ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/1201/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року, м. Одеса, суддя Закурін М.К., повний текст рішення складено та підписано 12.10.2021 року

у справі № 923/1201/21

за позовом Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон

про стягнення 62505 грн. 41 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У вересні 2021 року Державне підприємство "Адміністрація річкових портів", м. Київ звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Херсонський комунальний транспортний сервіс", м. Херсон, в якій просило суд стягнути з Комунального підприємства "Херсонський комунальний транспортний сервіс", м.Херсон заборгованість за договором бербоутного чартеру від 23.03.2016 року № 01/03-244 57254 грн. 04 коп. - основного боргу, 3268 грн. 97 коп. пені, 654 грн. 11 коп. - 3% річних, 1328 грн. 29 коп. інфляційних втрат, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору бербоутного чартеру від 23.03.2016 року № 01/03-244, відповідач допустив прострочення чартерної плати за 1 квартал 2021 року, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 57254 грн. 04 коп.

Крім того, позивач, у зв`язку з простроченням оплати за договором, просив стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних у зазначеному вище розмірі.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі №923/1201/21 (суддя Закурін М.К.) провадження у справі №923/1201/21 в частині стягнення основної заборгованості у сумі 57254 грн. 04 коп. закрите, стягнуто з Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс», м. Херсон на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м. Київ 3268 грн. 97 коп. пені, 654 грн. 11 коп. 3% річних, 1328 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 2270 грн. компенсації по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем за спірним договором сплачено 57254 грн. 04 коп. основної заборгованості, за п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, провадження щодо стягнення основної заборгованості в сумі 57254 грн. 04 коп. підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в цій частині предмету спору.

При цьому, щодо стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих останнім сум пені, 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до умов спірного договору бербоутного чартеру, місцевий господарський суд у рішенні зазначив про їх арифметичну вірність та цілковиту правомірність, тому задовольнив позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Також суд першої інстанції у даній справі розподілено судові витрати, а саме, витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 4678 від 17.08.2021 року у сумі 2270 грн., які у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягнуто з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Комунальне підприємство «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору в сумі 2270 грн. не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі № 923/1201/21 у зазначеній вище частині змінити, вирішити питання про повернення позивачу 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права.

Зокрема, Комунальне підприємство «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні заявленого клопотання про повернення позивачу 50% сплаченого ним при поданні позовної заяви судового збору, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також скаржник звертає увагу колегії суддів на ту обставину, що судом першої інстанції було встановлено, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов повністю, однак під час вирішення справи, в частині розподілу судових витрат, судом не було застосовано положення ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», проте помилково застосовано ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 року за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі № 923/1201/21 відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Державне підприємство «Адміністрація річкових портів», м. Київ своїм правом згідно ч. 1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надало, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 923/1201/21 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 62505 грн. 41 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі № 923/1201/21 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат не потребує зміни, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області і Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та не оспорено сторонами наступні обставини.

23.03.2016 року між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів", м. Київ (позивач) та Комунальним підприємством "Херсонський комунальний транспортний сервіс", м. Херсон (відповідач) укладено договір бербоутного чартеру пасажирського теплоходу «Домбай». Строк дії договору становить 60 місяців. Чартерна плата становить 168 030 грн. (в т.ч. ПДВ) за кожні 12 місяців (бокс 21 договору).

Як убачається з додаткових статей до бербоутного чартеру, укладеного між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів", м. Київ та Комунальним підприємством "Херсонський комунальний транспортний сервіс", м. Херсон, а саме ст. 28, фрахтувальники оплачують судновласникам чартерну плату за судно в розмірі 168 030 грн. за кожен календарний рік, як зазначено в боксі 21, починаючи з дати і години здачі судна фрахтувальникам. Виплата чартерної плати здійснюється рівними частинами, щоквартально до 5 числа місяця, який йде за звітним кварталом на підставі виставлених судновласниками рахунків. Часткова оплата фрахтувальниками чартерної плати не визнається сторонами належним виконанням зобов`язань за цим чартером. До 15 січня кожного року дії цього чартеру (крім першого року дії чартеру) чартерна плата на поточний рік підлягає перегляду (у бік збільшення) шляхом підписання доповнення до цього чартеру, зокрема, але не виключно, шляхом коригування розміру чартерної плати за попередній рік на офіційно встановлений індекс інфляції в Україні за попередній рік дії цього чартеру.

Пунктом 34 статей визначено, що за порушення умов цього чартеру винна сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим збитки, в тому числі втрачену вигоду, в порядку, передбаченому законодавством. За прострочення сплати платежів, визначених ст. 28 чартеру, фрахтувальники сплачують на користь судновласників пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Вказаний договір бербоутного чартеру та додаткові статті до нього підписано сторонами та скріплено їх печатками.

