РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2021Справа № 910/15040/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Полтавцева Олега Юрійовича до фізичної особи-підприємця Гончарова Миколи Сергійовича про стягнення 148 964,54 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2021 року фізична особа-підприємець Полтавцев Олег Юрійович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Гончарова Миколи Сергійовича (далі - Замовник) грошових коштів у розмірі 148 964,54 грн, з яких: 135 920,00 грн - основний борг, 10 084,76 грн - інфляційні втрати, 2 959,78 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих йому послуг за договором від 14 травня 2020 року № 2 КД про консультування з питань комерційної діяльності, укладеним з позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 вересня 2021 року вищенаведену позовну заяву Підприємця прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15040/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення копії даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 20 вересня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/15040/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1, гурт.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду з відміткою про відсутність відповідача за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 20 вересня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте відповідач в установлений строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

19 жовтня 2021 року до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження надійшли письмові пояснення про те, що станом на 19 жовтня 2021 року розмір позовних вимог не змінився.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2020 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір № 2 КД про консультування з питань комерційної діяльності, за умовами пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику роботи з консультування з питань комерційної діяльності та керування.

Згідно із пунктом 3.1. вказаної угоди замовник оплачує послуги виконавцеві на умовах, що зазначені в пункті 3.2. та пункті 3.3. цього договору. Факт надання послуг фіксується у підписаних між сторонами відповідних актах виконаних робіт.

Загальна вартість робіт за вказаним правочином становить 145 920,00 грн, що еквівалентно 5 700 доларів США (пункт 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору визначено, що оплата суми вартості робіт, яка вказана в пункті 3.1., здійснюється на підставі акту виконаних робіт, який підписується обома сторонами, таким чином: а) оплата визначеної пунктом 3.1. суми цього договору здійснюється замовником орієнтовно шістьма рівними частинами в період з червня 2020 року по листопад 2020 року. При цьому, суми повернення та період їх оплати не є фіксованими; б) оплата визначеної пунктом 3.1. суми цього договору повинна бути здійснена замовником не пізніше 9 грудня 2020 року.

14 червня 2020 року позивач та відповідач підписали акт № 1 наданих послуг до вказаного договору, згідно з яким позивач виконав, а відповідач прийняв такі роботи з консультування з питань комерційної діяльності та керування: проведення аудиту системності існуючого онбординга (адаптації) для нових співробітників замовника; проведення аудиту існуючої системи інформування працівників першого столу про бізнес- процеси замовника та пріоритети у роботі; надання замовнику консультації по оптимізації існуючої системи навчання, адаптації та інформування співробітників; надання замовнику консультації з питань оптимальної форми та порядку створення ефективних інформаційних курсів; надання співробітникам замовника консультаційної та методологічної підтримки при створенні учбових та інформаційних курсів.

Всупереч умовам укладеного договору відповідач станом на 31 серпня 2021 року оплатив лише 10 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками про рух грошових коштів по рахунку ФОП Полтавцева О.Ю. за період з 15 серпня 2020 року по 18 вересня 2020 року.

Таким чином, станом на день звернення із даним позовом до суду за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 135 920,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1 та 2 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказано судом вище, сторонами в умовах укладеного правочину погоджено повну оплату наданих послуг не пізніше 9 грудня 2020 року, тобто 9 грудня 2020 року є останнім днем виконання зобов`язання з оплати з боку відповідача, чого останнім здійснено було.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Із наявних у матеріалах справи документів вбачається, що між сторонами існували договірні відносини щодо надання консультативних послуг. Факт належного надання послуг з боку позивача та прийняття таких послуг з боку відповідача підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту від 14 червня 2020 року № 1.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 135 920,00 грн підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Підприємця до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 2 959,78 грн та 10 084,76 грн інфляційних втрат за період з 10 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведених вище обставин, суд здійснив власний розрахунок суми трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 10 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року та дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягають три проценти річних у розмірі 2 959,78 грн та 9 792,75 грн інфляційних втрат.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню. Вимога про стягнення з відповідача заявленої суми трьох процентів річних розрахована вірно, є обґрунтованою, а відтак підлягає повному задоволенню.

Приписами частини 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин вимоги Підприємця підлягають задоволенню частково, а саме: 135 920,00 грн - основний борг, 9 792,75 грн - інфляційні втрати, 2 959,78 грн - три проценти річних.

З урахуванням положень статті 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає за необхідне зауважити, що зайво сплачений судовий збір може бути повернутий позивачу в разі звернення із відповідною заявою в порядку статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, у своїй позовній заяві Підприємець просив суд здійснити розподіл витрат на правову допомогу. Відсутність належних доказів на підтвердження обсягу та відповідного розміру витрат на правову допомогу на час вирішення даного спору унеможливлює здійснення судом розподілу цих витрат, проте не позбавляє позивача права звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення з наданням відповідних доказів понесення таких витрат.

Керуючись статтями 86, 123-126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гончарова Миколи Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Полтавцева Олега Юрійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму основного боргу в розмірі 135 920 (сто тридцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) грн 00 коп., 9 792 (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дві) грн 75 коп. інфляційних втрат, 2 959 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 78 коп. трьох процентів річних та 2 265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн 55 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29 листопада 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко