ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.11.2021 Справа № 914/1231/21

м.Львів

за позовом: Пустомитівської міської ради Львівської області, м.Пустомити Львівської області

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп», с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області

до відповідача-2: Фізичної особи - підприємця Нусбавм Ірини Йосифівни, м.Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державна екологічна інспекцію у Львівській області, м.Львів,

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м.Львів.

про зобов`язання вчинення дій та припинення господарської діяльності.

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю секретаря Зарицької О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Докторевич Р.А. - адвокат;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

Пустомитівська міська рада Львівської області, м.Пустомити Львівської області (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп», с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області (далі - відповідач 1), до Фізичної особи - підприємця Нусбавм Ірини Йосифівни, м.Львів (далі -відповідач 2) про зобов`язання вчинення дій та припинення господарської діяльності.

У п.п.2,3 прохальної частини позовної заяви, позивач просить:

2.Зобов`язати Фізичну особу підприємця - Нусбавм Ірину Йосифівну та Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп» використовувати земельну ділянку, яка розташована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Наварія, вул.Львівська,154, кадастровий номер :02:001:2848, за цільовим призначенням.

3. Припинити здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп» на земельній ділянці, яка розташована за адресою : Львівська область, Пустомитівський район, с.Наварія, вул.Львівська,154, кадастровий номер :02:001:2848, господарської діяльності у сфері поводження з відходами, зокрема приймання (завезення), складування, зберігання, сортування, оброблення та перевантаження відходів.

Ухвалою суду від 12.05.2021 позовну заяву Пустомитівської міської ради було залишено без руху. 21.05.2021, за вх.№11978/21, від Пустомитівської міської ради надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відтак, ухвалою від 25.05.2021 Господарський суд Львівської області відкрив провадження у справі №914/1231/21 за позовом Пустомитівської міської ради та постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Подальший хід розгляду справи висвітлений у відповідних ухвалах суду по даній справі. Так, зокрема, ухвалою від 26.07.2021 у справі №914/1231/21 суд постановив залучити до участі у справі на стороні позивача: в статусі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державну екологічну інспекцію у Львівській області (79026, м.львів, вул.Стрийська, 98, ); в статусі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м.Львів, пр.В.Чорновола, 4, ) та зобов`язав учасників процесу надіслати Державній екологічній інспекції у Львівській області та Головному управлінню Держгеокадастру у Львівській області у 5-ти денний строк з дня отримання ухвали суду, позовну заяву з всіма додатками, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, про що докази надати суду.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 607/6092/18 (провадження № 14-483цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 607/6865/2018 (провадження № 14-212цс19).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Представники від інших учасників справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Мотивуючи звернення до господарського суду з даним позовом та в обгрунтування заявлених позовних вимог, позивач у позовній заяві зазначає наступне.

Згідно Державного акту на право власності на землю №051516, виданого приватному підприємцю Нусбавм Ірині Йосифівні, та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Нусбавм Ірині Йосифівні на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована у селі Наварія Пустомитівського району Львівської області, вул.Львівська,154, кадастровий номер :02:001:2848, площею 1,4896 га з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств.

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 30.03.2018, укладеного між ФОП Нусбавм Іриною Йосифівною та ТОВ «ДВ Вейст-Груп», ФОП Нусбавм Ірина Йосифівна передала ТОВ «ДВ Вейст-Груп» у строкове платне користування частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул.Львівська,154, с.Наварія, Пустомитівський район, Львівська область, кадастровий номер :02:001:2848, площею 600 м.кв.

Пунктом 1.2 зазначеного договору оренди земельної ділянки визначено, що об`єкт оренди надано орендарю, ТОВ «ДВ Вейст-Груп», для здійснення підприємницької діяльності у відповідності до зареєстрованих в ЄДРПОУ видів економічної діяльності у сфері поводження з твердими побутовими відходами, а саме - перевантаження твердих побутових відходів. Строк дії договору, із врахуванням додаткової угоди - до 2023 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що територіальна громада села Наварія Пустомитівської міської ради Львівської області обурена та занепокоєна діяльністю ТОВ «ДВ Вейст-Груп» у сфері поводження з твердими побутовими відходами (ТПВ) на території за адресою: с.Наварія, вул.Львівська,154.

Під час проведених зборів мешканців с.Наварія було вирішено зупинити незаконну діяльність у сфері поводження з твердими побутовими відходами ТОВ «ДВ Вейст-Груп», а саме:

- припинити завозити ТПВ на територію земельної ділянки, що розташована за адресою: с.Наварія, вул.Львівська,154;

- ТОВ «ДВ Вейст-Груп» вивести усі складовані тверді побутові відходи з території на вул.Львівській,154 у с.Наварія в термін до 01.11.2020 року.

За твердженням позивача, перелічених вимог територіальної громади ТОВ «ДВ Вейст-Груп» не виконало, продовжує завіз ТПВ на територію земельної ділянки, що розташована за адресою: с.Наварія, вул.Львівська,154, що підтверджується актом від 12.04.2021, складеним комісією Пустомитівської міської ради з метою обстеження сміттєзвалища, розташованого по вул.Львівській,154 у с.Наварія. Актом встановлено, зокрема, що станом на 12.04.2021 року має місце факт складування твердих побутових відходів та на даній території встановлені великогабаритні контейнери.

