ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2021 р. м. Київ Справа №911/837/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Транс Буд» (51402, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Шосейна, 34)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорстрой» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, 45)

про стягнення 514930,14 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

Від позивача: не з`явились

Від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Транс Буд» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорстрой» (далі відповідач) 376228,82 грн основної заборгованості, 120254,09 грн пені та 18448,00 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на надання транспортних послуг (перевезення) автомобільним транспортом №01/07-19/77 від 01.07.2019 (далі договір №01/07-19/77 від 01.07.2019) по оплаті наданих позивачем послуг. При цьому, позивач посилається на ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якою визначено обов`язок замовника оплатити надану йому послугу за договором про надання послуг.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі №911/837/21 зазначений позов залишено без руху в порядку ст.174 Господарського процесуального кодексу України для усунення у десятиденний строк недоліків позовної заяви.

В установлений строк позивач надав суду клопотання про долучення документів та уточнюючу позовну заяву на виконання вимог ухвали від 29.03.2021, якими усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/837/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.05.2021.

07.05.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №05/05-21/01 від 05.05.2021, відповідно до якого відповідач вважає договір №01/07-19/77 від 01.07.2019 договором перевезення та просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором, а також пені та 3% річних.

20.05.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи №18 від 17.05.2021, відповідно до якого позивачем перераховано суму пені у відповідності до вимог ст.232 Господарського кодексу України та додано розрахунок індексу інфляції станом на 30.04.2021. Позивач долучив до вказаного клопотання уточнюючу позовну заяву про стягнення з відповідача заборгованості за договором №01/07-19/77 від 01.07.2019 у загальному розмірі 497011,51 грн, з яких 376228,82 грн основного боргу, 59171,29 грн пені, 19808,36 грн 3% річних та 41803,04 грн інфляційних втрат.

По суті вказана заява позивача є заявою про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом з урахуванням направлення її копії позивачем відповідачу, внаслідок чого спір у даній справі підлягає вирішенню, виходячи з нової (зменшеної) ціни позову.

20.05.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 10.06.2021.

07.06.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив №18 від 02.06.2021, відповідно до якої позивач не погоджується з висновком відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, а також вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки у даних правовідносинах вказаний строк є загальним та становить 3 роки. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що позивач не має власного транспорту, договір №01/07-19/77 від 01.07.2019 є не договором перевезення, а договором про надання транспортно-експедиційних послуг, перевезення здійснювала залучена позивачем за договором третя особа, яка має транспорту ліцензію на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

10.06.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 01.07.2021.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив.

01.07.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.08.2021.

02.08.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання №27/07-21/01 від 27.07.2021 про відкладення розгляду справи на пізніший строк у зв`язку з неможливістю участі в судовому засіданні представника відповідача.

05.08.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про відкладення судового засідання на 19.08.2021.

17.08.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання №13/08-21/01 від 13.08.2021 про відкладення розгляду справи на пізніший строк у зв`язку з перебуванням уповноваженого представника у черговій відпустці до 10.09.2021.

19.08.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання оголосив перерву у судовому засіданні на 02.09.2021.

30.08.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання №30/08-21/01 від 30.08.2021 про відкладення розгляду справи на пізніший строк, у зв`язку з перебуванням уповноваженого представника у черговій відпустці до 10.09.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2021, постановленої в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України, сторін по справі №911/837/21 повідомлено про призначення судового засідання для розгляду справи №911/837/21 по суті на 30.09.2021, оскільки 02.09.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку перебуванням судді Третьякової О.О. у відпустці.

Про дату та час проведення судового засідання, призначеного на 30.09.2021, сторони повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №409 та №006, що не перешкоджає вирішенню спору за відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, врахувавши пояснення учасників провадження, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких вони ґрунтуються, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Транс Буд» (далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорстрой» (далі відповідач) укладено договір про надання транспортних послуг (перевезення) автомобільним транспортом №01/07-19/77 від 01.07.2019 (далі договір), відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання забезпечити перевезення, розвантаження автомобільним транспортом вантажів з пункту відправлення (навантаження) в пункт призначення (розвантаження) за заявками відповідача, а відповідач зобов`язався сплачувати за перевезення, розвантаження вантажу обумовлену плату (п.1.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору вартість послуг за 1 тн/км перевезення вантажу визначається сторонами в специфікації, підписаної уповноваженими представниками обох сторін, до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.4.2 договору розрахунки між позивачем і відповідачем здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача в безготівковій формі протягом 5 (п`яти) банківських днів на підставі наданого рахунку відповідачу та підписаного відповідачем акта прийому-передачі наданих послуг.

Пунктом 5.2 договору визначено, що у разі порушення термінів оплати послуг з перевезення, зазначених в п.4.2, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Наявними в матеріалах справи доказами, які не оспорюються відповідачем, підтверджується виконання позивачем зобов`язань за договором, а саме підписаними та скріпленими печатками актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №33 від 12.07.2019 на загальну суму 114453,32 грн з відповідним реєстром товаро-транспортних накладних, №36 від 24.07.2019 на загальну суму 210518,61 грн з відповідним реєстром товаро-транспортних накладних, №38 від 05.08.2019 на загальну суму 51256,89 грн з відповідним реєстром товаро-транспортних накладних. Загальна сума за вказаними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) становить 376228,82 грн.

Також між позивачем та відповідачем проведено звірку взаємних розрахунків, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акта звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого станом на 02.09.2019 заборгованість відповідача за договором перед позивачем становить 376228,82 грн.

23.08.2019 та 12.09.2019 позивач листами №87 від 20.08.2019 та №104 від 10.09.2019 відповідно звертався до відповідача з вимогою оплатити вказану заборгованість, однак відповідач заборгованість відповідачу не оплатив, що є порушенням умов договору №01/07-19/77 від 01.07.2019 з боку відповідача.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Нормами ст.173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, згідно з ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Надаючи правову оцінку доводам та доказам, наданим позивачем, щодо правової природи договору №01/07-19/77 від 01.07.2019 як договору транспортного експедирування, а також доводам відповідача, який вважає вказаний договір є договором перевезення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, у справі №908/1879/17 від 04.03.2021.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із засад цивільного законодавства.

Також відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Загальні положення про договір про надання послуг містяться в главі 63 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Договір транспортного експедирування регулюється главою 65 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч.3 ст.929 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.2 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного. Відповідно до ст.1 вказаного Закону:

транспортно-експедиторська діяльність це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) це суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт це споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

перевізник це юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

учасники транспортно-експедиторської діяльності це клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Відповідно до ч.3 ст.4 вказаного Закону транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.

Також згідно з ст.316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Договір перевезення регулюється главою 64 Цивільного кодексу України.

На відміну від договору транспортного експедирування, предметом договору перевезення є безпосередньо перевезення вантажу, пасажирів, багажу та/або пошти перевізником.

Так, відповідно до ч.1 ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Як передбачено ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу (ч.1-4 ст.909 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частина 1 ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Оскільки відповідно до п.1.1 договору №01/07-19/77 від 01.07.2019 його предметом є зобов`язання позивача саме забезпечити перевезення вантажу, а не безпосередньо здійснити перевезення, а також беручи до уваги надані позивачем докази, які не були спростовані з боку відповідача і які свідчать про те, що для безпосереднього перевезення вантажу позивач залучав перевізника Приватне підприємство «Фірма МГТ» за договором №29 від 01.07.2019, яке має відповідну транспортну ліцензію на перевезення вантажів автомобільним транспортом (Серія АВ №536349 від 17.06.2010), то суд відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що договір №01/07-19/77 від 01.07.2019 є договором транспортного експедирування, а не договором перевезення.

Оскільки на правовідносини за договором транспортного експедирування поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного Кодексу України), суд відхиляє доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин частини 5 ст.315 Господарського кодексу України, яка передбачає, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Крім цього, умовами договору (п.5.2 договору) передбачена відповідальність відповідача за порушення терміну сплати наданих послуг, у зв`язку з чим позивач, окрім суми основного боргу, просить суд стягнути з відповідача 59171,29 грн пені за загальний період прострочки з 20.07.2019 по 13.02.2020, 19808,36 грн 3% річних та 41803,04 грн інфляційних втрат за загальний період прострочки з 20.07.2019 по 30.04.2021.

Суд, здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат на підставі наявних у матеріалах справи доказів, якими позивач підтверджує позовні вимоги, зазначає наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 договору визначено, що у разі порушення термінів оплати послуг відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Як встановлено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Частиною 2 ст. 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Умовами договору, а саме пунктом 4.2., визначено, що розрахунки між позивачем і відповідачем здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача в безготівковій формі протягом 5 (п`яти) банківських днів на підставі наданого рахунку відповідачу та підписаного відповідачем акту прийому-передачі наданих послуг.

Отже, прострочення виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати послуг позивача на підставі акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №33 від 12.07.2019 розпочалось з 20.07.2019, на підставі акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №36 від 24.07.2019 - з 01.08.2019, а на підставі акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №38 від 05.08.2019 з 13.08.2019.

За розрахунками суду, враховуючи встановлені за умовами договору строки виконання зобов`язань по сплаті послуг позивача по кожному акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг), вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та періоди нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат, заявлені позивачем, належними до стягнення з відповідача є 59025,16 грн пені, 19791,15 грн 3% річних та 41803,25 грн інфляційних втрат. Натомість суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому інфляційні втрати підлягають стягненню у заявленій позивачем сумі 41803,23 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимог в частині стягнення пені, суд зазначає наступне.

Статтею 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами і доповненнями, якою установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, що затверджені Постановою КМУ від 22.09.2021 р. №981 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України») карантин по свій території України продовжено до 31.12.2021.

З огляду на викладене, строк позовної давності до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Транс Буд» про стягнення пені, який не сплив на дату початку карантину 12.03.2020 і був продовжений, позивачем не пропущено.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача в частині 376228,82 грн основного боргу, 59025,16 грн пені, 19791,15 грн 3% річних та 41803,04 грн інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем належним чином не спростованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог суд в позові відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7452,72 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 11, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Транс Буд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорстрой» про стягнення 497011,51 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорстрой» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, 45, ідентифікаційний код 31660851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Транс Буд» (51402, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Шосейна, 34, ідентифікаційний код 41835123) 376228 (триста сімдесят шість тисяч двісті двадцять вісім) грн 82 коп. основного боргу, 59025 (п`ятдесят дев`ять тисяч двадцять п`ять) грн 16 коп. пені, 19791 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто одну) грн 15 коп. 3% річних, 41803 (сорок одну тисячу вісімсот три) грн 04 коп. інфляційних втрат та 7452 (сім тисяч п`ятдесят дві) грн 72 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Транс Буд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорстрой» про стягнення 146 (ста сорока шести) грн 13 коп. пені та 17 (сімнадцяти) грн 21 коп. 3% річних відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.12.2021.

Суддя О.О. Третьякова