ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Харків Справа № 913/731/21
Провадження № 14/913/731/21
Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,
за участі секретаря судового засідання Славгородської К.В., розглянувши матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро Дніпропетровської області
до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод», м. Попасна Луганської області
У засіданні брали участь:
від позивача (в режимі відеоконференції) - Береза В.В., діє на підставі довіреності № 396 від 14.06.2021;
від відповідача - представник не прибув.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 12.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/731/21. Суд ухвалив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також, вказаною ухвалою суд повідомив учасників справи про призначення справи до судового розгляду по суті на 10.11.2021 о 10 год. 00 хв.
02.11.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 26.10.2021 № 322/Ю, в якому відповідач зазначив, що не заперечує проти того, що ним були порушені вимоги Статуту залізниць України невірно була вказана у накладній адреса вантажоодержувача, але вважає, що позивач не зазначив негативних наслідків від неправильного зазначення відповідачем адреси одержувача, у зв`язку з чим вважає за можливе звернутися до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафу.
02.11.2021 від відповідача надійшло клопотання від 26.10.2021 № 323/Ю про зменшення суми штрафу, в якому відповідач просить застосувати ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір штрафу нарахованого позивачем за неправильне зазначення відповідачем адреси одержувача у накладній.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач, зокрема, посилається на те, що статтями 216, 217, 230 ГК України спростовується те, що визначені Статутом залізниць України штрафи є за своєю природою господарськими санкціями, а тому їх розмір може зменшуватися судом відповідно до ст. 233 ГК України.
Відповідач також зазначив, що позивачем відповідно до ст. 74 ГПК України не надано доказів наявності збитків, що виникли внаслідок неправильного зазначення відповідної адреси вантажоодержувача у накладній № 48029615. Крім того, вантаж своєчасно прибув на станцію призначення, вказану у накладній, під розвантаження одержувачу; позивач не зазнав негативних наслідків від неправильного зазначення відповідачем адреси одержувача.
04.11.2021 від позивача на електрону адресу суду надійшло клопотання від б/н 04.11.2021 про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.11.2021 о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи Easycon.
Ухвалою суду від 04.11.2021 у задоволенні клопотання позивача б/н від 04.11.2021 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було відмовлено, у зв`язку з тим, що в порушення ч. 2 ст. 197 ГПК України позивач не надіслав копію вказаного клопотання відповідачу.
08.11.2021 о 16:36 представник позивача повторно надіслав на електрону адресу суду клопотання б/н від 04.11.2021 (зареєстровано господарським судом 09.11.2021) про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.11.2021 о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи Easycon.
Ухвалою суду від 09.11.2021 у задоволенні клопотання позивача б/н від 04.11.2021 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було відмовлено, у зв`язку з тим, що в порушення ч. 2 ст. 197 ГПК України позивач звернувся з відповідним клопотанням за два дні до судового засідання.
10.11.2021 від представника позивача на електрону адресу суду надійшла заява б/н від 10.11.2021, в якій він просить відкласти розгляд справи на іншу дату.
Ухвалою суду від 10.11.2021 розгляд справи відкладено на 30.11.2021 о 12 год. 50 хв.
23.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 19.11.2021, в якій позивач заперечує проти зменшення розміру штрафу, посилаючись на те, що відносини, пов`язані з діяльністю залізничного транспорту України регулюються Статутом залізниць України, приписи якого є обов`язковими для виконання. В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень статей 118, 122 Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу, тому підстав для його зменшення немає. З огляду на викладене, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.
Також, 23.11.2021 від позивача на електрону адресу суду надійшло клопотання від б/н 19.11.2021 про участь у судовому засіданні, призначеному на 30.11.2021 о 12 год. 50 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи Easycon.
Ухвалою суду від 23.11.2021 клопотання позивача б/н від 19.11.2021 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було задоволено.
30.11.2021 відповідач за супровідним листом б/н від 30.11.2021 надав суду клопотання від 24.11.2021 № 330/ю про виправлення описок у відзиві на позовну заяву та клопотанні від 26.10.2021, в якому зазначив, що ним було допущено описки в номері справи та невірно зазначено прізвище, ім`я та по батькові судді, тому просить врахувати зазначені виправлення.
Крім того, відповідач надав суду доповнення до відзиву від 24.11.2021 № 331/ю, в яких, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, а також на п. 6 Роз`яснень Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», зазначив, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. У зв`язку з наведеним, відповідач просить задовольнити раніше подане клопотання про зменшення розміру штрафу від 26.10.2021 № 323/ю.
30.11.2021 представник позивача прийняв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференці за допомогою власних засобів.
Відповідач правом на участь у судовому засіданні свого повноважного представника не скористався.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
У квітні 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» зі станції Попасна ІІ Донецької залізниці здійснило відправку вагону № 53524187 згідно з накладною № 48029615 на станцію Кам`янське Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс».
По прибуттю вагону на станцію призначення м. Кам`янське Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відправником у накладній не відповідає адресі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс».
18.04.2021 на станцію призначення Кам`янське Придніпровської залізниці було відправлено телеграму від 18.04.2021 № 603, підписану економістом комерційного відділу Товариства з додатковою відповідальністю «Попаснянський вагоноремонтний завод» про уточнення реквізитів одержувача у накладній (а.с. 9).
Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актом загальної форми від 21.04.2021 № 228 (а.с. 8).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, та інших нормативних актів, прийнятих у відповідності до них та які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.
Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статтею 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України).
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує
вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).
Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.
Згідно з п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.
Пунктом 1.3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ.
Відповідно до п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі графи №№ 4, 5 та в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адреса та його код.
У графі 55 «Правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі (п. 2.3. Правил оформлення перевізних документів).
Так, у вказаній накладній, правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника Воронкова Ганна Володимирівна.
Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.
Статтею 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
За приписами ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами. Порядок і терміни складання актів, пред`явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.
Згідно з ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.
В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Таким чином, акт загальної форми є підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним адреси одержувача.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неправильним зазначенням відповідачем у накладній адреси одержувача, залізницею було складено акт загальної форми від 21.04.2021 № 228, копія якого долучена до матеріалів справи.
Згідно із ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. Штраф підлягає стягненню у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Перевіривши розрахунок штрафу, заявлений позивачем, суд встановив, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним.
Згідно зі ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч. 2 ст. Господарського кодексу України).
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідач обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафу посилається на те, що позивач не зазнав негативних наслідків від неправильного зазначення відповідачем адреси одержувача, доказів понесених збитків не надав, у зв`язку з чим просить зменшити розмір штрафу.
Проте, слід зазначити, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає права, обов`язки і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в цьому випадку чітко визначена ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України. Підстав вважати такий штраф надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду немає. Окрім того, відповідний штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17.
Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.
Відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов задовольнити повністю.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Євген ЛІСОВИЦЬКИЙ