З проханням вжити відповідних заходів для призупинення вищевказаної незаконної, як зазначає позивач, діяльності та притягнення правопорушників до відповідальності Пустомитівська міська рада зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. За результатами звернення Головне управління Держгеокадастру у Львівській області: листом від 13.11.2020 №13-0.4-1191/90-20 повідомило Пустомитівську міську раду щодо проведених заходів державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства під час використання вказаної вище земельної та про здійснену перевірку стану додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель, про винесений припис. У приписі зафіксовано, що на земельній ділянці, площею 0,01 га у с.Наварія Пустомитівського району Львівської області ФОП Нусбавм Іриною Йосифівною здійснено складування побутового сміття на землях промисловості, транспорту, енергетики оборони та іншого призначення без її цільового призначення.Також, зазначеним приписом Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управлінння Держгеокадастру у Львівській області зобов`язало ФОП Нусбавм І.Й. усунути виявлені порушення. Управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управлінння Держгеокадастру у Львівській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 29.05.2018 №373-ДК/0102По/08/01-18, якою визнано гр. Нусбавм І.Й. винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено статтею 53 КУпАП, та накладено на Нусбавм І.Й. адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

30.05.2018 Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надіслало ФОП Нусбавм І.Й. розрахунок шкоди внаслідок нецільового використання зазначеної земельної ділянки.

Як зазначає, Пустомитівська міська рада також зверталася листом №02-08/1129 від 07.09.2020 до Державної екологічної інспекції у Львівській області з метою вжиття заходів щодо призупинення в межах компетенції незаконної діяльності у сфері поводження з твердими побутовими відходами та притягнення правопорушників до відповідальності.

Листом від 30.03.2021 №03-1516 Державна екологічна інспекція у Львівській області повідомила Пустосмитівську міську раду про те, що з 23.11.2020 по 25.11.2020 інспекцією було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в ході якої виявлено перевищення вмісту забруднюючих речовин (заліза, свинцю) відносно контролюючого вмісту речовин.

В результаті заходів контролю Інспекцією винесено припис №396-02, яким зобов`язано ТОВ «ДВ Вейст-Груп» не допускати розміщення та зберігання відходів у несанкціонованих місцях.

Проте, незважаючи на наведені заходи контролюючих органів, ТОВ «ДВ Вейст-Груп» продовжує використовувати земельну ділянку не за призначенням та здійснювати на ній, як зазначає позивач, незаконну господарську діяльність із поводження з відходами.

Позивач в обгрунтування свого звернення з позовом до суду покликається на те, що окрім вжитих заходів щодо проведення перевірок та надання приписів про усунення порушень, контролюючі органи не вживають жодних заходів на реалізацію невиконаних ТОВ «ДВ Вейст-Груп» вимог про усунення порушень.

Позивач посилається також на те, що Інспекцією з благоустрою та адміністративною комісією при виконавчому комітеті Пустомитівської міської ради керівництво ТОВ «ДВ Вейст-Груп» неодноразово притягувалось до адміністрактивної відповідальності за порушення Правил благоустрою с.Наварія в частині поводження з відходами. Так, в квітні 2018, листопаді 2020, квітні 2021 року щодо керівництва ТОВ «ДВ Вейст-Груп» були складені протоколи та винесені постанови про адміністративне правопорушення та накладені адміністративні стягнення у вигляді штрафів за вчинення порушень, передбачених ст.152 КУпАП.

Факти адміністративних правопорушень керівництвом ТОВ «ДВ Вейст-Груп» не заперечуються, регулярно сплачуються штрафи та товариство надалі продовжує здійснювати незаконну господарську діяльність, оскільки, адміністративні штрафи є мізерними, а зиски від ведення господарської діяльності товариства, за твердженням позивача, очевидно набагато більші.

Суб`єкти господарювання зобов`язані здійснювати діяльність у сфері поводження з побутовими відходами на території населених пунктів лише у місцях, погоджених відповідними органами місцевого самоврядування, на спеціально відведених для цих цілей земельних ділянках. Визначення та погодження таких місць, а також прийняття рішень про відведення відповідних земельних ділянок, є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування; Пустомитівська міська рада не приймала рішення про відведення земельної ділянки в с.Наварія по вул.Львівська,154, для цілей розміщення відходів та не погоджувала таку ділянку, як об`єкт поводження з відходами, зазначає позивач.

На підставі вищенаведеного Пустомитівська міська рада вказує, що як представницький орган територіальної громади, не має іншого дієвого механізму для боротьби з несанкціонованим розміщенням об`єкта поводження з відходами, що призводить до порушення прав територіальної громади на безпечне для життя і здоров`я довкілля, та захисту цих прав територіальної громади, окрім як звернення позивача з даним позовом до суду.

Порушення прав територіальної громади, право на звернення до суду за захистом позивач мотивує зверненням, зокрема, до положень:

Статті 50 Конституції України, згідно із якою кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Статті 140 Конституції України, якою передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, села та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»:

Місцеве самоврядування в Україні - це гаравнтоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції України і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ,міст. ( ст.2 Закону).

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1ст.10 Закону).

Орган місцевого самоврядувіання може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема , звертатись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування ст.18-1 Закону).

Положень Закону України «Про відходи»:

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства у сфері поводження з відходами мають право на безпечні для їх життя та здоров`я умови при здійсненні операцій щодо поводження з відходами (п.»а» ч.1 . ст.14).

Положень ст. 293 Цивільного кодексу України :

Фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення ( ч.1);

Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною.Кожен має право вимагати припинення такої діяльності.

Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду (ч.2 ).

Положень ст.246 Господарського кодексу України :

Здійснененя будь-якої господарської діяльності, що загрожує життю і здоров`ю людей або становить підвищену небезпеку для довкілля, забороняється.

У разі здійснення господарської діяльності з порушенням екологічних вимог діяльність суб`єкта господарювання може бути обмежена або зупинена Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, а також іншими уповноваженими органами в порядку, встановленому законом.

Підстави і порядок обмеження та зупинення діяльності суб`єктів господарюваннея а також повноваження уповноважених органів приймати відповідні рішення встановлюються законом.

Положень ч.2 ст.10, ч.3 ст.50 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»:

Діяльність, що перешкоджає здійсненню права громадян на безпечне навколишнє природнє середовище та інших їх екологічних прав, підлягає припиненню в порядку, встановленому цим Законом та іншим законодавством України.

Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди навколишньому природному середовищу, може бути припинена за рішення суду.

Положень Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікованої відповідно до Закону України від 15 липня 1997 року №452/97-ВР):

Місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення ( ч.1 статті 3);

Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу ( ч.2 статті 4);

Повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними; вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим центральним або регіональним органом, якщо це не передбачено законом (ч.4 статті 4);

Органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і вимагати поваги до принципів місцевого самоврядування, які закріплені в конституції чи національному законодавс тві ( стаття 11).

Державна екологічна інспекція у Львівській області ( 3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) у наданих поясненнях зазначила, що діє на підставі Положення, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 2 лютого 2021 року №51, відповідно до якого здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням підприємствами, установами, організаціями вимог законодавства: про охорону земель, надр, зокрема щодо : виконання екологічних вимог під час надання у власність і корристування, зокрема в оренду, земельних ділянок; здійснення заходів із запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами; з питань поводження з відходами, зокрема щодо: дотримання вимог документів дозвільного характеру на здійснення операцій у сфері поводження з відходами; збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення, захоронення відходів ( у тому числі недопущення змішування та захоронення відходів, які можуть бути утилізовані); дотримання вимог екологічної безпеки під час транспоритування, зберігання, використання, знешкодження та захоронення хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних речовин і відходів; своєчасного та повного здійснення заходів із захисту земель від засмічення та забруднення відходами, та інші повноваження.

Згідно зазначеного Положення Державна екологічна інспекція у Львівській області звертається до суду із позовом щодо: обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин.

Також Інспекція проводить перевірки ( у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування).

Інспкеція покликається на:

положення п.8 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», згідно яких припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку;

на положення п.11 ст.7 вказаного Закону, згідно яких, у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Інформує про проведені Інспекцією перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ТзОВ «Вейст-Груп». Зокрема, перевіркою від 25.11.2020 встановлено, що товариство здійснює свою діяльність, зокрема, з такими порушеннями: нездійснення контролю за станом навколишнього природного середовища в місцях розміщення об`єкта поводження з побутовими відходами…; на в`їзді до об`єкта поводження з побутовими відходами відсутній щит з інформацією про об`єкт; не здійснюється радіометничний контроль побутових відходів; відсутня технологічна система на об`єкт перевантаження відходів; допускається розміщення та зберігання відходів у несанкціонованих місцях; не забезпечується захист земель від забруднення, засмічення при здійсненні діяльності в селі Наварія, вул.Львівська,154; не вживаються заходи щодо запобігання негативному і екологічно небезпечному впливу на прилеглу територію до земельної ділянки (село Наварія, вул.Львівська,154), ліквідації наслідків такого впливу тощо. В ході проведення перевірки спеціалістами відділу інструментально-лабораторного контролю на території підприємства були відібрані проби грунту для визначення вмісту забруднюючих речовин та складено акт відбору від 23.11.2020 №93. За результатами проведення лабораторних досліджень відповідно до протоколу № (305-307)/20 вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 02.12.2020 виявлено перевищення вмісту забруднюючих речовин (заліза, свинцю) відносно контрольного вмісту речовин. Після отримання нормативно-грошової оцінки земельної ділянки проведено розрахунок розмірів шкоди внаслідоке забруднення земель, що становить 13359,28 грн. Інспекцією виставлено товариству претензію про добровільну сплату заподіяних збитків. Збитки відшкодовані відповідачем в повному обсязі.

Крім того, 25.11.2020 Інспекцією видано припис з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, а саме: забезпечити захист земель від забруднення, засмічення при здійсненні діяльності у с.Наварія, вул.Львівська,154.; вжити заходи щодо запобігання негативному і екологічно небезпечному впливу на прилеглу територію до земельної ділянки ( село Наварія, вул.Львівська.154), ліквідації наслідків такого впливу; здійснювати контроль за станом навколишнього природного середовища у місцях розміщення об`єкта поводження з побутовими відходами з використанням методики визначення шкідливих речовин у повітрі; розробити технологічну схему на об`єкті перевантаження відходів; не допускати розміщення та зберігання відходів у несанкціонованих місцях та інші.

Перевіркою дотримання вимог природоохоронного законодавства від 29.01.2021 року (Акт №68/02/68) здійснено позапланому перевірку природноохоронного законодавства ТзОВ «Вейст-Груп» від 25.11.2020. Даною перевіркою, зазначає Інспекція, встановлено, що ТзОВ «Вейст-Груп» не виконало п.п.1-8 припису Державної екологічної інспекції у Львівській області №396 від 25.11.2020. За невиконання даного припису керівника притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП - невиконання законних розпоряджень чи приписів посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів.

29.01.2021 Інспекцією було видано новий припис №86-02, у якому ТзОВ «Вейст-Груп» забов`язано: забезпечити захист земель від забруднення, засмічення при здійсненні діяльності у с.Наварія , вул.Львівська,154; вжити заходи щодо запобігання негативному і екологічно небезпечному впливу на прилеглу територію до земельної ділянки ( с.Наварія, вул.Львівська,154), ліквідації наслідків такого впливу; здійснювати контроль за станом навколишнього природного середовища у місцях розміщення об`єкта поводження з побутовими відходами з використанням методики визначення шкідливих речовин у повітрі ; на в`їзді до об`єкта поводження з побутовими відходами встановити щит з інформацією про об`єкт; здійснювати радіометричний контроль побутових відходів; розробити технологічну схему на об`єкті перевантаження відходів тощо.

