ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021м. ДніпроСправа № 904/7259/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Матіїв Оксани Володимирівни, село Тяпче

до Приватного підприємства "Дніпровські Ласощі", м. Кам`янське

про стягнення 237 954,07грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача Лаврентьєв Є.О.

від відповідача Сологуб Д.О.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Матіїв Оксана Володимирівна (далі - Позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Дніпровські Ласощі" (далі - відповідач) про стягнення 237 954,07 грн., з яких 216 106,03 грн. основна заборгованість; 11 359,42 грн. пеня; 2 399,22 грн. 3% річних; 8 089,40 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов дистриб`юторського договору №07/01/21-Д від 18.01.2021 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2021 (суддя ОСОБА_1) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.09.2021 о 14.45 год.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1353 від 15.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_1 , за результатами якого справу № 904/7259/21 передано на розгляд судді Ліпинському О.В.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року справу № 904/7259/21 прийнято до провадження суддею Ліпинським О.В.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, за змістом якого повідомив про часткове погашення існуючої заборгованості, з приводу чого, представив відповідні докази. Крім того, враховуючи часткове погашення існуючої заборгованості Відповідач просив суд зменшити штрафні санкції та відмовити в задоволенні позову у відповідній частині.

Позивач факт часткового погашення заборгованості після відкриття провадження у справі підтвердив. Проти зменшення розміру штрафних санкцій заперечував.

09.11.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в засіданні на 25.11.2021 року.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 25.11.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог і заперечень сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2021 року між Позивачем (Постачальником) та Відповідачем (Дистриб`ютором) укладено дистриб`юторський договір № 07/01/21-Д (надалі - Договір).

Згідно п. 2.1. Договору Постачальник на умовах, визначених договором, постачає товар дистриб`ютору, а дистриб`ютор здійснює його пряму дистрибуцію в межах цін та націнок, вказаних у прайс-листах постачальника, а також здійснює своєчасну оплату отриманого від постачальника товару.

Право власності на партію товару переходить від постачальника до дистриб`ютора в момент передачі йому партії товару від постачальника. Ризик випадкового зіпсування товару переходить до дистриб`ютора в момент передачі йому товару. (п. 2.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що поставка товару за договором може здійснюватись на умовах EXW Франко Завод (назва призначення) - склад постачальника або на умовах СРТ Фрахт/Перевезення оплачено до (з доставкою товару) - склад дистриб`ютора в редакції Інкотермс 2010.

Згідно п. 4.1. Договору ціни на товар, що продається за договором, встановлюються в національній валюті України. Ціни на кожну партію товару зазначаються у видаткових накладних, згідно чинного на дату відвантаження прайс-листа.

Оплата за кожну отриману партію товару здійснюється дистриб`ютором у безготівковій формі протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання товару (п. 4.2. Договору).

Відповідно до пункту 4.3. Договору сума за договором встановлюється у розмірі суми всіх накладних за договором.

На виконання умов Договору, Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 216 106,03 грн., що підтверджується видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи ( т. 1, а.с. 18-21)

В строки встановлені договором Відповідач за отриманий товар не розрахувався, внаслідок чого, станом на дату звернення з даним позовом до суду, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 216 106,03 грн.

Як свідчать надані суду докази, після звернення Позивача з даним позовом до суду, Відповідач здійснив часткову оплату заборгованості в сумі 156 673,83 грн. Зазначені обставини підтверджені представником Позивача в судовому засіданні та засвідчені наданим суду актом звірки взаємних розрахунків, за яким залишок суми заборгованості відповідача становить 59 432,20 грн.

За викладених обставин, провадженні у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 156 673,83 грн. основного боргу, підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю предмету спору, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати за товар (пункт 4.2. договору), дистриб`ютор сплачує постачальнику пеню в розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню в розмірі 11 359, 42 грн. за період прострочення з 18.02.2021 року по 05.07.2021 року, яка розрахована щодо кожної поставки окремо.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач вимагає стягнення суми боргу з врахуванням інфляційних втрат в розмірі 8 089,40 грн. та 3% річних в розмірі 2 399, 22 грн. за період з 18.02.2021 року по 05.07.2021 року.

Відповідач просить суд зменшити суми неустойки на підставі ст. 233 ГК України. Клопотання мотивоване частковим погашенням заборгованості під час розгляду справи, а також, скороченням території продажу товарів.

Згідно 1 ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

З огляду викладені приписи зазначених норм матеріального права, враховуючи ступень виконання відповідачем свого зобов`язання, а також, враховуючи часткове погашення заборгованості, господарський суд вважає за можливе частково зменшити суму заявленої до стягнення пені до 5 000,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в сумі 74 920,82 грн. з яких: 59 432, 20 грн. основного боргу, 5 000,00 грн. - пені, 2 399, 22 грн. 3% річних, 8 089, 40 грн. - інфляційних втрат.

В частині стягнення суми основного боргу у розмірі 156 673,83 грн. провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю предмету спору, в решті позовних вимог слід відмовити.

Як убачається зі змісту позовної заяви, у складі судових витрат Позивач просив стягнути з Відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В обґрунтування суми понесення витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., Позивачем подано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 111/21 від 23.04.2021 року, детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом від 05.11.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордеру № 381 від 05.07.2021 року.

Оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

В силу приписів ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач жодних заперечень стосовно розміру заявленої до стягнення суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надав, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що сума відповідних витрат підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

З огляду на приписи ч. 9 ст. 129 ГПК України, враховуючи те, що причиною виникнення даного спору, є неправильні дії відповідача, судові витрати, в тому числі витрати на оплату судового збору та витрати на правничу допомогу, в повному обсязі покладаються на відповідача, незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 165, 202, 231, 233, 236-241, 247, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Дніпровські ласощі" (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Республіканська, буд. 9А, кім 412А, ідентифікаційний код 36363406) на користь Фізичної особи-підприємця Матіїв Оксани Володимирівни (77520, Івано-Франківська область, Долинський район, село Тяпче, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 59 432, 20 грн. основного боргу, 5 000,00 грн. пені, 2 399,22 грн. три проценти річних, 8 089, 40 грн. інфляційних втрат, 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 3 596, 31 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості в розмірі 156 673,83 грн. провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю предмету спору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.12.2021

Суддя О.В. Ліпинський