ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 Справа № 917/301/21

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АГРО-ФУДЗ" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 4, літ. Б, оф. 47; ідентифікаційний код 38777622)

до Приватного акціонерного товариства "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО" (39601, Полтавська область, пров. Героїв Бреста, 48; ідентифікаційний код 30068026)

про стягнення грошових коштів,

За участю представників:

від позивача - Грабовська Ю.С., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 000216 від 18.06.2018, ордер на надання правової допомоги серія КВ № 277088 від 16.02.2021

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рушення згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України та повідомлено, що повний текст рішення буде виготовлено протягом 10 днів з дня проголошення вступної і резолютивної частин рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АГРО-ФУДЗ" (далі - ТОВ "ВП "АГРО-ФУДЗ", позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 324/21 від 02.03.2021р.) про стягнення з Приватного акціонерного товариства "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО" (далі - ПрАТ "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО", відповідач) інфляційних витрат, 3% річних та договірної неустойки ( штафу та пені) за прострочення виконання грошових зобов"язань згідно Договорів поставки № 226 від 01.04.2016 та № 12204 від 01.01.2019 в сумі 477 515,36 грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.03.2021 позовну заяву ТОВ "ВП "АГРО-ФУДЗ" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/301/21, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У визначений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву (вх. № 3661 від 05.04.2021р.). У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись, зокрема, на те, що поставляючи продукцію відповідачу протягом 2019 року позивач у своїх первинних бухгалтерських документах зазначає договір № 226 від 01.04.2016р., який припинив свою дію ще 31.12.2016р.

Крім цього, від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (вх. № 3660 від 05.04.2021р. - а.с. 9-23 т.2).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.04.202021р. за ініціативою суду здійснено перехід у справі № 917/301/21 від спрощеного позовного провадження до розгляду зазначеної справи за правилами загального позовного провадження; розгляд справи постановлено розпочати зі стадії відкриття провадження у справі; справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 11.05.2021р.; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

11.05.2021р. у підготовчому засіданні оголошено протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів та перерву у судовому засіданні до 29.06.2021р.

17.05.2021р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 5383), в якій позивач доводи відповідача спростовує та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідь на відзив позивачем подано з порушенням строку на його подання.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.04.2021р. встановлено позивачу строк для надання відповіді на відзив - 3 дні з дати отримання відзиву. Ухвала суду від 20.04.2021 р. отримана позивачем 27.04.2021 р. ( а.с.36 т.2).

Як вбачається з матеріалів справи відзив на позовну заяву відповідачем направлено на адресу позивача 02.04.2021р. (а.с.20,22 т. 2).

Відповідно до даних розміщених на веб-порталі АТ "Укрпошта" за пошуком - номер трекінгу поштового відправлення 850), відзив на позовну заяву отримано позивачем 22.04.2021р..

Відповідь на відзив на позовну заяву ( з ЕЦП) надійшла від позивача на електронну адресу суду 17.05.2021р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції канцелярії господарського суду Полтавської області.

Таким чином, заявником пропущений строк для подання відповіді на відзив, встановлений ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.04.2021р. Клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив позивачем до суду не заявлялось.

Відповідно до вимог ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги, що позивачем відповідь на відзив подана після закінчення встановленого судом строку зазначену відповідь на відзив судом залишено без розгляду, про що зазначено в ухвалі господарського суду Полтавської області від 20.07.2021.

03.06.2021 від позивача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. № 6098).

Підготовче засідання 29.06.2021р. не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ореховської О.О., у зв"язку з чим ухвалою суду від 06.07.2021 тому визначено нові дата та час проведення судового засідання по справі - 20.07.2021, 13:00год.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 20.07.2021 закрито підготовче провадження у справі № 917/301/21, справу призначено до судового розгляду по суті на 21.09.2021.

В судовому засіданні 21.09.2021 оголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 26.10.2021 р. , також задоволено усне клопотання позивача про проведення судового засідання 26.10.2021 р. в режимі відеоконференції.

Судове засідання 26.10.2021 не відбулося через несправність системи та неможливості налагодження коректної роботи системи відеоконференцзв"язку ( акт від 26.10.2021), у зв"язку з чим ухвалою суду від 26.10.2021 визначено нові дата та час проведення судового засідання з розгляду справи по суті - 18.11.2021, 10:30год. Явка представників сторін в судове засідання обов`зковою не визнавалась.

Сторони у справі належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення - копії ухвали суду від 26.10.2021.

Від представника відповідача адвоката Шумської І.Г. надійшла заява про розгляд справи 18.11.2021 за її відсутності.

Зазначена заява не суперечить вимогам чинного законодавства та задовольняється судом.

Присутній в судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

Під час розгляду справи судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Між ТОВ "ВП "АГРО-ФУДЗ" (позивач) ) та ПрАТ "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО" (попередня назва - Публічне акціонерне товариство "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО") (відповідач) укладено Договори поставки, а саме:

- № 226 від 01.04.2016 (далі - Договір № 226) (а.с. 77-82 т. 1),

- № 12204 від 01.01.2019 (далі - Договір № 12204) (а.с. 83-88 т. 1),

відповідно до яких ТОВ "ВП "АГРО-ФУДЗ" (за умовами договорів - постачальник) зобов`язується поставити товар/продукцію згідно із замовленням ПрАТ "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО" (за умовами договору - покупець), а покупець прийняти його відповідно до накладних та прайсів, які діють на день відвантаження, та оплатити товар у строки, зазначені в розділі 6 Договорів (п. 1.1. Договорів).

Умовами зазначених Договорів поставки № 226 та № 12204 сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Моментом передачі права власності на товар є момент фізичного одержання товару покупцем та підписання уповноваженого представниками обох сторін накладних, що підтверджують фактичну передачу товару від постачальника покупцеві (п. 1.2 Договорів);

- Поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) кожної партії продукції узгоджується сторонами шляхом оформлення замовлень на поставку продукції відповідно до умов, визначених цими Договорами (п. 1.3 Договорів);

- Ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України - гривнях (з урахуванням податку на додану вартість) і вказується в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п. 6.1 Договорів);

- Розрахунки за кожну поставлену партію продукції здійснюється покупцем у безготівковому порядку в українській валюті - гривнях - шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання товару. Усі витрати, пов`язані з переказом коштів, несе покупець (п. 6.4 Договорів);

- При здійснені кожного переказу покупець вказує наступні реквізити для здійснення платежу: назва та номер Договору та/або номер накладних по яких відбувається поставка товару з посиланням на виставлений постачальником рахунок - фактуру (п. 6.7. Договорів);

- У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договорів протягом 10 (десяти) календарних днів покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції (п. 9.3. Договорів);

- У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договорів протягом більше ніж 10 (десяти) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 (одинадцятого) дня прострочення оплати відповідної партії продукції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п. 9.4. Договорів);

- У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договорів протягом більше ніж 20 (двадцять) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 21 (двадцять першого) дня прострочення оплати відповідної партії продукції у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п. 9.5. Договорів);

Відповідно до п. 12.1 Договору № 266 цей Договір набуває чинності після його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє з моменту його підписання сторонами до 31.12.2016.

Відповідно до п. 12.1 Договору № 12204 цей Договір набуває чинності після його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє з моменту його підписання сторонами до 31.12.2019.

Позивач зазначає, що на виконання свої договірних зобов`язань передав відповідачу, а відповідач прийняв товар/продукцію за наступними видатковими накладними (а.с. 89-133 т. 1):

-№ 135 від 15.02.2019 на суму 108 765,26грн. (товарно - транспортна накладна № Р135 від 15.02.2019);

-№ 234 від 15.03.2019 на суму 125 342,86грн. (товарно - транспортна накладна № Р234 від 15.03.2019);

-№ 408 від 25.04.2019 на суму 118 025,82грн. (товарно - транспортна накладна № Р408 від 25.04.2019);

-№ 593 від 11.06.2019 на суму 213 501,66грн. (товарно - транспортна накладна № Р593 від 11.06.2019);

-№ 634 від 19.06.2019 на суму 156 565,00грн. (товарно - транспортна накладна № Р634 від 19.06.2019);