13.05.2021 Інспекцією проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ТзОВ «Вест-Груп» ( акт перевірки №349/02/456), якою було встановлено невиконання приписів Державної екологічної інспекції у Львівській області №36-02 від 29.01.2021 (пп.1-3,5-8 припису). За невиконання даного припису керівника притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП. 13 травня 2021 Інспекцією видано припис №208-03, яким зобов`язано товариство усунути порушення, виявлені під час здійснення Інспекцією заходу нагляду (контролю).

Інспекція зазначає у поясненнях, що діяльність відповідача здійснюється з порушенням природоохоронного законодавства, а відтак, підтримує позовні вимоги позивача.

Заперечення проти позову Відповідача 1, ТОВ «ДВ Вейст-Груп», мотивовано, зокрема, наступним.

Пустомитівська міська рада є неналежним позивачем у сфері поводження з відходами. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати , серед іншого, з яких саме правовідносин виник спір; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Стосовно посилання позивача на акти перевірки Державної екологічної інспекції у Львівській області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, то відповідач 1 вважає, що позивач ігнорує імперативні приписи чинного законодавства України, які визначають орган, уповноважений на здійснення функцій у сфері поводження з відходами. Так, відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні , Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017 ( в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Згідно з пп 2 п.3 Положення №275 основними завданнями Держекоінспеції є, зокрема, здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства , зокрема, щодо поводження з відходами, небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатам. Відповідно до підп. л) пп.2 п.4 Положення №275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань : 2) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: л) з питань поводження з відходами, зокрема щодо : дотримання вимог документів дозвільного характеру на здійснення операцій у сфері поводження з відходами; складення і ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, реєстру місць видалення відходіфв; перевезення небезпечних відходів територією України та транскордонних перевезень відходів ; збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видадення, захоронення відходів ( у тому числі недопущення змішуванння та захоронення відходів, які можуть бути утилізовані); ведення первинного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, подання відповідної статистичної звітності в установленому порядку та паспортизації таких відходів; дотримання вимог нормативано-технічної та технологічної документації, погодженої в установленому порядку, під час виробництва продукції (крім дослідних зразків) з відходів чи з їх використанням ; дотримання правил і режиму експлуатації установок, виробництв з оброблення та утилізації відходів; дотримання вимог екологічної безпеки піжд час транспортування, зберігання, використання, зщнешкодження та захоронення хімічних засобів захисту ролслин, мінеральних добрив, токсичних речовин і відходів; своєчасного та повного здійснення заходів із захисту земель від засмічення та забруднення відходами.

Підпунктом 5 п.4 Положення №275 передбачено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань звертається до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодапвства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних або біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин.

Відповідно до Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким територіальним органом Держекоінспекції , їй підпорядкованим, є Держекоінспекція у Львівській області, яка діє на підставі Положення, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України №51 від 02.02.2021, і, яка наділена повноваженнями звертатися до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльноситі суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Законодавством України, зазначає відповідач 1, чітко визначено орган, який уповноважений звертатися до суду із вимогами про припинення та зупинення діяльності суб`єктів господарювання у сфері поводження з відходами (порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища) - Держекоінспекція та її територіальні органи - Державна екологічна інспекція у Львівській області, і в такому переліку відсутні органи місцевого самоврядування.

Відповідач 1 вважає, що Пустомитівська міська рада не уповноважена перебирати на себе повноваження іншого центрального органу виконавчої влади у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим міська рада не довела підстав звернення до суду із даним позовом.

Стосовно посилання Пустомитівської міської ради у позовній заяві на акти перевірок Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Державної екологічної інспекції у Львівській області, то , на переконання відповідача 1, такі докази не містять предмету доказування та протиправної поведінки відповідача - ТОВ «ДВ Вейст-Груп», оскільки перевірка проводилась саме ФОП Нусбавм І.Й., а не діяльності Товариства.

ФОП Нусбавм І.Й. є власником земельної ділянки площею 1 4896 га з кадастровим номером :02:001:2848, у той час коли ТОВ «ДВ Вейст - Груп» орендує ділянку площею 600 м.кв, тобто 0,06 га. Відповідач 1 вважає, що вищеперелічені акти перевірок Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Державної екологічної інспекції у Львівській області не є доказами здійснення ТОВ «ДВ Вейст -Груп» приймання, складування, зберігання, сортування, оброблення та перевезення відходів. Відсутні, стверджує відповідач 1, будь-які карти-схеми із залученням спеціалістів-геодезистів, які б становили саме розміщення сміття на ділянці загальною площею 1, 4896 га у співвідношенні із орендованою товариством ділянкою площею 0,06 га.

Копію протоколу зборів мешканців села Наварія та міста Пустомити від 25.09.2020 та копію акту обстеження земельної ділянки від 12.04.2021, відповідач 1 вважає неналежними, недопустимими та недостовірними доказами, оскільки , збори мешканців - це суб`єктивне бачення (погляд) кожної людини на певну ситуацію, яке не перевірене жодним іншим шляхом.

Відповідач-1 також вважає, що обстеження земельної ділянки від 12.04.2021, проводилось без згоди власника земельної ділянки Нусбавм І.Й. та орендаря ТОВ «ДВ Вейст-Груп», що по-перше є порушенням позивачем права приватної власності та оренди землі зі сторони позивача, і, по-друге, до повноважень міської ради (без залучення уповноважених спеціалістів, дотримання процедури вручення повідомлення про перевірку тощо) не належить здійснення перевіроку суб`єктів господарювання у сфері поводження з відходами ( ці повноваження здійснює виключно Держекоінспекція України та її територіальні органи).

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:2848 перебуває у приватній власності, а отже не є комунальною власністю і тому міська рада не уповноважена самовільно обстежувати таку територію і тим паче складати акти обстеження, вважає відповідач 1.

