50 кв.м, що розташований за адресою: 02105, м. Київ, вулиця Павла Усенка, 8, а не на окрему його частину.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою (18.08.2021) ліквідатор ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд накласти арешт на майновий комплекс загальною площею 22 949,50 кв.м, що розташований за адресою: 02105, м. Київ, вулиця Павла Усенка, 8, який належить відповідачам та заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного нерухомого майна, розташованого за адресою : м, Київ, вул. П. Усенка, буд. 8. (а.с. 152-157).

На обґрунтування своєї заяви ліквідатор вказує, що 26.03.2015 - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно створено об`єкт нерухомого майна (РНОРМ:00), а саме майновий комплекс загальною площею 22 949,50 кв.м, що розташований за адресою: 02105, м. Київ, вулиця Павла Усенка, 8. Склад новоствореного об`єкта повністю відповідає складу майна, викладеному у Свідоцтві про право власності, виданого ПАТ «АТП-2240» 01.06.2004 Головним управління комунальної власності м. Києва, серія САА № 181591. В подальшому зазначений об`єкт нерухомого майна був відчужений третім особам та 19.06.2015 поділений на шість окремих об`єктів нерухомості, у зв`язку із чим Майновий комплекс (РНОРМ: 00) припинив своє існування та відповідний розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу було закрито, а реєстраційний номер скасовано. Крім того, з Інтернет ресурсу https://uk.bn.ua/ позивачу стало відомо, що здійснюється продаж складських приміщень, загальною площею 1200 кв.м, розташованих за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, буд.8. Відповідне оголошення містить фотографічні зображення, основні характеристики майна, умови продажу. Ціна продажу 650 тис. дол. США. Оголошення про продаж оновлено 10.08.2021, а тому позивач вважає, що власниками майна вживаються активні дії для продажу майна. Аналогічні оголошення розміщені 27.07.2021 за посиланням https://obvava.ua/ru/prodam-skladskie-zdaniya-6633368.html.

Так, постановляючи ухвалу від 25.08.2021 у справі № 910/15443/14 (910/13561/21), суд першої інстанції зазначив, що доводи на які посилається позивач у вищевказаній заяві підтверджуються належними доказами, а саме оголошенням про продаж складських приміщень.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Північний апеляційний господарський суд розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті судового рішення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Автех-Ком» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С. про забезпечення позову.

Відповідно до приписів статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно із статтею 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на аналіз вказаних положень закону заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Проте особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову є обов`язковим.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, у розумінні зазначених положень, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Близьку за змістом правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 14.06.2018 по справі № 910/361/18 та від 25.06.2018 у справі №910/1038/18.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову та, зокрема, існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, у даній справі є спір про незаконне вибуття спірного майна з володіння позивача та їх витребування, а подана позивачем заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні приміщення та встановлення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна, мотивована тим, що відповідачі мають можливість вільно розпоряджатися спірним майном, у тому числі відчужувати його, що створює загрозу ускладнити чи унеможливити виконання рішення (у випадку задоволення позову), крім того наявність таких побоювань позивача підтверджуються оголошеннями щодо продажу спірних приміщень за посиланнями https://uk.bn.ua/таhttps://obvava.ua/ru/prodam-skladskie-zdaniya-6633368.html.

В силу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України», від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», від 17.07.2008 у справі «Каіч та інші проти Хорватії») вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції аналізуючи докази наявні у матеріалах справи в їх сукупності зазначає про наявність підстав вважати, що спірний майновий комплекс може бути відчужено третім особам, а відтак, місцевим господарським судом правомірно та обгрунтовано постановлено ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15443/14 (910/13561/21) щодо задоволення заяви ПАТ «Автотранспортне підприємство - 2240» в особі ліквідатора Беркута М.С. про забезпечення позову.

Також, слід зазначити про помилковість тверджень скаржника щодо не вирішення місцевим господарським судом у відповідності до п. 6 ст. 140 ГПК України питання зустрічного забезпечення позову, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду.

Поміж іншого, зважаючи на положення частини 4 статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19 та від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19.

Оскільки вирішення питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення за ініціативою суду є правом суду, а не його обов`язком та зважаючи, що відповідачами не заявлено клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення, підстав стверджувати про порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляд заяви позивача про забезпечення позову немає.

Інші твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15443/14 (910/13561/21) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що вжиті згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15443/14 (910/13561/21) заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, у тому числі щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірного утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15443/14 (910/13561/21).

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автех-Ком» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.08.2021 у справі №910/15443/14 (910/13561/21) залишити без змін.

3. Справу № 910/15443/14 (910/13561/21) повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 06.12.2021 (у зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці).

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Грек