-№ 641 від 21.06.2019 на суму 39 146,24грн. (товарно - транспортна накладна № Р641 від 21.06.2019);

-№ 661 від 26.06.2019 на суму 208 368,49грн. (товарно - транспортна накладна № Р661 від 26.06.2019);

-№684 від 02.07.2019 на суму 156 216,32грн. (товарно - транспортна накладна № Р684 від 02.07.2019);

-№ 726 від 09.07.2019 на суму 117 991,48грн. (товарно - транспортна накладна № Р726 від 09.07..2019);

-№ 700 від 19.07.2019 на суму 211 944,67грн. (товарно - транспортна накладна № Р700 від 19.07.2019);

-№ 717 від 23.07.2019 на суму 119 225,26грн. (товарно - транспортна накладна № Р717 від 23.07.2019);

-№ 736 від 26.07.2019 на суму 106 153,76грн. (товарно - транспортна накладна № Р736 від 26.07.2019);

-№ 773 від 02.08.2019 на суму 171 430,81грн. (товарно - транспортна накладна № Р773 від 02.08.2019);

-№ 786 від 06.08.2019 на суму 142 366,02грн. (товарно - транспортна накладна № Р786 від 06.08.2019);

-№ 804 від 09.08.2019 на суму 134 067,07грн. (товарно - транспортна накладна № Р804 від 09.08.2019).

При цьому, судом встановлено, що у всіх зазначених видаткових накладних міститься посилання лише на Договір поставки № 226 від 01.04.2016.

За твердженням позивача, всупереч взятим на себе договірним зобов"язанням відповідач оплату продукції здійснював з порушенням строку, на підтвердження чого надав копії банківських виписок по рахунках позивача (а.с. 134-142 т. 1) та акти звірки взаємних розрахунків від 03.04.2019, 02.07.2019, 30.08.2019, 31.12.2019, підписані обома сторонами та скріпленими їх печатками (а.с. 143- 148 т. 1).

Крім цього, на підтвердження неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов"язань позивач надав копії претензій про сплату боргу щодо стягнення заборгованості та відшкодування збитків за поставлену продукцію згідно Договору поставки № 12204 від 01.01.2019, а саме № 31/07-3а від 31.07.2020 на суму 601 775,00грн, № 30/08-2а від 30.08.2019 на суму 2 932 372,94грн. , № 27/09-3а від 27.09.2019 на суму 2 334 811,48грн., № 25/03-3а від 25.03.2020 на суму 579 049,00грн., № 31/07-3а від 31.07.2020, а також відповіді відповідача на претензії від 23.09.2019 та 13.08.2020, в яких відповідач повідомляв позивача про погашення існуючої заборгованості у найближчий час (а.с. 149-158 т. 1).

26.10.2020 Адвокатським об"єднанням "Анатолій Худяков та партнери", в інтересах позивача, була направлена на адресу відповідача претензія від 26.10.2020 про сплату боргу в сумі 454 746,26грн. ( з яких 116 399,80грн. - основний борг з урахування індексу інфляції, 3 618,90грн. - 3% річних, 235 955,27грн. - штраф, 1 028,63грн. - пеня згідно п. 9.4. Договору № 226 та № 12204, 97 743,66грн. - пеня згідно п. 9.5. Договору № 226 та № 12204) та 70 000,00грн витрат на правничу допомогу (а.с. 163-167 т. 1).

Відповідач у відповіді на вказану претензію (лист за № 180 від 10.11.2020) просив відповідача відкликати претензію про погашення заборгованості від 26.10.2020 у зв"язку з відсутністю боргу (а.с. 168 т. 1).

23.11.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію (уточнену, повторну) від 18.11.2020, відповідно до якої підтвердив часткове виконання вимоги претензії від 26.10.2020 і сплату 04.11.2020 відповідачем на рахунок ТОВ "ВП "АГРО-ФУДЗ" заборгованості в сумі 113 772,79грн та вимагав у відповідача не пізніше, ніж протягом 7 робочих днів з дати отримання даної претензії перерахувати заборгованість в сумі 41 085,37грн. (урахуванням нарахованої договірної неустойки за посточення виконання зобов"язання, індексу інфляції та 3% річних) та 70 000,00грн витрат на правову допомогу (а.с. 169-173 т. 1).