Не погодившись із доводами відповідача 1, Пустомитівська міська рада у відповіді на відзив, серед іншого покликається на таке.

ТОВ «ДВ Вест-Груп» та ФОП Нусбавм І.Й, продовжують використовувати земельну діляку не за призначенням, а ТОВ «ДВ Вест-груп» - здійснювати на ній незаконну господарську діяльність із поводження з відходами, незважаючи на вжиті заходи щодо проведення перевірок та надання приписів про усунення порушень контролюючими органами (Державною екологічною інспекцією у Львівській області та Головним управлінням Держгеокадастру), які в свою чергу, не вживають жодних заходів на реалізацію невиконаних ТОВ «ДВ Вест-Груп» вимог про усунення порушень, у тому числі, не звертаються з відповідними позовами до суду. Такі незаконні дії відповідачів на бездіяльність контролюючих органів призводять до того, зазначає позивач, що порушуються законні права територіальної громади с.Наварія на екологічну безпеку навколишнього природного середовища, а також права власника комунальних земель, які розміщені навколо земельної ділянки ФОП Нусбавм І.Й., та зазнають негативного впливу від незаконної діяльності відповідачів.

Позивач зазначає, що він, як представницький орган територіальної громади , має право звернутися до суду із вимогами про захист прав та інтересів територіальної громади, які порушені несанкціонованим розміщенням об`єкта поводження з відходами на земельній ділянці в с.Наварія по вул.Львівській,154.

Відповідач 2 та третя особа 2 без самостійних вимог неа предмет спору на стороні позивача в жодне із засідань не забезпечили явку повноважних представників, відзиву, пояснень на позов / відзив відповідача 1 , - до справи не надали.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»:

територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр;

представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення;

територія територіальної громади - нерозривна територія, в межах якої територіальна громада здійснює свої повноваження щодо вирішення питань місцевого значення відповідно до Конституції і законів України, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 2 Закону, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із статтею 3 Закону , яка регулює право громадян на участь у місцевому самоврядуванні, громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються.

Основні принципи місцевого самоврядування - стаття 4 Закону.

Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

У містах з районним поділом за рішенням територіальної громади міста або міської ради відповідно до цього Закону можуть утворюватися районні в місті ради. Районні в містах ради утворюють свої виконавчі органи та обирають голову ради, який одночасно є і головою її виконавчого комітету.

Згідно із статтею 18 Закону, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

З питань, віднесених до відання органів місцевого самоврядування, на їх вимогу підприємства, установи та організації, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, надають відповідну інформацію.

Органи місцевого самоврядування можуть виступати з ініціативою щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, а також стосовно фізичних осіб - підприємців, які використовують працю найманих працівників, шляхом подання посадовими особами органів місцевого самоврядування відповідного звернення з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади.

Згідно із статтею 18-1 Закону, орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Звернення до адміністративного суду з метою захисту інтересів територіальної громади, є невід`ємним правом органу місцевого самоврядування.

Права органів місцевого самоврядування виступати позивачем в адміністративному суді та самостійно ініціювати вирішення публічно-правових спорів обґрунтовується наступним.

Конституція України закріплює гарантії того, що будь-які юридичні спори, а також інші справи (в яких не існує юридичного спору, але це визначено законом) повинні вирішуватися виключно судом, який, забезпечуючи здійснення правосуддя, не може ухилятися від виконання цієї основної конституційної функції.

Конституція України гарантує судовий захист прав місцевого самоврядування (ст. 145). Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється на принципах, зокрема, судового захисту прав місцевого самоврядування.

Частина 2 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачає, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Зазначене також підтверджується положеннями п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, яка встановлює, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ця стаття також передбачає право будь-якої юридичної особи (суб`єкта приватного права та суб`єкта публічного права) на звернення до адміністративного суду за єдиного обмеження, якщо для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Конституційні гарантії існування місцевого самоврядування та його невід`ємної складової - права на звернення до адміністративного суду, передбачені у декількох статтях Основного Закону України, норми якої є нормами прямої дії:

- носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ, який здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та

- місцеве самоврядування є правом територіальної громади (жителів села, селища та міста) самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України; місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ч. 1 та ч. 3 ст. 140);

- права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст. 145).

Виходячи з цих конституційних положень, у системному зв`язку з положеннями ст. 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні №6-рп/2002 від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад.

У Рішенні Конституційного Суду України №12-рп/2002 від 18 червня 2002 року визначено, що положеннями ч. 1 ст. 140 Конституції України визначено місцеве самоврядування як право територіальної громади (первинного суб`єкта місцевого самоврядування, основного носія його функцій і повноважень) вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає, зокрема, правову та організаційну самостійність; органи місцевого самоврядування самостійно здійснюють владу і вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

Також слід врахувати Рішення Конституційного Суду України №6-рп/2005 від 5 жовтня 2005 року, в якому зроблено висновок про те, що положення Основного Закону України «носієм суверенітету... є народ» закріплює принцип народного суверенітету, згідно з яким влада Українського народу є первинною, єдиною і невідчужуваною, тобто органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють владу в Україні, що походить від народу.

Крім того, важливі гарантії щодо права органу місцевого самоврядування на звернення до суду визначені в міжнародних актах.

Зокрема, відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

При цьому, згідно з положеннями частини другої статті 3 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Так, відповідно до Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікована відповідно до Закону України від 15 липня 1997 року №452/97-ВР):

· місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення (ч. 1 ст. 3);

· органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу (ч. 2 ст. 4);

· повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними; вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим центральним або регіональним органом, якщо це не передбачено законом (ч. 4 ст. 4);

· органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і вимагати поваги до принципів місцевого самоврядування, які закріплені в конституції чи національному законодавстві (ст. 11).