23.03.2016 року, у відповідності до ст. 29 Додаткових статей до договору бербоутного чартеру, за актом здачі приймання судна, судновласник здав, а фрахтувальник прийняв теплохід «Домбай», інв. №12345819 в бербоут чартер разом з майном, визначеним в Додатку №1 до акту.

Крім цього, в матеріалах справи наявна копія укладеної сторонами додаткової угоди від 17.06.2016 року до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради, кодова назва «Беркон 89» №01/03-244, підписана сторонами та скріплена їх печатками, за умовами якої зокрема, визначено, що фрахтувальник передає, а судновласник приймає майно, яке було передане з теплоходом «Домбай» в бербоут-чартер, а саме 30 рятувальних жилетів, відповідно до акту здачі приймання, що додається (Додаток №1).

Додатковою угодою від 11.01.2018 року до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради, кодова назва «Беркон 89» №01/03-244 від 23.03.2016 року сторони погодили, що чартерна плата складає 275995 грн. 20 коп. за кожні 12 місяців.

Також, додатковою угодою від 18.12.2019 року до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради, кодова назва «Беркон 89» №01/03-244 від 23.03.2016 року сторони дійшли згоди щодо викладення боксу 21 стандартного бербоутного чартеру також у новій редакції, якою, зокрема, погодили чартерну плату у розмірі 251359 грн. 20 коп. за кожні 12 місяців.

За актом прийому-передачі судна № 2 від 23.03.2021 року позивач прийняв, а відповідач передав теплохід «Домбай» 23.03.2021 року.

23.03.2021 року на виконання договірних зобов`язань між сторонами, позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру за договором бербоут-чартеру за період з 01.01.2021 року по 23.03.2021 року на загальну суму 57254 грн. 04 коп.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 09.09.2021 року у справі №923/1201/21 було відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

22.09.2021 року до Господарського суду Херсонської області від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву (вх. №7277/21), у якому Комунальне підприємство «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон просило суд першої інстанції провадження у справі №923/1201/21 в частині стягнення з останнього на користь позивача 57254 грн. 04 коп. основного боргу за договором бербоутного чартеру від 23.03.2016 року №01/03-244 закрити; вирішити питання про повернення позивачу 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

На підтвердження оплати за спірним договором суми основної заборгованості, відповідачем було додано до відзиву платіжне доручення від 17.09.2021 року №1222 на суму 57254 грн. 04 коп.

Оскаржуваним в частині стягнення з відповідача судового збору рішенням Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі №923/1201/21 провадження у справі №923/1201/21 в частині стягнення основної заборгованості у сумі 57254 грн. 04 коп. закрито, стягнуто з Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс», м. Херсон на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м. Київ 3268 грн. 97 коп. пені, 654, грн. 11 коп. 3% річних, 1328 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 2270 грн. судового збору.

Незгода відповідача з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м. Київ судового збору за подання позивачем позовної заяви у стовідсотковому розмірі і стала підставою для подання скаржником відповідної апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі.

У зв`язку із тим, що скаржником рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про повернення позивачу 50% суми сплаченого ним судового збору за подання до суду позовної заяви у зв`язку із визнанням позовних вимог відповідачем та стягнення з останнього у зв`язку із наведеним вище судового збору в сумі 2270 грн. та з огляду на те, що за вимогами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обставини правомірності стягнення з відповідача нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також обставини, пов`язані із наявністю підстав для закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не переглядаються.

За вимогами п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що при поданні Державним підприємством «Адміністрація річкових портів», м. Київ до місцевого господарського суду позовної заяви про стягнення з Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон заборгованості у загальному розмірі 62505 грн. 41 коп. від 06.09.2021 року (вх. №2446/21), позивачем до Державного бюджету України в якості судового збору було сплачено 2270 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 17.08.2021 року №4678.

У подальшому, розглянувши питання щодо відповідності поданого позову вимогам процесуального законодавства, Господарський суд Херсонської області відповідною ухвалою від 09.09.2021 року у справі №923/1201/21 відкрив провадження та постановив розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Так, ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За вимогами ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Таким чином, з урахуванням вказаних вище вимог процесуального закону, вказаною вище ухвалою місцевого господарського суду, розгляд справи №923/1201/21 по суті розпочався з моменту ухвалення судом рішення про її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідних клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, виклику сторін, заперечень щодо встановленого ухвалою суду порядку розгляду справи тощо, від відповідача не надходило.

В подальшому, на виконання вказаної вище ухвали, Комунальне підприємство «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон скористалося своїм процесуальним правом на подання відзиву та 22.09.2021 року подало відзив на позовну заяву (вх. №7277/21), у якому Комунальне підприємство «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон у повному обсязі визнало позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м. Київ та просило суд першої інстанції провадження у справі №923/1201/21 в частині стягнення з останнього на користь позивача 57254 грн. 04 коп. основного боргу за договором бербоутного чартеру від 23.03.2016 року №01/03-244 закрити, вирішити питання про повернення позивачу 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Зокрема, вказане вище клопотання відповідача мотивоване ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження оплати за спірним договором суми основної заборгованості, відповідачем було додано до відзиву платіжне доручення від 17.09.2021 року №1222 на суму 57254 грн. 04 коп.

Так, за результатами розгляду Господарським судом Херсонської області позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м. Київ, 12.10.2021 року ухвалено рішення від 12.10.2021 року у справі №923/1201/21 - провадження у справі №923/1201/21 в частині стягнення основної заборгованості у сумі 57254 грн. 04 коп. закрите, стягнуто з Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс», м. Херсон на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м. Київ 3268 грн. 97 коп. пені, 654, грн. 11 коп. 3% річних,1328 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 2270 грн. судового збору. При цьому, вирішуючи питання щодо клопотання відповідача про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору, суд зазначив, що воно не підлягає задоволенню, оскільки за вимогами ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, якщо позовні вимоги задоволені відповідачем після пред`явлення позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розподіл судових витрат зроблений судом першої інстанції вірно, без порушень норм процесуального законодавства України, з огляду на наступне.

Правові засади справляння судового збору, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України "Про судовий збір".

Так, за загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України. А саме, у разі у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, вказані вище положення законодавства, які, зокрема, регулюють порядок повернення сплаченого судового збору у конкретних випадках, стосуються лише особи, яка сплатила такий судовий збір, якою у даному випадку є саме позивач (аналогічної правової позиції дотримується також і Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 року у справі №910/15585/19, де касаційний суд зазначив, що «повернення судового збору, сплаченого за подання позову, може бути здійснено відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила»).

Крім того, Верховний Суд у п. 7.2. постанови від 11.02.2020 року у справі №910/2091/19 вирішуючи питання про розподіл судових витрат у разі закриття провадження у справі також зазначив, що «у частині позовних вимог, провадження за якими закрито, повернення судового збору здійснюється відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір» ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила».

Таким чином, зважаючи на наведене вище, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про повернення сплаченого судового збору за подання позовної заяви, суду необхідно встановити волевиявлення з цього приводу особи, яка сплатила такий судовий збір, тобто у даному випадку обов`язкова наявність клопотання позивача про повернення йому з Державного бюджету 50 % сплаченого ним збору.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідного клопотання про повернення йому 50% судового збору з державного бюджету позивач не заявляв, що унеможливлює застосування до відносин по відшкодуванню судового збору позивачу у даній справі норм ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України; позовних вимог, викладених у позовній заяві, де визначена вимога щодо вирішення питання відшкодування йому за рахунок відповідача витрат по сплаті судового збору, позивач не змінював, з огляду на що, та приписи ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, яка, зокрема, визначає, що якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд, за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним витрат у справі з відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови Комунальному підприємству «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон у задоволенні клопотання про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору.

Отже, перевіривши висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних відносин по відшкодуванню судових витрат, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням практики її застосування, вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат ставиться у залежність від встановлення обставин задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову.

У даному випадку, задоволення позовних вимог позивача відповідачем відбулося після відкриття провадження у справі та лише у частині основного боргу, при наявності рішення суду про часткове задоволення позову в іншій частині та стягнення з відповідача визначених судом сум грошових коштів, зокрема, у вигляді нарахованих штрафних санкцій, з огляду на що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу понесених ним витрат за рахунок відповідача у розмірі 2270 грн. є вірним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження у даному випадку та під час застосування вимог ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції у відповідності до вимог процесуального закону має право, а не обов`язок вирішення питання щодо повернення позивачу за його клопотанням з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Відтак, зважаючи на наведене вище, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс», м. Херсон про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету України та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. є правомірним, та таким, що відповідає вимогам процесуального закону у господарському судочинстві.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вимогами ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі № 923/1201/21 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі № 923/1201/21 не потребує зміни в частині розподілу судових витрат, а саме, вирішення питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» Херсонської міської ради, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі № 923/1201/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 12.10.2021 року у справі № 923/1201/21 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош