ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 910/4503/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б. Ю. (головуючий), Булгакової І. В. і Селіваненка В. П.,

за участю секретаря судового засідання Крапивної А. М.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел Профешнл Груп» (далі - Товариство) - Паюнової Н. А., Кучерук Н. С.,

відповідача - приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - Авіакомпанія) - Повара О. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Авіакомпанії

на рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2021 (суддя Головіна К. І.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 [колегія суддів: Ткаченко Б. О. (головуючий), судді Майданевич А. Г., Сулім В. В.]

зі справи № 910/4503/20

за позовом Товариства

до Авіакомпанії

про визнання недійсним одностороннього правочину.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Авіакомпанії про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.12.2019.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що здійснене відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог за укладеними сторонами договорами про надання за плату повітряного судна для виконання перевезення пасажирів та їх багажу у направленій позивачу заяві від 02.12.2019 № 03.4-1 є неправомірним, оскільки не відповідає загальним вимогам, що пред`являються до такого одностороннього правочину, а саме: ознакам безспірності, прозорості та однорідності зарахованих зобов`язань.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 22.03.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021, позов задоволено.

2.2. Судові рішення мотивовано обґрунтованістю тверджень позивача про відсутність усіх обов`язкових умов для здійснення зарахування, визначених статтею 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), внаслідок існування між сторонами спору щодо розміру, характеру, змісту та умов зарахованих зобов`язань, їх неоднорідності.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

Авіакомпанія, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в позові.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. За твердженнями скаржника, висновок судів попередніх інстанцій про небезспірний характер зарахованих вимог, зокрема штрафу, є наслідком неправильного застосування положень статті 601 ЦК України та статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

4.2. Суди попередніх інстанції не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 зі справи № 910/7789/18, від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

4.3. Скаржник не погоджується з позицією судів щодо неоднорідності зарахованих вимог, оскільки нарахований Авіакомпанією штраф є складовою плати за використання повітряного судна, отже, є основним зобов`язанням Товариства за укладеними сторонами договорами, а не відповідальністю за їх неналежне виконання. Крім того, зазначивши про неоднорідність зарахованих вимог, суди не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.11.2019 зі справи № 920/240/18, щодо можливості зарахування основного зобов`язання та штрафної санкції за умови відсутності між сторонами спору про підстави і розмір таких нарахувань, доведеності існування відповідних заборгованостей на момент зарахування.

4.4. Суди попередніх інстанцій не дослідили окремих доказів зі справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

4.5. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю його представника бути присутнім у судовому засіданні 22.07.2021.

4.6. Як на підстави для касаційного оскарження прийнятих зі справи судових рішень скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

5. Доводи позивача

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило закрити касаційне провадження в частині оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України. В частині інших підстав оскарження просить рішення місцевого і постанову апеляційного господарських судів залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Стислий виклад обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

6.1. 20.06.2016 Товариство (замовник) і Авіакомпанія (перевізник) уклали договір на виконання авіаперевезень № 016/Е-2017 (далі - Договір № 016/Е-2017), за умовами якого:

перевізник надає замовнику за плату всю або частину місткості (місць) у одному чи кількох повітряних суднах за маршрутом, розкладом, із застосуванням тарифів та умов, що вказані у додатках до цього договору (пункт 1.1);

бронювання та оплата авіаперевезень виконується замовником відповідно до умов, визначених у додатках до цього договору (пункт 3.1);

договір набирає чинності з моменту його підписання кожною стороною і діє до 20.12.2018. У будь-якому випадку після закінчення строку дії договору сторони не звільняються від повного виконання своїх зобов`язань, прийнятих на себе згідно з договором та додатками до нього (пункт 8.1);

договір може бути достроково припинений або продовжений на новий строк сторонами у встановленому порядку за взаємною згодою шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору (пункт 8.2).

