РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2021Справа № 910/10526/21

За позовом Концерну «СоюзЕнерго»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія

«Енергоатом»

про стягнення 1.258.094,83 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Держак С.В., ордер серії АЕ № 1086210 від 12.08.2021

від відповідача Гутник М.А., самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:

30.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Концерну «СоюзЕнерго» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 1.302.190,35 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 53-122-01-20-10201 від 30.11.2020 позивачем було здійснено відповідачу поставку товару на загальну суму 1.188.580,80 грн, що підтверджується видатковою накладної № 1999 від 28.12.2020. На виконання умов договору позивачем надіслано на адресу відповідача ярлик на придатну продукцію № 1-6-711 від 29.12.2020, складено та 06.01.2021 зареєстровано податкову накладну. Умовами договору встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатку продукцію. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не було сплачено позивачу за поставлений останнім товар, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 1.302.190,35 грн, яка складається з 1.188.580,00 грн основного боргу, 12.699,91 грн - 3% річних та 100.910,44 грн інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/10526/21 від 05.07.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

14.07.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що ціна позову становить 1.258.094,83 грн, яка згідно доданого до заяви розрахунку суми позову включає в себе 1.188.580,80 грн основного боргу, 56.814,12 грн інфляційних втрат та 12.699,91 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/10526/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.08.2021.

22.07.2021 від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач просить вважати вірними вимоги про стягнення з відповідача 1.188.580,80 грн основного боргу, 56.814,12 грн інфляційних втрат та 12.699,91 грн 3% річних.

09.08.2021 від ВП «Рівненська атомна електрична станція» до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 06.08.2021), відповідно до якого відповідач визнав частину позовних вимог щодо стягнення 1.188.580,80 грн основного боргу. Відповідач зазначає, що заборгованість виникла через складне фінансове становище ДП НАЕК «Енергоатом» через існуючу кризову ситуацію на ринку електроенергії. Проте незважаючи на дану ситуацію відповідач вживає всіх заходів для погашення існуючого боргу. Відповідач не погоджується з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач вимоги про стягнення цих нарахувань не заявляв, як наслідок, у відповідача не виникло зобов`язання щодо їх сплати. Тобто відповідач не міг порушити зобов`язання, якого не виникло. Також відповідач просить врахувати ту обставину, що відповідач визнав суму основного боргу за договорами та як наслідок згідно ст. 130 ГПК України просить вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подані позову. У відзиві міститься клопотання у відповідності до ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.

12.08.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у підготовчому засіданні без участі представника позивача.

16.08.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що критичне фінансове становище, складна ситуація на ринку електроенергії або відсутність фінансування з боку держави не свідчать про відсутність вини. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Відповідачем не надано обґрунтованих доводів щодо невірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №910/10526/21 від 17.08.2021 заяву відповідача про участь у засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; постановлено забезпечити участь представника відповідача у розгляді справи № 910/10526/21 у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою програми «EasyCon».

25.08.2021 від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач повідомив суд про те, що ним 11.08.2021 здійснено часткову сплату основного боргу в сумі 100.000,00 грн та надавши відповідні докази заявник просить суд закрити провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В підготовчому засіданні 26.08.2021 відповідно до ст. 183 господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.09.2021.

01.09.2021 від відповідача на електрону пошту суду надійшла заява, в якій відповідач повідомив суд про те, що ним 20.08.2021 та 28.08.2021 здійснено часткову сплату основного боргу на загальну суму 200.000,00 грн та надавши відповідні докази відповідач просить суд закрити провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

03.09.2021 від відповідача до суду надійшла заява, яка за змістом є заявою, що надійшла на електрону пошту суду 01.09.2021.

06.09.2021 від відповідача на електрону пошту суду надійшла заява, в якій відповідач повідомив суд про те, що ним 01.09.2021 здійснено часткову сплату основного боргу в сумі 100.000,00 грн. Враховуючи намір відповідача добровільно сплачувати суму боргу, між сторонами проходять перемовини щодо врегулювання спору, у зв`язку з чим відповідач просив відкласти підготовче засідання, надавши сторонам час на врегулювання спору.