В реагування за зазначену претензію відповідач листом за вих. № 02/12-юр від 02.12.2020 повідомив позивача про часткове прийняття претензії та просив відкликати уточнену (повторну) претензію про погашення заборгованості з посиланням на складну економічну та протиепідеміологічну ситуацію в державі (а.с. 174 т. 1).

Позивач у відповіді від 17.12.2020 на лист відповідача № 02/12-юр від 02.12.2020 повідомив, що ТОВ "ВП "АГРО-ФУДЗ" може погодитись на відкликання претензій (початкової та уточненої) у випадку перерахування ПрАТ "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО" заборгованості в сумі 80 000,00грн, які частково покривають договірну неустойку за прострочення виконання зобов"язання та витрати на правничу допомогу. Зазначені кошти позивач вимагав перерахувати не пізніше 5 робочих днів з дати отримання зазначеної відповіді відповідачем (а.с. 175-179 т. 1).

Вимоги позивача залишені відповідачем без реагування.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за порушення договірних зобов"язань в сумі 477 515,36 грн, що становить інфляційні витрати, 3% річних та договірна неустойка ( штафу та пені).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт поставки позивачем відповідачу товару підтверджується копіями видаткових накладних, а саме: № 135 від 15.02.2019 на суму 108 765,26грн; № 234 від 15.03.2019 на суму 125 342,86грн ; № 408 від 25.04.2019 на суму 118 025,82грн ; № 593 від 11.06.2019 на суму 213 501,66грн ; № 634 від 19.06.2019 на суму 156 565,00грн ; № 641 від 21.06.2019 на суму 39 146,24грн; № 661 від 26.06.2019 на суму 208 368,49грн; №684 від 02.07.2019 на суму 156 216,32грн; № 726 від 09.07.2019 на суму 117 991,48грн; № 700 від 19.07.2019 на суму 211 944,67грн; № 717 від 23.07.2019 на суму 119 225,26грн; № 736 від 26.07.2019 на суму 106 153,76грн; № 773 від 02.08.2019 на суму 171 430,81грн; № 786 від 06.08.2019 на суму 142 366,02грн; № 804 від 09.08.2019 на суму 134 067,07грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін.

При цьому, як вбачається з вищевказаних видаткових накладних поставка товару здійснена згідно Договору поставки № 226 від 01.04.2016.

В п. 6.4. Договору поставки сторони визначили, що розрахунки за кожну поставлену партію продукції здійснюється покупцем у безготівковому порядку в українській валюті - гривнях - шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 3 банківських днів з моменту отримання товару. Усі витрати, пов`язані з переказом коштів, несе покупець.

Як вбачається з матеріалів справи свої зобов`язання за договором в частині оплати товару відповідач здійснював з порушенням строків, обумовлених умовами Договору, що підтверджується, зокрема, копіями банківських виписок по рахунках позивача (а.с. 134-142 т. 1) та актами звірки взаємних розрахунків від 31.12.2019, 30.08.2019, 02.07.2019, 03.04.2019, підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками (а.с. 143- 148 т. 1).

Факт порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань не заперечується та не спростовується відповідачем.

На дату звернення позивача з позовом заборгованість за поставлений товар у відповідача відсутня.

За порушення договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати за товар позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача грошові кошти в сумі 477 515,36 грн, що становить договірна неустойка ( штаф та пені), інфляційні витрати та 3% річних.

Розрахунок заборгованості позивачем здійснено щодо кожної видаткової накладної, згідно якої здійснювалась поставка товару, з урахування дати виникнення заборгованості та з урахуванням здійснених відповідачем проплат (а.с. 27-76 т. 1).

При цьому, ані в тексті позовної заяви, ані в розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви (а.с. 76 т. 1) позивачем не наведено розрахунок заборгованості із визначенням окремо загальної суми інфляційних витрат, загальної суми 3% річних, загальної суми штрафу та загальної суми пені.