6.2. 23.10.2018 Товариство і Авіакомпанія уклали додаткову угоду № 32 до Договору № 016/Е-2017, якою сторони погодили:

використання перевізником повітряного судна «Boeing 737-900» у звітних періодах (сезонах): зима 2018 року (01.12.2018 - 30.04.2019), літо 2019 року (01.05.2019 - 31.10.2019), зима 2019 року (01.11.2019 - 30.04.2019) (пункт 1);

гарантований наліт на період дії договору, який має становити 7410 блок-годин на одне повітряне судно «Boeing 737-900», який розподіляється по місяцях відповідно до наведеної у цьому пункті таблиці. Зокрема, у сезон зими 2018 року (01.12.2018 - 30.04.2019) - 1 681 блок-годин, у сезон літа 2019 року (01.05.2019 - 31.10.2019) - 2 880 блок-годин (пункт 2);

якщо у будь-якому звітному періоді фактичний наліт буде менше гарантованого нальоту, зазначеного у пункті 2 цієї угоди, замовник сплачує перевізнику штраф у розмірі 1 900 доларів США або 2 100 доларів США (залежно від періоду виконання) за кожну блок-годину різниці між гарантованим і фактичним нальотом у звітному періоді у разі, якщо фактичний наліт буде менше гарантованого нальоту у звітному періоді. Оплата штрафу проводиться замовником протягом 10 днів з дати отримання рахунку від перевізника (пункт 4);

за використання повітряного судна «Boeing 737-900» до повного виконання всіх перевезень за програмою на період з 01.12.2018 по 30.04.2020 замовник має сплатити перевізнику гарантований депозит у розмірі 910 350 доларів США (пункт 7).

6.3. На виконання зазначеної домовленості замовник здійснив на користь перевізника оплату гарантованого депозиту в сумі 910 350 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями від 14.11.2018 та від 15.11.2018.

6.4. Додатковою угодою від 27.11.2018 № 33 сторони погодили, що у випадку якщо державними або іншими компетентними організаціями або установами Арабської Республіки Єгипет щодо рейсів, які виконуються згідно з цією додатковою угодою, будуть впроваджені мотиваційні програми для туристичних операторів задля стимулювання туризму, що передбачають грошові компенсації, пільги, інші заохочення («Incentive»), то вигодонабувачем заохочень за такими програмами є замовник, а перевізник зобов`язується перерахувати кошти за такими програмами замовникові, про що буде викладено у додаткових угодах (пункт 14). Аналогічні умови щодо впровадження мотиваційних програм та стимулюючих виплат викладені у пункті 16 додатку № 4 від 17.08.2017 та у пункті 15 додатку № 13 від 26.09.2018 до Договору № 016/Е-2017.

6.5. У зв`язку з тим, що в період зими 2018 року фактичний наліт Товариства був здійснений у меншому розмірі, ніж гарантований наліт, визначений додатковою угодою № 32, Авіакомпанія 16.09.2019 направила Товариству лист № 03-02-38 про припинення дії Договору № 016/Е-2017 з 27.10.2019 та всіх додатків до нього, у зв`язку з чим запропонувала укласти новий договір на виконання чартерної польотної програми на сезони: зима 2019/2020, літо 2020 року. У цьому ж листі Авіакомпанія зазначила про обов`язок Товариства сплатити штраф за невиконання гарантованого нальоту за звітний період з грудня 2018 року до квітня 2019 року відповідно до пункту 4 додаткової угоди № 32 до Договору № 016/Е-2017.

6.6. Листом від 24.09.2019 № 1251 Товариство заперечило проти одностороннього розірвання Договору № 016/Е-2017 та сплати штрафу, посилаючись на належне виконання своїх зобов`язань за договором та здійснення гарантованого нальоту у повному обсязі.

6.7. Із наявної у матеріалах справи переписки сторін вбачається, що підставою для нарахування Авіакомпанією штрафу у загальній сумі 2 175 182 доларів США стало невиконання Товариством гарантованого нальоту за звітні періоди зими 2018 року та літа 2019 року, а саме: у період зими 2018 року Товариство виконало наліт у кількості 1 590,5 блок-годин замість 1681, а у період літа 2019 року - наліт у 1 847,85 блок-годин замість 2 801,77 блок-годин.

6.8. Товариство звернулось до Авіакомпанії з вимогами (листи від 31.10.2019 та від 06.12.2019) про сплату компенсаційних виплат, отриманих авіакомпанією від уповноважених установ Арабської Республіки Єгипет («Incentive») за період з 01.03.2018 до 01.05.2019 у сумі 1 569 150,00 доларів США.

6.9. Листом від 21.10.2019 № 03.3-79 Авіакомпанія повторно повідомила Товариство про розірвання в односторонньому порядку Договору № 016/Е-2017 та зазначила, що з 27.10.2019 він є розірваним.

