ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 910/10715/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Берднік І. С.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Морозова О. В.,

відповідачів - Солонина І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 (судді: Пономаренко Є. Ю. - головуючий, Шапран В. В., Руденко М. А.) та рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 (суддя Ярмак О. М.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Банк "Портал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У липні 2020 року Акціонерне товариство "Банк "Портал" (далі - АТ "Банк "Портал") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" (далі - ТОВ "Укртранс-Ремонт") та Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" (далі - ТОВ "РКДЗ") про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017, укладеного між відповідачами, та повернення майна (магістрального тепловоза моделі М62 №1271-2 1986 року випуску) (далі - спірне майно) належному власнику - АТ "Банк "Портал".

1.2. Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на положення статей 203, 215, 586 Цивільного кодексу України, статей 16, 17, 27 Закону України "Про заставу" та умови договору застави від 29.04.2016 № 25, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Портал" (правонаступником якого є позивач) та ТОВ "Укртранс-Ремонт", обґрунтовані відчуженням заставодавцем спірного майна без згоди заставодержателя.

1.3. У відзиві на позовну заяву ТОВ "Укртранс-Ремонт" визнало позовні вимоги у повному обсязі, підтвердивши, що спірне майно було передане у заставу АТ "Банк "Портал" як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та відчужене без згоди заставодержателя.

1.4. ТОВ "РКДЗ" у відзиві на позовну заяву, зокрема акцентувало увагу на безпідставності позовних вимог та з посиланням на положення статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, вважаючи, що позивач пропустив строк позовної давності, просило суд застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у позові.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021, позов задоволено повністю, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017, укладений між ТОВ "Укртранс-Ремонт" та ТОВ "РКДЗ", зобов`язано ТОВ "РКДЗ" повернути спірне майно.

2.2. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оспорюваний договір між відповідачами було укладено без згоди заставодержателя, що є порушенням норм чинного законодавства та умов договору, а саме частини 2 статті 586 Цивільного кодексу України та пункту 2.1.8 договору застави, частини 2 статті 17 Закону України "Про заставу", що є підставою для визнання недійсним спірного договору з моменту його укладення та наявність підстав для застосування наслідків недійсності правочину відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України.

Суди також дійшли висновку, що позов подано в межах строку позовної давності, оскільки відповідач набув право власності на переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 № 1271-2, 1986 року випуску, після капітального ремонту, на підставі пункту 3.4 договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017 з 13.06.2018, що є початком перебігу строку позовної давності.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021, ТОВ "РКДЗ" у касаційній скарзі просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження посиланням на пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із застосуванням судами норми матеріального права, а саме частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України без урахуванням висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також з огляду на ухвалення судових рішень з порушенням норм процесуального права щодо необхідності надання належної оцінки всім доказам у справі.

3.1.1. Скаржник, оскаржуючи судові рішення, з посиланням на пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що суди під час оцінки доказів не звернули увагу на дату здійснення першого платежу ТОВ "РКДЗ" за договором купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017, а саме на тре, що платіж було здійснено 13.06.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 13595, а також те, що оплата здійснювалася на банківський рахунок ТОВ "Укртранс-Ремонт", відкритий саме в АТ "Банк "Портал".

Суди попередніх інстанцій на порушення положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України, при встановленні початку перебігу строку позовної давності взяли до уваги виключно акт приймання-передачі спірного майна № 1, який було підписано сторонами 13.06.2018, однак не надали належної оцінки платіжному дорученню від 13.06.2017 № 13595. Суди не надали оцінки факту відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів, які б доводили реалізацію АТ "Банк "Портал" своїх прав щодо відстеження стану та місцезнаходження предмета обтяження, які передбачені частиною 3 статті 8 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та умовами договору застави від 29.04.2016 № 25.

3.1.2. Обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень з підстав, передбачених у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає про прийняття судами рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 14.03.2018 у справі № 464/5089/158, від 03.07.2019 у справі № 274/6230/14-ц, від 02.07.2019 у справі № 925/271/18, від 01.07.2019 у справі № 711/8934/17.

Так, заявник касаційної скарги зазначає, що з огляду на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 464/5089/158, від 03.07.2019 у справі № 274/6230/14-ц, до вимог щодо визнання недійсним правочину строк позовної давності має обраховуватися не за правилами частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України, а за правилами частини 1 зазначеної норми.

У зв`язку із неврахуванням судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 925/271/18, який аналогічний з висновком, викладеним у постановах від 21.03.2018 у справі № 57/314-6526-2012 та від 18.12.2018 у справі № 911/544/16, суди не врахували посилання ТОВ "РКДЗ" щодо реальної можливості АТ "Банк "Портал" з`ясувати наявність порушення своїх прав з огляду на положення частини 3 статті 8 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та пунктів 2.1.1, 2.4.2 договору застави від 29.04.2016 № 25, а також суди залишили поза увагою платіжне доручення від 13.06.2017 № 13595, яке доводить реальну можливість обізнаності АТ "Банк "Портал" про укладення спірного договору вже 13.06.2017.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Банк "Портал" просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "РКДЗ" на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, акцентуючи увагу на безпідставності посилань скаржника на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, вкладених у зазначених скаржником справах, оскільки зазначені заявником касаційної скарги постанови Верховного Суду прийнято за інших предмета і підстав заявлених позовних вимог, а також іншого суб`єктного складу учасників судового процесу, інших фактичних обставин та зібраних у справах доказів, іншого матеріально-правового регулювання відповідних правовідносин, що виникли у таких спорах, та у спорі, що виник у справі № 910/10715/20.

Разом з цим АТ "Банк "Портал" наголосило, що 15.06.2021 Верховний Суд розглянув справу № 910/10580/20, спір в якій стосувався складової частини предмета застави - магістрального тепловоза моделі 2М62 № 1271, 1986 року випуску, про який йдеться у справі № 910/10715/20.

Так, у справі № 910/10580/20 задоволено касаційну скаргу АТ "Банк "Портал" про залишення в силі рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 5/2017, укладеного між ТОВ "Укртранс-Ремонт" та Товариством з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" (далі - ТДВ "Коростенський щебзавод"), якого рішенням суду зобов`язано повернути ТОВ "Укртранс-Ремонт" майно - магістральний тепловоз моделі 2М62 № 1271, 1986 року випуску.

Крім того, АТ "Банк "Портал" стосовно доводів скаржника про оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16- ц (провадження № 14-446цс18) щодо того, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ "РКДЗ" в частині підстав, передбачених у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно закрити, а касаційну скаргу в частині підстави, передбаченої пунктом 4 зазначеної норми, - залишити без задоволення з огляду на таке.

4.2. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду, після подання касаційної скарги.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не приймає і не розглядає доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням обставин справи.

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

4.3. Як установили господарські суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 23.09.2015 між ПАТ "Банк "Портал" (правонаступником якого є АТ "Банк "Портал"; банк) та ТОВ "Укртранс-Ремонт" (позичальником) укладено договір № 1523-КЛ про відкриття кредитної лінії (з урахуванням додаткових угод до нього), за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надав йому грошові кошти в межах загальної суми, яка не перевищує 45 000 000,00 грн, на строк з 23.09.2015 по 22.03.2019 включно, а позичальник зобов`язався своєчасно повернути банкові отриману за кредитною лінією суму грошових коштів і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитною лінією у розмірі 26 % річних у строки, визначені договором та додатковими угодами до нього.

29.04.2016 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту між банком та ТОВ "Укртранс-Ремонт" укладено договір застави № 25, відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу банку належне йому нерухоме майно, а саме: тепловоз двохсекційний типу 2М62, заводський № 1271, рік побудови 1986, у складі: секція А, заводський № 5476 (рама тепловоза, заводський № 5474, рама переднього візка ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 449, рама заднього візка ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 459), секція Б, заводський № 5475 (рама тепловоза, заводський № 5475, рама переднього візка ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 456, рама заднього візка ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 425), адреса стоянки: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 37, балансовою вартістю 11 960 000,00 грн, та оціночною вартістю 10 800 000,00 грн з ПДВ відповідно до "Звіту про незалежну оцінку магістрального тепловоза 2М62 № 1271 (секція А, секція Б), виконаного СПД-ФО Стеценко В. А. на дату оцінки 04.11.2015.

За змістом пункту 2.1.8 договору застави заставодавець без письмової згоди заставодержателя не має права здійснювати дії, пов`язані із зміною права власності на предмет застави чи його частини, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, у тому числі: відчуження, відступлення, спільну діяльність тощо. Правочини, вчинені (укладені) всупереч цьому пункту, є недійсними з моменту їх вчинення.

Відповідно до договору застави обтяження заставою предмета застави внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що свідчить витяг від 05.05.2016 № 49532392: застава рухомого майна на підставі договору застави від 29.04.2016 № 25, об`єкт обтяження: тепловоз двосекційний типу 2М62, рік побудови 1986, у складі: секція А, секція Б, номер об`єкта № 1271, обтяжувач: ПАТ "Банк "Портал", боржник: ТОВ "Укртранс-Ремонт", зареєстровано 05.05.2016 о 17:31:13 за № 15809114. Реєстратор: Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи".

4.4. Суди попередніх інстанцій також установили, що, як свідчать матеріали справи, 23.05.2017 між ТОВ "Укртранс-Ремонт" (продавець) та ТОВ "РКДЗ" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 6/2017, за умовами якого продавець продає, а покупець купує переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-2, 1986 року випуску, після капітального ремонту в обсязі КР-2.

Відповідно до пункту 8.1 договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017 зазначений у цьому договорі тепловоз нікому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не переданий в заставу, в управління, в оренду (лізинг) чи безоплатне користування, не придбаний з відстрочкою або розстрочкою платежу, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб щодо тепловоза відсутні, будь-які судові спори відносно тепловоза відсутні, спільної діяльності не ведеться, відносно вказаного тепловоза не укладено договір комісії, не існує жодних довіреностей, за якими треті особи наділені повноваженнями від імені продавця розпоряджатись тепловозом.

Згідно з пунктом 3.4 договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017 право власності на тепловоз переходить від продавця до покупця з дати підписання акта прийому-передачі.

Суди установили, що факт переходу права власності на майно до ТОВ "РКДЗ" за вказаним правочином сторонами засвідчено видатковою накладною від 13.06.2018 № 11, актом прийому-передачі від 13.06.2018 № 1 та платіжними документами про оплату.

4.5. Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога АТ "Банк "Портал" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017, укладеного між ТОВ "Укртранс-Ремонт" та ТОВ "РКДЗ", та повернення спірного майна з посиланням, зокрема, на положення статей 203, 215, 586 Цивільного кодексу України, статей 16, 17, 27 Закону України "Про заставу" та умови договору застави від 29.04.2016 № 25, укладеного між банком та ТОВ "Укртранс-Ремонт", у зв`язку із відчуженням заставодавцем спірного майна без згоди заставодержателя.

4.6. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, з урахуванням вимог статті 586 Цивільного кодексу України, положень Закону України "Про заставу" та умов договору застави від 29.04.2016 № 25 виходили з їх доведеності та обґрунтованості.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що в межах справи № 910/10580/20 розглядався спір за позовом АТ "Банк "Портал" до ТОВ "Укртранс-Ремонт" та ТДВ "Коростенський щебзавод" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 5/2017, укладеного між відповідачами, та зобов`язання ТДВ "Коростенський щебзавод" повернути належному власнику майно - магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 910/10580/20, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 15.06.2021, позов АТ "Банк "Портал" задоволено в повному обсязі.

Верховним Судом досліджувалось питання щодо складових частин тепловоза моделі 2М62 №1271, 1986 року випуску, та встановлено, що переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, який був предметом договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, є однією зі складових тепловоза двосекційного типу 2М62, заводський № 1271, 1986 року випуску, інша складова якого є предметом спору у справі, що розглядається.

За змістом частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суди попередніх інстанцій установили, що спірний у справі № 910/10715/20 переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-2, 1986 року випуску є другою складовою тепловоза моделі 2М62 № 1271, 1986 року випуску, у зв`язку з чим суди не взяли до уваги доводи ТОВ "РКДЗ" стосовно того, що позивач всупереч вимогам статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надав жодного доказу на підтвердження того, що переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-2, 1986 року випуску, є однією із складових тепловоза двосекційного типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, що був предметом застави за договором, укладеним між AT "Банк "Портал" та TOB "Укртранс-Ремонт".

4.7. Стосовно доводів ТОВ "РКДЗ" про застосування наслідків спливу позовної давності, то суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що саме з 13.06.2018 (дата підписання акта приймання-передачі) ТОВ "РКДЗ" набув право власності на переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-2, 1986 року випуску, після капітального ремонту в обсязі КР-2, на підставі пункту 3.4 договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017, а тому AT "Банк "Портал" не міг раніше цієї дати знати про порушення своїх прав (з урахуванням пункту 3.4. договору купівлі-продажу від 23.05.201 № 6/2017 7 щодо переходу права власності з дати підписання акта прийому-передачі).

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що, звертаючись до суду 22.07.2020 з позовом у цій справі, AT "Банк "Портал" не пропустив строк позовної давності.

4.8. Як вже зазначалося, ТОВ "РКДЗ" обґрунтовувало підстави для касаційного оскарження посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з неправильним застосуванням судами положень статті 261 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.03.2018 у справі № 464/5089/158, від 03.07.2019 у справі № 274/6230/14-ц, від 02.07.2019 у справі № 925/271/18, від 01.07.2019 у справі № 711/8934/17 щодо обрахування строку позовної давності.

4.9. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

4.10. Так, у справі № 464/5089/158 (провадження № 61-1256св18) (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним іпотечного договору від 28.04.2009 та зобов`язання вчинити дії Верховний Суд зазначив, що тлумачення частин 1 та 5 статті 261 Цивільного кодексу свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог. Вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист. Для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину. Натомість для вимоги про виконання зобов`язання початок перебігу позовної давності обумовлюється виникненням у кредитора права на вимогу від боржника щодо виконання зобов`язання. Тому положення частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України застосовуються до вимог про виконання зобов`язання, а не до вимог про визнання правочину недійсним. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що початком перебігу позовної давності для вимоги про визнання договору іпотеки недійсним у цій справі є день укладення оспорюваного договору, тобто перебіг позовної давності розпочався від 28.04.2009, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач у заяві від 22.07.2015.

У справі № 274/6230/14-ц (провадження № 61-21361св18) (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2019) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив, що суд не дав належної та обґрунтованої правової оцінки доводам відповідача щодо спливу позовної давності та доводам позивача щодо можливості поновлення пропущеного з поважних причин строку позовної давності. З`ясування вказаного питання має суттєве значення для правильного вирішення справи.

У справі № 925/271/18 (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.07.2019) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Приватного підприємства "Альп-Ком" про визнання недійсним договору купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі підприємства від 08.09.2012, визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсною редакції статуту Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на те, що при з`ясуванні наявності чи відсутності пропуску позовної давності у корпоративних спорах слід врахувати обставини, пов`язані з моментом, коли позивач, який вважає себе засновником (учасником) господарської організації, міг (мав можливість) дізнатися про порушення свого права, проявивши звичайну розумну обачність та зацікавленість станом своїх корпоративних прав.

У справі № 711/8934/17 (провадження № 61-8089 св 19) (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.07.2019) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телеком-Пейджинг" до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_9 , Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_10 про витребування майна та зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності на нерухоме майно та визнання договору іпотеки недійсним Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення у справі, виходив з того, що суди установили обставини стосовно вибуття нерухомого майна із володіння власника в ході примусового виконання судового рішення про стягнення коштів шляхом реалізації майна боржника на прилюдних торгах, які в подальшому були визнані судом недійсними. Таким чином, ОСОБА_9 , який придбав вказане нерухоме майно на прилюдних торгах, а в подальшому відчужив його за договором дарування ОСОБА_7 , не мав на це права, що свідчить про наявність у позивача права витребувати це майно від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_7 , на підставі статті 388 Цивільного кодексу України України і його вимоги є законними та обґрунтованими.

З посиланням на положення статті 261 Цивільного кодексу України стосовно того, що аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, Верховний Суд зазначив, що ТОВ "Телеком-Пейджинг" могло дізнатися про порушення своїх прав з приводу незаконного продажу іпотечного майна і, відповідно, пред`явити позов у порядку віндикації в залежності від того, хто є власником спірного майна на певний час, з моменту ухвалення Київським апеляційним судом постанови від 14.10.2014, якою визнано прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна недійсними. Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено.

4.11. Натомість, як вже зазначалося, суди попередніх інстанцій у справі № 910/10715/20 виходили з того, що з урахуванням пункту 3.4 спірного договору купівлі-продажу від 23.05.2017 № 6/2017 щодо переходу права власності до покупця з дати підписання акта прийому-передачі, саме з 13.06.2018 (дата підписання акта приймання-передачі) ТОВ "РКДЗ" набув право власності на майно, отже, звернувшись до суду 22.07.2020 з позовом у цій справі, AT "Банк "Портал" не пропустив строк позовної давності.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/10580/20.

4.12. Зважаючи на викладене, беручи до уваги предмет, підстави позову, нормативно-правове регулювання та конкретні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у справі № 910/10715/20, що розглядається Верховним Судом, та у наведених скаржником справах, колегія суддів зазначає, що правовідносини в них не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "РКДЗ" на судові рішення у справі № 910/10715/20.

4.13. Щодо оскарження ТОВ "РКДЗ" судових рішень у справі з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на ненадання судами належної оцінки доказам у справі.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про недослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/12765/19, від 05.11.2020 у справі № 922/3472/19, від 10.11.2020 у справі № 912/441/18, від 19.11.2020 у справі № 912/217/18.

З огляду на зазначене наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови і з цієї підстави.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

5.2. Ураховуючи викладене та беручи до уваги наведені положення законодавства, оскаржені у справі судові рішення слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі № 910/10715/20, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РКДЗ" залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі № 910/10715/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

І. С. Берднік