При перевірці судом наданих позивачем розрахунків заборгованості (а.с. 27-76 т. 1) суд встановлено арифметичні помилки, допущені позивачем при додаванні сум ( а.с.76 т.1), зокрема, в розрахунках за видатковою накладною № 408 від 25.04.2019 (на суму заборгованості 4 795,64грн), № 634 від 19.06.2019 (на суму заборгованості 93 818,67грн), № 700 від 19.07.2019 (на суму заборгованості 115 174,85грн), № 700 від 19.07.2019 (на суму заборгованості 96 769,82грн) (а.с. 35-36, 48, 58-59,60-61 т. 1), що призвело до невірного обрахування позивачем загальної суми боргу по зазначеним накладним, а в подальшому до невірного обрахування загальної суми заборгованості відповідача.

За підрахунком суду, загальна сума заборгованості згідно залучених позивачем до позовної заяви розрахунків щодо кожної видаткової накладної накладної становить 477 562,40грн, з яких 62 012,12грн - інфляційні втрати, 25 717,51грн. - 3% річних, 198 449,64грн - штраф, 18 769,84грн - пеня згідно п. 9.4. Договору, 172 613,29грн - пеня згідно п. 9.5. Договору.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд розглядаються позовні вимоги в сумі 477 515,36 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Умовами Договору поставки № 226 сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Розрахунки за кожну поставлену партію продукції здійснюється покупцем у безготівковому порядку в українській валюті - гривнях - шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання товару. Усі витрати, пов`язані з переказом коштів, несе покупець ( п. 6.4. Договору);

- У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору протягом 10 календарних днів покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції (п. 9.3. Договору);

- У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору протягом більше ніж 10 календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 дня прострочення оплати відповідної партії продукції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п. 9.4. Договору);

- У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору протягом більше ніж 20 календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 21 дня прострочення оплати відповідної партії продукції у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п. 9.5. Договору).

Тобто, умовами Договору поставки сторони погодили застосування у разі несвоєчасної оплати продукції пені та штрафу одночасно.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору поставки № 226, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування штрафу та пені) відповідно до п. 9.3., п. 9.4. та 9.5. зазначеного Договору, таким чином позивачем правомірно заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу ( п.9.3. Договору) та пені ( п. 9.4. та 9.5 Договору) .

При цьому, судом прийнято до уваги, що відповідачем подана заява ( за вх. № 3660 від 05.04.2021 - а.с. 9-17 т.2), в якій останній просить суд застосувати до позовних вимог позовну давність.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 258 позовна давність у один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, копії видаткових накладених на поставку товару, відповідно до яких поставка товару здійснювалась відповідачем у період з 15.02.2019 р. по 09.08.2019 р., суд встановив, що з урахуванням умов Договору поставки щодо строку оплати отриманого товару - протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання товару, право на нарахування штрафу згідно п.9.3. Договору у позивача виникло відповідно по закінченню 10 ( десяти) календарних днів після закінчення 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання товару.

Таким чином, у позивача, по закінченню 3 банківських днів та наступних 10 календарних днів з моменту отримання товару виникло право на нарахування штрафу за несвоєчасну оплату продукції щодо кожної накладної на отримання товару у період з 15.02.2019 р. по 09.08.2019 р..

Позивачем здійснено розрахунок пені відповідно до п. 9.4. та 9.5. Договору

(періоди нарахування щодо кожної накладної із врахуванням проплат здійснених відповідачем наведено в розрахунках позивача - а.с.27-76 т.1).

Отже, враховуючи, дати поставок товару позивачем , здійснених відповідачем проплат, періоду визначеного позивачем щодо нарахування пені та з огляду на скорочений строк позовної давності в один рік щодо вимог про стягнення штрафу та пені, строк позовної давності щодо їх стягнення сплив у період з 04.03.2020 по 07.01.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 24.02.2021, що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті позивача, тобто з пропуском, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строку позовної давності, який встановлено для вимог про стягнення штрафу та пені.

Статтею 267 ЦК України встановлено наслідки спливу позовної давності. У Відповідності до ч. 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач, керуючись ст. 267 Цивільного кодексу України, подав суду заяву про застосування строку позовної давності.

Клопотання про відновлення строку позовної давності позивачем не заявлялося, не наводилися обставини, які б свідчили про неможливість стягнення грошових коштів. Позивач не був позбавлений права звернутися до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача пені в межах строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу та пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договору поставки № 226 та є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 62 012,12грн інфляційних втрат за загальний період лютий 2019 - листопад 2020 та 25 717,51грн 3% річних за загальний період 21.02.2019-04.11.2020 (розрахунок заборгованості - а.с. 27-76 т. 1).

Здійснивши перерахунок 3 % річних (в межах визначеного позивачем періоду та з урахуванням здійснених відповідачем проплат), суд встановив, що загальна сума нарахувань має становити 25 863,85грн (розрахунок додано до матеріалів справи - а.с.131-179 т.2), що перевищує розмір нарахування заявлений позивачем до стягнення з відповідача (25 717,51грн).

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 25 717,51грн.

При визначенні обґрунтованості здійснення кредитором нарахування інфляційних втрат (в межах визначеного позивачем періоду та з урахуванням здійснених відповідачем проплат) судом прийнято до уваги те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19)

Перевіривши розмір заявлених вимог про стягнення інфляційних нарахувань (в межах визначеного позивачем періоду та з урахуванням здійснених відповідачем проплат) суд встановив, що визначена позивачем сума є завищеною в результаті невірного визначення позивачем періоду нарахування. За розрахунком суду правомірною є сума інфляційних нарахувань у розмірі 15 287,53 грн. При цьому судом враховано, що в серпні 2019 року мала місце дефляція, що з урахуванням розміру суми боргу за вказаний період становить - 241,36грн (розрахунок додано до матеріалів справи - а.с.131-179 т.2).

Посилання відповідача у відзиві на позов на неможливість застосування відповідальності за порушення умов Договору поставки № 266 від 01.04.2016р. у зв"язку з припинення його дії ще 31.12.2016р. суд вважає безпідставним з огляду на приписи ч. 4 ст. 631 ЦК України яка визначає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Щодо застосування позовної давності до заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, інфляційні нарахування та 3% річних на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, за весь час прострочення в їх сплаті.

Судом встановлено, що відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач звернувся з позовом до суду 24.02.2021 в якому заявив, зокрема, вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період за загальний період лютий 2019 - листопад 2020 та 3% річних за загальний період 21.02.2019-04.11.2020, тобто в межах 3-річного строку позовної давності, а тому строк позовної давності до вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних позивачем не пропущено.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 15 287,53грн інфляційних втрат та 25 717,51грн 3% річних обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 70 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До позовної заяви позивачем додано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв"язку із розглядом справи (а.с. 7 т. 1), відповідно до якого витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 70 000,00грн.

В підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги № 2909/20 від 29.09.2020, Додаткову угоду № 1 від 29.09.2020 до Договору про надання правової допомоги № 2909/20 від 29.09.2020, ордер на надання правничої допомоги серії КВ № 277088 від 16.02.2021 адвоката Грабовської Ю.С., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого гр. Грабовській Ю.С., виписку по рахунку АО "Анатолій Худяков та партнери", платіжне доручення № 319 від 01.10.2020 на суму 70 000,00грн, Договір про надання послуг від 02.10.2020, акт надання послуг № 27 від 28.12.2020, платіжне доручення № 10 від 02.10.2020 на суму 29 000,00грн (а.с. 8-22, 180-187 т. 1).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, то витрати на правову допомогу на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача частково, пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в сумі 6 011,02 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРЕМЕНЧУКМ"ЯСО" (39601, Полтавська область, пров. Героїв Бреста, 48; ідентифікаційний код 30068026) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АГРО-ФУДЗ" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 4, літ. Б, оф. 47; ідентифікаційний код 38777622) 15 287,53грн інфляційних втрат, 25 717,51грн 3% річних, 6 011,02грн витрат на професійну правничу допомогу, 615,08 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у задоволенні заявлених вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 29.11.2021.

Суддя О.О. Ореховська