6.10. У зв`язку з розірванням Договору № 016/Е-2017 та з метою забезпечення виконання Товариством своїх зобов`язань перед третіми особами щодо організації чартерних перевезень, 25.10.2019 Авіакомпанія і Товариство уклали новий договір перевезення № 013/Е-2019 з терміном дії до 30.11.2019 (далі - Договір № 013/Е-2019). У додатку № 1 до цього договору сторони домовились, що кошти у сумі 212 934,10 долара США, сплачені Товариством Авіакомпанії відповідно до пункту 7 додаткової угоди № 32 до договору № 016/Е-2017, зараховуються як забезпечення Договору № 013/Е-2019.

6.11. 02.12.2019 Авіакомпанія, посилаючись на припинення дії Договору № 016/Е-2017, надіслала на адресу Товариства заяву № 03.4-1 про часткове припинення зобов`язань за Договорами № 016/Е-2017 та № 013/Е-2019 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог Авіакомпанії на суму 2 098 734 долари США, а саме:

1) за зобов`язаннями Авіакомпанії перед Товариством з перерахування «Incentive» за період з 01.03.2018 до 29.05.2019 у сумі 1 188 384 долари США та повернення гарантованого депозиту у сумі 910 350 доларів США, що разом становить 2 098 734 долари США;

2) за зобов`язаннями Товариства перед Авіакомпанією зі сплати штрафу за невиконання гарантованого нальоту за зиму 2018 року у сумі 171 950,00 доларів США та літо 2019 року у сумі 2 003 232 долари США, що разом становить 2 175 185 доларів США.

6.12. Товариство не погодилось з таким зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з чим звернулося до суду з цим позовом.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

7. Законодавство України

7.1. ЦК України:

пункт 1 частини другої статті 11:

- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

частини третя, п`ята 202:

- одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами;

- до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину;

частина перша статті 203:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

частини перша і третя статті 215:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин);

стаття 601:

- зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін;

стаття 602:

- не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 41) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

7.2. ГК України:

частина перша статті 202:

- господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами;

частини третя, п`ята статті 203:

- господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони;

- не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

7.3. ГПК України:

частини перша, третя статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

- докази подаються сторонами та іншими учасниками справи;

частина перша статті 86:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

частина четверта статті 236:

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

частини перша та друга статті 300:

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;

пункт 1 частини першої статті 308:

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

стаття 309:

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

8.2. Зарахування зустрічних однорідних вимог є особливим способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 зі справи № 914/3217/16.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 зі справи № 910/21652/17, від 11.09.2018 зі справи № 910/21648/17, від 11.10.2018 зі справи № 910/23246/17, від 15.08.2019 зі справи № 910/21683/17, від 11.09.2019 зі справи № 910/21566/17, від 25.09.2019 зі справи № 910/21645/17, від 01.10.2019 зі справи № 910/12968/17, від 05.11.2019 зі справи № 914/2326/18.

Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновку про безспірність заборгованості цього боржника.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц Великою Палатою Верховного Суду.

У постановах від 28.02.2018 зі справи № 910/4312/17, від 04.07.2018 зі справи № 910/16430/16, від 05.07.2018 зі справи № 914/3013/16, від 19.07.2018 зі справи № 910/14503/16, від 26.09.2018 зі справи № 910/20105/17, від 04.04.2019 зі справи № 918/329/18 Верховний Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (статей 601, 602 ЦК України) так.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

8.3. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зазначає, що для правильного вирішення спору зі справи судам попередніх інстанцій необхідно було як встановити факт наявності між сторонами спору щодо вимог, які були погашені (припинені) оскаржуваним зарахуванням, так і перевірити, чи існувала зарахована заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною при зарахуванні.

8.4. Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з доведеності обставин існування між сторонами спору щодо підстав нарахування Авіакомпанією Товариству штрафу за невиконання гарантованого нальоту за зиму 2018 року та літо 2019 року. При цьому на порушення наведених висновків Верховного Суду попередніми судовими інстанціями не надавалась оцінка умовам Договору № 016/Е-2017 та не досліджувались відповідні докази на предмет правомірності нарахування Авіакомпанією Товариству такого штрафу, обґрунтованості та доведеності його розміру.