07.09.2021 від відповідача до суду надійшла заява, яка за змістом є заявою, що надійшла на електрону пошту суду 03.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/10526/21 на 30 (тридцять) днів.

В підготовчому засіданні 09.09.2021 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 07.10.2021.

29.09.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому відповідач повідомив суд про те, що ним 03.09.2021, 09.09.2021,15.09.2021, 20.09.2021 здійснено часткову сплату основного боргу на загальну суму 350.000,00 грн, надавши відповідні докази.

01.10.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому відповідач повідомив суд про те, що ним 23.09.2021 здійснено часткову сплату основного боргу на суму 50.000,00 грн, надавши відповідні докази.

04.10.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про участь у засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

06.10.2021 від відповідача на електрону пошту суду надійшла заява, в якій відповідач повідомив суд про те, що ним 28.09.2021 та 01.10.2021 здійснено часткову сплату основного боргу в загальному розмірі 138.580,80 грн та надавши відповідні докази відповідач просить суд закрити провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В підготовчому засіданні 07.10.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.11.2021.

08.10.2021 від відповідача до суду надійшла заява, яка за змістом є заявою, що надійшла на електрону пошту суду 06.10.2021.

03.11.2021 від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач повідомив суд про те, що ним 06.10.2021, 08.10.2021, 20.10.2021, 23.10.2021 здійснено часткову сплату основного боргу в загальному розмірі 250.000,00 грн та надавши відповідні докази відповідач просить суд закрити провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Позивач в судовому засіданні 09.11.2021 позовні вимоги підтримав в частині стягнення розміру інфляційних втрат та 3% річних та підтвердив ту обставину, що відповідачем повністю сплачено суму основного боргу в розмірі 1.188.580,80 грн.

В судовому засіданні 09.11.2021 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 23.11.2021.

В судовому засіданні 23.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.11.2020 між Концерном «СоюзЕнерго» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (замовник, відповідач) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10201 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник в свою чергу зобов`язався оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Предметом поставки по даному договору згідно п. 1.2 договору та специфікації № 1 є продукція: Клапан запірний фланцевий з ручним приводом СЭ.КЗ.1.1.2.100.16.0.130095 DN100, PN1,6; код УКТ ЗЕД 8481 у кількості 8 штук, загальною вартістю 1.188.580,80 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору вартість поставленої продукції не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 1.188.580,80 грн та позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано 56.814,12 грн інфляційних втрат та 12.699,91 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 12.1 договору він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів як застосовують печатку). Строк дії даного договору по 31.12.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Відповідно до п. 2.2 договору загальна сума договору (вартість продукції) становить 1.188.580,80 грн.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 3.1 договору сторонами погоджено, що продукція постачається постачальником в строк по 20.12.2020; на умовах DDP Інкотермс-2010; місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до п. 8.4 договору датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем.

З матеріалів справи вбачається, що за договором позивач передав, а відповідач прийняв товар вартістю 1.188.580,80 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1999 від 28.12.2020.

Відповідно до п. 8.3 договору успішне проходження продукцією вхідного контролю другого етапу (ДК-ВК-2) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно Стандарту ДП «НАЕК «Енергоатом» «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» СОУ НАЕК 038:2017 (далі - Стандарт).

Відповідно до п. 3.24 Стандарту ярлик на придатну продукцію - документ складений за результатами вхідного контролю який підтверджує, що продукція відповідає всім встановленим вимогам, які повинні бути перевірені при проведені ВК та який є (з моменту його складання) невід`ємною частиною супроводжувальної документації на продукцію (використовується в цьому стандарті).

Відповідно до п. 10.10 Стандарту остаточним документом, що підтверджує позитивні результати робіт з вхідного контролю продукції, є «Ярлик на придатну продукцію», до якого додаються всі звітні документи, які були оформлені в процесі вхідного контролю продукції. У разі негативних результатів ВК та призупинення процесу вхідного контролю «Ярлик на придатну продукцію» не видасться, а комісією з ВК складається «Акт про неусунення невідповідностей» відповідно до вимог 11.14.

В матеріалах справи наявний ярлик на придатну продукцію № 1-6-2711 від 29.12.2020.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС. Початок строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Згідно з п.п. 201.1, 201.7, 201.10 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

З матеріалів справи вбачається, що за фактом постачання продукції за договором (за вказаною вище видатковою накладною) позивачем подано податкову накладну № 134 від 28.12.2020, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наданою позивачем квитанцією.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на те, що ярлик № 1-6-711 виписано 29.12.2020 з урахуванням п. 6.1 договору останнім днем оплати є 12.02.2021, а отже першим днем прострочення 13.02.2021.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе за договорами зобов`язань вартість продукції у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на момент звернення з позовом до суду становила 1.188.580,80 грн.

Проте, відповідачем подано платіжні доручення № 8081 від 11.08.2021 на суму 100.000,00 грн, № 8556 від 20.08.2021 на суму 100.000,00 грн, № 9065 від 28.08.2021 на суму 100.000,00 грн, № 9230 від 01.09.2021 на суму 100.000,0 грн, № 9360 від 02.09.2021 на суму 100.000,0 грн, № 9636 від 09.09.2021 на суму 50.000,00 грн, № 9885 від 15.09.2021 на суму 100.000,00 грн, № 10090 від 20.09.2021 на суму 100.000,00 грн, № 10490 від 23.09.2021 на суму 50.000,00 грн, № 10697 від 28.09.2021 на суму 88.580,80 грн, № 10897 від 01.10.2021 на суму 50.000,00 грн, № 11118 від 06.10.2021 на суму 50.000,00 грн, № 11188 від 08.10.2021 на суму 100.000,00 грн, № 11596 від 20.10.2021 на суму 50.000,00 грн, № 11810 від 23.10.2021 на суму 50.000,0 грн, які свідчать, що відповідач перерахував позивачу кошти за договором № 53-122-01-20-10201 від 30.11.2020 в загальному розмірі 1.188.580,80 грн.

Таким чином, подані платіжні доручення свідчать, що відповідач повністю перерахував борг після звернення позивача з позовом до суду.

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Надані докази свідчать про відсутність предмету спору, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1.188.580,80 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриману продукцію не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленої продукції, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 56.814,12 грн інфляційних втрат та 12.699,91 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2021 між позивачем та відповідачем укладено угоду, відповідно до п. 3 якої сторони домовились провести зарахування зустрічних однорідних вимог (за договором № 53-122-01-20-10201 від 30.11.2020) на суму 9.508,65 грн, в порядку ч. ст. 601 ЦК України, зокрема з боку замовника - пені в розмірі 9.508,65 грн та з боку постачальника 9.508,65 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Частина 3 ст. 203 Господарського кодексу України визначає, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Стаття 599 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, укладена між сторонами угода про зарахування зустрічних однорідних вимог свідчить про припинення зобов`язань відповідача в частині сплати позивачу 3% річних в сумі 9.508,65 грн, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою закриття провадження у справі в цій частині.

Суд перевіривши вірність здійснених позивачем нарахувань приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 56.814,12 грн інфляційних втрат та 3.191,26 грн (12.699,91 грн - 9.508,65 грн) 3% річних.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «СоюзЕнерго» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 231, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення 1.188.580,80 грн основного боргу та 9.508,65 грн 3% річних закрити.

3. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) на користь Концерну «СоюзЕнерго» (512200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, ) 56.814 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот чотирнадцять) грн 12 коп. інфляційних втрат, 3.191 (три тисячі сто дев`яносто одна) грн 26 коп. 3% річних, 9.957 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 06 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 02.12.2021.

СуддяВ.В. Сівакова