Аналогічні за суттю гарантії місцевого самоврядування також містяться у Всесвітній декларації місцевого самоврядування (прийнята XXVII Конгресом Міжнародного союзу місцевої влади (International Union of Local Authorities; IULA) 26 вересня 1985 р. у м. Ріо-де-Жанейро (Бразилія), а також Європейській Хартії міст (Charte urbaine europйenne) (прийнята Постійною конференцією місцевих і регіональних органів влади Європи Ради Європи (Congress of Local and Regional Authorities; CLRA) 18 березня 1992 р. у м. Страсбург (Франція).

Крім того, згідно із зобов`язаннями, які взяті відповідно до ст. ст. 4, 6 та 14Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (ратифікована згідно із Законом України №1678-VII від 16.09.2014), Україна прагне зміцнення поваги до демократичних принципів, верховенства права та доброго врядування; забезпечує стабільність і дієвість демократичних інституцій; гарантує права людини і основоположні свободи, а також дбає про зміцнення судової влади та підвищення її ефективності.

Конституційні та міжнародні гарантії реалізації права органу місцевого самоврядування на звернення до суду з метою захисту інтересів територіальної громади або виконання покладених на відповідний орган завдань та функцій деталізовано у законах України.

Так, основні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які гарантують право на звернення до суду:

1. місцеве самоврядування здійснюється на принципах, зокрема, судового захисту прав місцевого самоврядування (ст. 4);

2. орган місцевого самоврядування може бути позивачем у судах, зокрема, має право звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1);

3. до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваженнями на звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 38);

4. сільський, селищний, міський голова звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів (п. 15 ч. 4 ст. 42);

5. районні та обласні ради приймають рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (п. 30 ч. 1 ст. 43);

6. голова районної, обласної, районної у місті ради за рішенням ради

7. звертається до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (п. 16 ч. 6 ст. 55);

8. органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 71).

Праву органів місцевого самоврядування звертатися до суду кореспондують положення ч. 10 ст. 59 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Закону, які передбачають, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку; спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» також встановлює, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста, під якою слід розуміти жителів, що об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, які є самостійними адміністративно-територіальними одиницями (ст. ст. 1 та 6).

Цим Законом також встановлено, що сільські, селищні, міські ради є підзвітними, підконтрольними і відповідальними органами перед територіальними громадами, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ст. ст. 10 та 75).

Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів, пов`язаних з історико-культурною спадщиною (ст.1 Закону).

Згідно із ст.2 Закону , відносини у галузі навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно із ст.5 Закону, державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг , так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, вода, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Державній охороні від негативного впливу несприятливої екологічної обстановки підлягають також здоров`я і життя людей.

Україна гарантує своїм громадянам реалізацію екологічних прав, наданих їм законодавством.

Місцеві ради, органи державної влади в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів зобов`язані подавати всебічну допомогу громадянам у здійсненні природоохороннрьої діяльності, враховувати їх пропозиції щодо поліпшення стану навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів, залучати громадян до участі у вирішенні питань охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів.

Порушені права громадян у галузі охорони навколишнього природного середовища мають букти поновлені, а їх захист здійснюється в судовому порядку відповідно до законодавства України. ( ст.11 Закону).

Згідно із ст.16 наведеного Закону: управління охороною навколишнього природного середовища полягає у здійсненні в цій галузі функцій спостереження, дослідження, стратегічної екологічної оцінки, оцінки впливу на довкілля, контролю, прогнозування, програмування, інформування та іншої виконавчо-розпорядчої діяльності.

Державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природених ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено Здійснення зазначених функцій.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМ України від 19 квітня 2017 №275 ( із наступними змінами), Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політиику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Основними завданнями Держекоінспекції (пп.2 п.3 Положення) є, зокрема : здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо : охорони земель, надр; екологічної та радіаційної безпеки; стану навколишнього природного середовища; поводження з відходами, небезпечними хімічнеими речовинамми, пестицидами та агрохімікатами.

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань ( п.4 Положення) :

-здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства :

а) про екологічну та радіаційну безпеку, зокрема: щодо виконання умов висновків з оцінки впливу на довкілля, висновкфів державної екологічної експертизи;

б) про охорону земель, надр, зокрема щодо: виконання екологічних вимог під час надання у власність і користування, зокрема в оренду, земельних ділянок; здійснення заходів із запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами; додержання екологічнихї нормативів з питань використання та охорони земель;

л) з питань поводження з відходами, зокрема щодо : дотримання вимог документів дозвільного характеру на здійснення операцій у сфері поводження з відходами; складення і ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, реєстру місць видалення відходів; збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення, захоронення відходів ( у тому числі недопущення змішування та захоронення відходів, які можуть бути утилізовані); дотримання вимог екологічної безпеки під час транспортування, зберігання, використання, знешкодження та захоронення хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних речовин і відходів;

3) проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування);

4) надає центральним і місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування приписи щодо зупинення дії чи анулювання в установленому законодавством дозволів, ліцензій, сеертифікатів, висновківі, рішень, лімітів, квот, погоджень, свідоцтв на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, поводження з небезпечними хімічними речовинами, транскордонне переміщення об`єктів рослинного і твариннного світу ( у тому числі водних живих ресурсів), а також щодо встановлення нормативів допустимих рівнів шкідливого впливу на стан навколишнього природного середоваища;

Вносить до відповідного органу ліцензування подання про позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності;

п.п.5) звертається до суду із позовом щодо :

-обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкуванння та форм власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімсітів скидів забруднюючих речовин;

-визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юрнидичних осіб, фізичних осіб-підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища;

п.п. 6) вносить у встановленому порядку центральним органам виконавчої влади, їх територіальним органам, місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядуванння вимоги щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань, що належать до компетенції Держекоінспекції;

п.п.7) складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом;

п.п. 8) пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення зкаконодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами;

п.п. 9) вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем в суді.

Згідно з п.6 Положення Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема :

п.п.15) доставляти осіб, які вчинили порушення вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, до правоохоронних органів, органів Держприкордонслужби або виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, якщо особу порушника неможливо встановити на місці вчинення правопорушення;

п.п.16) передавати правоохоронним органам матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

Згідно із п.п.7,8 Положення Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держекоінспекція під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними КМ України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними опрганами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями

Державна екологічна інспекція у Львівській області є територіальним органом Державної екологічної Інспекції України та їй підпорядковується; діє на підставі Положення про Державну екологічну інспекцію у Львівській області ( нова редакція), затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 02 лютого 2021 №51. Основними завданнями Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах Львівської області ( п.3 Положення).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема: здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Місцеві ради можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.

Закон України «Про відходи» визначає правові, організаційні та економічі засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням , перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України.

При цьому, в розумінні положень цього Закону, послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування.

Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами - стаття 21 Закону «Про відходи».

Так, зокрема, органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують: виконання вимог законодавства про відходи; здійснюють контроль за раціональним використанням та безпечним поводженням з відходами на своїй території; здійснюють контроль за додержанням юриичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передачу їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва об`єктів поводження з відходами.

Законодавство про відходи складається із законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про поводження з радіоактивними відходами» та інших нормативно-правових актів.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів», який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Система благоустрою населених пунктів включає, зоркрема : управління у сфері благоустрою населених пунктів; визначення суб`єктів і об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів; організацію у сфері населених пунктів; нормування у сфері благоустрою населених пунктів; здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів; встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів ( ст.3 Закону).

Згідно із п.2 ст.4, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері благоустрою населених пунктів, і спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення.

Органами управління у сфері благоустрою населених пунктів є Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень ( ст.5 Закону).

Згідно із ст.10 Закону, до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пункитів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. (ст.12 Закону).

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право, зокрема вимагати негайного виконання робіт з благоустрою населдених пунктів у разі, якщо невиконання таких робіт може завдати шкоду життю, здоров`ю або майну громадян (ст.17 Закону).

Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста); рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. ( ст.20 Закону).

До відповідальностві за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягуються особи, винні , зокрема, у : порушенні встановлених норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів; порушенні правил благоустрою територій населених пунктів; забрудненні (засміченні) територій населеного пункту.Законом може бути встановлена відповідальність і за інші види правопорушень у сфері благоустрою населених пунктів ( ст.42 Закону).

У відповідності до ст.34 Закону правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; вимоги до санітарного очищення території; розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; інші вимори , передбачені цим та іншими законами.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними , міськими радами та їх виконавчими органами.

Відтак, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою насених пунктів.

З огляду на викладене, Пустомитівська мсіська рада Львівської області наділена контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрію території міста Пустомити та села Наварія.

Як вбачається з матеріалів у справі, Правила благоустрою території міста Пустомити та села Наварія затверджені рішенням Пустомитівської міської ради №429 від 08.05.2012. Також, з матеріалів справи вбачається, що Інспекцією з благоустрою Пустомитівської міської ради, відповідно до Правил благоустрою території міста Пустомити та села Наварія, проводились перевірки стосовно відповідача 1, в ході яких було виявлено складування побутових відходів у не призначених для цього місцях; директор товариства за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, за спалювання відходів, притягувався до відповідальності.

Як вже зазначалось вище, позивач в обгрунтування позову покликався на те, що ТОВ «ДВ Вест-Груп» та ФОП Нусбавм І.Й, продовжують використовувати земельну діляку не за призначенням, а ТОВ «ДВ Вест-груп» - здійснювати на ній незаконну господарську діяльність із поводження з відходами, незважаючи на вжиті заходи щодо проведення перевірок та надання приписів про усунення порушень контролюючими органами (Державною екологічною інспекцією у Львівській області та Головним управлінням Держгеокадастру), які в свою чергу, не вживають жодних заходів на реалізацію невиконаних ТОВ «ДВ Вест-Груп» вимог про усунення порушень, у тому числі, не звертаються з відповідними позовами до суду. Такі незаконні дії відповідачів на бездіяльність контролюючих органів призводять до того, що порушуються законні права територіальної громади с.Наварія на екологічну безпеку навколишнього природного середовища, а також права власника комунальних земель, які розміщені навколо земельної ділянки ФОП Нусбавм І.Й., та зазнають негативного впливу від незаконної діяльності відповідачів.

Стосовно цих доводів позивача слід зазначити, що у разі, якщо місцевий або центральний орган державної влади ухиляється від виконання своїх обов`язків, іншим чином перешкоджає реалізації прав місцевого самоврядування, саме адміністративний суд має вирішити такий спір та захистити права мешканців відповідної територіальної громади. У протилежному випадку органи державної влади стають, фактично, «безконтрольними», а право місцевого самоврядування беззахисним, всупереч унормованим гарантіям з боку держави на рівні Конституції України, ратифікованих міжнародних договорів та законів України.

У таких адміністративних спорах відповідний орган державної влади повинен доказати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, в тому числі, те, що не відбулося порушення прав жителів відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Саме для цього в частині п`ятій статті 125 Конституції України закріплено положення, згідно з яким з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Як вже вказувалось вище, статус відповідних рад згідно статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" як представницьких органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наявність в силу Закону повноважень на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право територіальної громади як суб`єкта публічних правовідносин охоплює собою права відповідних мешканців, відтак, порушення прав територіальної громади означає порушення права членів цих громад (кожного жителя відповідної адміністративно-територіальної одиниці). Інтереси громади визначають зміст і спрямованість діяльності відповідних органів місцевого самоврядування, тому головним завданням органу місцевого самоврядування є захист (в тому числі, шляхом звернення до суду) інтересів фізичних осіб, які проживають на відповідній території; для реалізації цього завдання органи місцевого самоврядування наділені відповідною компетенцією, людськими та фінансовими ресурсами; ухилення від обов`язку захищати інтереси відповідної громади може бути розцінено як невиконання органом місцевого самоврядування та його посадовими особами своїх функціональних обов`язків.

Із врахуванням наведеного суд вважає, що Пустомитівська міська рада Львівської області у даних спірних правовідносинах , відповідно до наведених вище положень Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про відходи» «Про благоустрій населених пунктів» тощо має право на представництво в суді екологічних інтересів суспільства ( членів цього суспільства , які складають територіальну громаду) з метою захисту порушених екологічних прав людини та громадянина або з метою усунення порушень вимог екологічного законодавства.

Право на захист порушеного конституційного права на безпечне для життя і здоров`я довкілля належить кожному та може реалізовуватися як особисто, так і шляхом участі представницького органу територіальної громади, яким у цьому випадку є позивач.

Обгрунтовуючи позов, Пустомитівська міська рада Львівської області вказує на порушення відповідачами вимог чинного законодавства, що вже описано вище в ухвалі.

Згідно із частиною другою статті 293 ЦК України діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до знищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Водночас згідно з екологічним законодавством припиненню в судовому порядку підлягає не лише діяльність, яка завдає шкоди довкіллю, а й діяльність, що здійснюється з порушенням його вимог.

У цій справі публічний характер позовних вимог обумовлений не стільки порушенням вимог статті 293 ЦК України, скільки порушенням норм конституційного та екологічного права, якими гарантовано право власності Українського народу на природні ресурси (стаття 13 Конституції України, стаття 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», а також похідним від нього правом кожного на здійснення загального та спеціального використання природних ресурсів (пункт г частини першої статті 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (стаття 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Принципи охорони довкілля конкретизовано, зокрема, у статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно з якою в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів. Цей Закон закріплює перелік основних екологічних вимог, що є обов`язковими при використанні природних ресурсів.

Закон України «Про відходи», приписи якого мають завданням , зокрема, відвернення негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини, закріплює вимоги до використання об`єктів поводження з відходами, яке забезпечується (набувається) шляхом отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (ст.17 Закону «Про відходи).

Отже, згідно з вимогами природоохоронного законодавства поводження з відходами суб`єктів господарювання, як і інших суб`єктів, слід здійснювати з урахуванням зазначених законодавчих приписів, а саме: на підставі відповідного дозволу; з обов`язковим додержанням екологічних стандартів, нормативів і лімітів їх використання; здійснюючи заходи щодо запобігання шкідливому впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини; негативного впливу на стан довкілля в цілому; здійснюючи господарську діяльність без порушення екологічних прав інших осіб.

Відповідно до Керівних принципів щодо забезпечення доступу до екологічної інформації та участі громадськості в процесі ухвалення рішень в галузі охорони навколишнього середовища (Софія, 23-25 жовтня 1995 року) (Софійські принципи) громадськість повинна мати доступ у міру необхідності до адміністративних і судових процедур для оскарження дій або бездіяльності приватних осіб і державних органів, які порушують положення національного законодавства, що стосується навколишнього середовища.

Позивач у цьому спорі, будучи представницьким органом територіальної громади, фактично реалізує повноваження органу державної влади (як суб`єкта владних повноважень) щодо захисту навколишнього природного середовища та здоров`я людей територіальної громади від негативного впливу відходів, поводження з якими здійснюється з порушеннями норм чинного законодавства у комерційних цілях.

Суд вважає, що Пустомитівська міська рада Львівської області, як представницький орган територіальної громади та який наділений повноваженнями забезпечувати здійснення контролю за раціональним використанням та безпечним поводженням з відходами на своїй території, має право звернутися до суду з метою усунення порушень вимог екологічного законодавства відповідачами. Водночас, оскільки зверненням з таким позовом позивач фактично замінює органи державної влади у питанні здійснення контролю за дотриманням природоохоронного законодавства, цей спір має публічно-правовий характер, а отже, повинен вирішуватися в порядку адміністративного, а не господарського судочинства.

При цьому право позивача, як органу місцевого самоврядуванння,звернутися з позовом про усунення порушень природоохоронного законодавства не виключає можливості залучення у цьому спорі як співвідповідачів уповноважених органів державної влади.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом про заборону вчинення дій та припинення здійснення господарської діяльності у сфері поводження з відходами і мотивуючи такий позов порушеннями в сфері природоохоронного законодавства, законодавства яке регулює поводження з відходами, охорону довкілля,позивач, як суб`єкт владних повноважень діє з метою захисту не своїх приватних прав та інтересів, а прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав, а також з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Спори, які виникають за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі позивач не обґрунтовує порушення його права власності територіальної громади міста Пустомити чи села Наварія в особі Пустомитівської міської ради на земельну ділянку, на якій здійснюється господарська діяльність відповідачем 1, та яка оформлена на праві приватної власності за відповідачем 2.

Отже, Пустомитівська міська рада, як позивач, не має приватноправового інтересу, на захист якого звернулась до господарського суду з позовними вимогами у цій справі, а тому цей спір не стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Спори, які виникають за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Судові витрати.

Згідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Суд зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Керуючись ст. ст. 2, 20, п.1 ч.1 ст.231, ст.ст.234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Провадження у справі № 914/1231/21 закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду в порядку, передбаченому ст. ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Кітаєва С.Б.