Крім того, зазначаючи про неоднорідність зарахованих вимог у силу відмінності правової природи про сплату штрафу як відповідальності за неналежне виконання зобов`язання із зарахуванням заборгованості з повернення гарантованого депозиту та перерахування «Incentive» як основних зобов`язань за Договором № 016/Е-2017, місцевий та апеляційний господарські суди не надали належної правової оцінки умовам цього договору та додаткової угоди № 32 до нього в контексті доводів скаржника про те, що нарахований штраф є складовою плати за використання повітряного судна, отже, є основним зобов`язанням Товариства за укладеними сторонами договорами, а не відповідальністю за їх неналежне виконання.

8.5. За таких обставин Верховний Суд вважає частково прийнятними відповідні доводи Авіакомпанії, викладені у його касаційній скарзі в цій частині.

8.6. Проте суди попередніх інстанцій у розгляді справи належним чином дослідили та встановили відсутність доказів у розумінні приписів статей 14, 76-79 ГПК України, які б підтверджували існування заборгованості зі сплати «Incentive» у заявленому на момент проведення спірного зарахування розмірі, що не відповідає ознакам прозорості та дійсності зарахованих вимог.

Зокрема, у розгляді спору попередні судові інстанції з`ясували, що:

- додатковою угодою № 33, а також додатками від 17.08.2017 № 4 та від 26.09.2018 № 13 до Договору № 016/Е-2017 сторони погодили обов`язок Авіакомпанії перерахувати на користь Товариства кошти «Incentive» за мотиваційними програмами Арабської Республіки Єгипет;

- не заперечуючи зазначеного обов`язку, Авіакомпанія зазначала, що протягом заявленого періоду уповноваженими органами Арабської Республіки Єгипет жодної мотиваційної програми для туристичних операторів не запроваджувалось, а тому вона самостійно визначила суму таких коштів у розмірі 1 188 384 долари США. Нарахування таких виплат було здійснене добровільно, враховуючи попередні відносини, що склались між сторонами у цьому питанні;

- у матеріалах справи наявні копії нотаріально засвідчених перекладів листа Єгипетської асоціації туристичних агенцій від 15.10.2017 № 248 та програми Міністерства туризму Арабської Республіки Єгипет з 01.11.2018 до 29.04.2020, зі змісту яких вбачається, що уповноваженими органами Арабської Республіки Єгипет були запроваджені програми заохочення туризму у країні, в тому числі протягом сезонів зима 2018 року та літо 2019 року.

З метою з`ясування правильності розрахунку Авіакомпанією суми «Incentive» суд першої інстанції ухвалою від 05.10.2020 витребував у відповідача докази, що підтверджують розрахунок таких виплат. Однак відповідач витребуваних доказів та розрахунку суми «Incentive» у розмірі 1 188 384 долари США суду не надав.

8.7. Встановлення зазначених обставин є самостійною та достатньою підставою для задоволення заявленого позову безвідносно до інших обставин справи.

8.8. Доводи касаційної скарги Авіакомпанії наведених висновків не спростовують та фактично зводяться до незгоди скаржника з наданою судами оцінкою доказів зі справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлених статтею 300 ГПК України.

За результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження і доводи скаржника щодо необґрунтованого відхилення судом апеляційної інстанції клопотання скаржника про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю його представника бути присутнім у судовому засіданні 22.07.2021.

Так, зазначене клопотання розглянув апеляційний суд та правомірно відхилив з підстав ненадання відповідних доказів відбуття представника Авіакомпанії у короткострокове відрядження до міста Одеси для захисту інтересів фізичної особи від кримінального переслідування.

Отже, суд апеляційної інстанції, розглянувши клопотання Авіакомпанії, належним чином обґрунтував підстави його відхилення, у зв`язку з чим Верховний Суд не вбачає порушень норм процесуального права, на які скаржник посилається у касаційній скарзі.

8.9. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Оскаржувані рішення і постанова судів попередніх інстанцій зазначеним вимогам в цілому відповідають.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи Авіакомпанії про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права у прийнятті оскаржуваних судових рішень знайшли своє часткове підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку, однак не можуть слугувати підставою для їх скасування з урахуванням викладеного у пункті 8.6 цієї постанови.

9.2. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Авіакомпанії без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 зі справи № 910/4503/20 залишити без змін, а касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б. Львов

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко