ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2021 р. Справа№ 910/240/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 04.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 (повний текст рішення складено та підписано 29.06.2021) (суддя Баранов Д.О.)

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 (повний текст складено 14.07.2021) (суддя Сівакова В.В.)

у справі №910/240/21

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1

про захист ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною, зобов`язання її спростувати

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" (далі - відповідач) про:

- визнання недостовірною інформації, поширеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, в мережі Інтернет на веб-сайті інформаційного агентства Українські національні новини у вигляді, доступному для публічного ознайомлення (зокрема, зазначену у прохальній частині позову);

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" протягом 5 (п`ять) днів з дня набрання законної сили рішенням суду по справі спростувати недостовірну інформацію, зазначену в пункті першому прохальної частини, в мережі Інтернет на одній із сторінок сайту http://www.unn.com.ua тим же шрифтом, що і поширена інформація, без будь-якої іншої додаткової інформації чи коментарів, шляхом публікації під заголовком "Спростування недостовірної інформації про Державне підприємство обслуговуванні повітряного руху України (Украерорух)" (зокрема, зазначену позивачем у п. 1 прохальної частини позову).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що розміщені у мережі Інтернет на веб-сайті "Інформаційного агентства "Українські національні новини" близько 20 статей містять недостовірну та упереджену інформацію про позивача, таку, що наносить шкоду його діловій репутації, оскільки створюють помилкове враження про недотримання адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України вимог законодавства України, про відсутність, начебто, необхідної кваліфікації у адміністрації позивача (що на переконання позивача є явно недостовірною інформацією) для здійснення своїх посадових обов`язків, а також в наведених відповідачем тезах вбачаються різного змісту перекручування фактів про позивача.

Відповідач у письмовому відзиві на позов заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи про недоведеність позивачем порушення внаслідок поширення спірної інформації його особистих майнових прав. На переконання відповідача, в даному випадку права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення позивача до суду не було порушено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/240/21 у задоволенні позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про захист ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною, зобов`язання її спростувати відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у відповідності до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що оспорювана інформація є недостовірною, наслідком чого є приниження його ділової репутації; позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено порушення внаслідок поширення спірної інформації його особистих немайнових прав, свободи чи інтересу, за захистом яких він звертався до суду.

Також місцевий суд зазначив, що висловлювання в даному випадку третьої/іх осіб/оби, які були "покладені" в основу статей тих чи інших авторів, статті котрих, зокрема, були опубліковані в засобах у мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства "Українські національні новини" на веб-сайті http://www.unn.com.ua у вигляді доступному для публічного ознайомлення є саме оціночним судженням особи чи то осіб, яка/і є безпосереднім/и учасником/ами подій, щодо яких висвітлювалась журналістська діяльність, оскільки, висловлювання такої/их третьої/іх особи/іб не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, та відсутня можливість здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21 стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи додаткове рішення, місцевий суд вказав про відповідність заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, не вбачає підстав для його зменшення та враховуючи те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного надання послуг, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, місцевий суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати відповідача на правову допомогу покладаються на позивача в сумі 15 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними вище рішенням та додатковим рішенням, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" про захист ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною, зобов`язання її спростувати задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/240/21 скаржник посилається на те, що: під час розгляду справи місцевим судом позивачем було подано до суду копію висновку №9648 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи за заявою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, в якому вказано, що тексти оспорюваних публікацій містять інформацію стосовно Украероруху, викладену у формі фактичних тверджень; також із висновком №9648 до суду надавалась копія висновку №9649, у якому зазначено, що тексти оспорюваних публікацій містять інформацію негативного характеру про Украерорух; місцевим судом при винесенні оспорюваного рішення не надано вказаним вище висновкам правової оцінки, а тому не повно встановлено обставини, що мають значення для справи. Крім того, за твердженням позивача, зазначені у спірних статтях фрагменти можуть бути перевірені на предмет їх правдивості та достовірності.

В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21 скаржник посилається на те, що ухвалу отримав 12.07.2021, проте у зв`язку із встановленням неповного робочого часу, не мав фізичної можливості забезпечити явку свого представника.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021 апеляційну скаргу у справі №910/240/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21, розгляд справи призначено на 09.09.2021.

18.08.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" не підписаний, а тому, з урахуванням ч.2, 4 ст.170 Господарського процесуального кодексу України, залишається апеляційним судом без розгляду.

Судове засідання 09.09.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, відтак після виходу судді з відпустки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 розгляд справи №910/240/21 призначено на 21.10.2021.

21.10.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судове засідання 21.10.2021 представники сторін не з`явилися.

Враховуючи наведене, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 клопотання представника відповідача задоволено та відкладено розгляд справи №910/240/21 на 04.11.2021.

У судове засідання 04.11.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Так, позивач зазначає, що починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_10 у мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства "Українські національні новини" на веб-сайті http://www.unn.com.ua у вигляді доступному для публічного ознайомлення, було розміщено близько 20 (двадцяти) статей про Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, зокрема, із таким змістом інформації:

1. "…Суть претензий профсоюзных организаций заключается в том, что ОСОБА_1...Кроме того, в обход законодательства, его кандидатура не была согласована с Государственной авиационной службой Украины....Профсоюзные организации также обеспокоены несоответствием квалификационного уровня ОСОБА_1 занимаемой должности. Там утверждают, что произошло нарушение Устава Украэроруха, согласно которому директор стратегического государственного предприятия должен иметь высшее образование соответствующего направления, а также опыт работы на руководящей должности не менее пяти лет...Поэтому через две недели в судебном порядке будут рассмотрены претензии профсоюзов... Напомним, что Украэрорух наконец начал судебные процессы с авиакомпаниями-должниками. Так, с момента назначения ОСОБА_1 руководителем Украэроруха долг авиакомпании МА У за аэронавигационные услуги вырос вдвое - до одного миллиарда долларов...." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_9" від ІНФОРМАЦІЯ_10, автор ОСОБА_3 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_11);

2. "Величезні борги авіакомпаній перед Украерорухом свідчать про профнепридатність його керівництва... хтось на вищому рівні повинен дати поштовх до того, аби Украерорух перестав нарешті закривати очі на борги авіакомпаній... "Очевидно, якщо галузь допускає такі борги, то її керівник і безпосередній чиновник не може говорити, що він впорався зі своїми зобов`язаннями"...З моменту його призначення виконувачем обов`язки директора держпідприємства борг авіакомпанії МАУ за аеронавігаційні послуги зріс удвічі - до одного мільярда гривень. Окрім того, з`явилися численні борги інших авіакомпаній." (назва статті: "Величезні борги авіакомпаній перед Украерорухом свідчать про профнепридатність його керівництва - експерт" від ІНФОРМАЦІЯ_10, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_12);

3. "Почему до сих пор это интенсивно не обсуждалось, а им предоставлялись услуги - сложно сказать. Боялись, наверное, обидеть крупнейшего клиента. Хотя, я думаю, там есть какой-то "договорняк",... Думаю, что они друг другу "подносят" и "заносять" немало... Достаточно сказать, что один из бывших руководителей МАУ занимает достаточно высокопоставленное положение в системе Украэроруха..." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_15" від ІНФОРМАЦІЯ_13, автор ОСОБА_3 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_14);

4. " ОСОБА_2 також звинуватив керівництво Украероруху в тиску на профспілкові організації... "Маю надію, що коли закінчиться втручання адміністрації в профспілкове життя, коли адміністрація перестане вести сепаратні переговори з окремими профспілками, коли працівники підприємства нарешті будуть вільні у своєму виборі профспілкової належності - наша чисельність та чисельність нашої федерації виросте", - написав він... Суть претензій профспілки полягає у відсутності, за їхніми словами, відповідної освіти та досвіду роботи у керівника ключового стратегічного державного підприємства. Крім того, призначення ОСОБА_1 на посаду відбулось всупереч процедурі конкурсного відбору та з порушенням низки вимог чинного законодавства." назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_16" від ІНФОРМАЦІЯ_13, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_2);

5. "...Також програшною була робота держпідприємства з авіакомпаніями, які використовують повітряний простір України... Причина провальної роботи підприємства в умовах економічної коронакризи, на експертну думку ОСОБА_6 , полягає у відсутності фахової освіти та відповідного досвіду роботи у керівництва стратегічного держпідприємства... "Спочатку один виконуючий обов`язки ( ОСОБА_7 - ред.), потім інший виконуючий обов`язки ( ОСОБА_1 - ред.). Та жоден із них немає фахової освіти та досвіду роботи", - наголосив ОСОБА_6... Там, окрім усього іншого, вважають, що ОСОБА_1 призначено на посаду всупереч нормам законодавства: відсутні відповідний фах і досвід роботи" (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_17" від ІНФОРМАЦІЯ_18, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_19);

6. "...Суть нашого позову в тому, що адміністрація Украероруху порушує трудове законодавство та колективний договір... На жаль, соціальний ліфт, який спрацював в державі, зараз виніс на поверхню людей без відповідної освіти, досвіду та певних моральних принципів"..." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_20" від ІНФОРМАЦІЯ_18, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_21);

7. "...ця криза має ознаки штучності: державне підприємство можуть умисно збанкрутити... "Відсутність у ОСОБА_1 досвіду та відповідної, власне, освіти, чи, скажімо, інших необхідних критеріїв для зайняття цієї посади - це такий набір, який буде представлений українському суспільству як варіант відповіді на запитання щодо кризової ситуації в "Украероруху", - відзначив адвокат... Нагадаємо, колишній керівник державного підприємства "Украерорух" ОСОБА_6 вважає, що причина теперішньої кризи в "Украаероруху" - у відсутності фахової освіти та відповідного досвіду роботи керівництва стратегічного держпідприємства. Також нагадаємо, що представники трудового колективу вимагають у міністра інфраструктури ОСОБА_10 розірвати контракт із в.о. директора "Украероруху" ОСОБА_1 . Там, окрім усього іншого, вважають, що ОСОБА_1 призначено на посаду всупереч нормам законодавства: відсутні відповідний фах і, досвід роботи, а конкурсу не було проведено." (назва статті: ІНФОРМАЦІЯ_22 від ІНФОРМАЦІЯ_18, автор ОСОБА_3 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_23);

8. "...Окрім того, за словами нардепа, кандидатура ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам до керівника ДП "Украерорух" відповідно до Статуту держпідприємства: він немає відповідної освіти та досвіду... "Я вже не кажу, що не було погодження кандидатури ОСОБА_1 з Державіаслужбою, а це визначено чинним законодавством... Мінінфраструктури відмовляється розірвати трудовий договір із в.о. директора Украероруху ОСОБА_1 , який перебуває на посаді всупереч законодавству" (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_24" від ІНФОРМАЦІЯ_25, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_26);

9. "...Це високотехнологічне і високоприбуткове підприємство. У всьому світі на цьому добре заробляють, а наші тільки дерибанять. Черговий привід для заробітку особистого"...Там, крім усього іншого, вважають, що ОСОБА_1 призначений на посаду всупереч нормам законодавства: відсутні відповідна освіта і досвід роботи..." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_27" від ІНФОРМАЦІЯ_25, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_28);

10. назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_4 " від ІНФОРМАЦІЯ_29, автор ОСОБА_3 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_5);

11. "... Людей , які опонують, або говорять правду, або заявляють відкрито свою позицію - звільняють... Зараз дуже неправильна ситуація зі співробітником ОСОБА_2 , якого також незаконно звільнили - він відновився. Зі всього видно, що зараз його намагаються видавити із підприємства шляхом переведення абсолютно безпідставно на робоче місце у Запоріжжі...Я особисто відстежив кілька спірних тендерів і дуже спірне питання, пов`язане з будівництвом у Запоріжжі нашого об`єкта, який був побудований з відхиленням. Його побудували з відхиленням від проектно-кошторисної документації, а адміністрація в особі керівництва "Украероруху" тиснула на керівництво Дніпропетровської філії" (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_30" від ІНФОРМАЦІЯ_31, автор ОСОБА_3 адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_32);

12. "...Нагадаємо, у профспілці " Інженерно-технічні фахівці " наголошують, що трудовий стаж і освіта ОСОБА_1 не відповідає законодавчим вимогам до посади директора "Украєрорух"..."(назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_33 " від ІНФОРМАЦІЯ_34, автор ОСОБА_3 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_35);

13. "...Якщо не буде джерел повертання (а так напевно і буде), то це просто повертати буде держава..." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_36" від ІНФОРМАЦІЯ_37, автор ОСОБА_3 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_38);

14. "Фінансова ситуація на стратегічному підприємстві "Украєрорух" вкрай загрозлива. Підприємство фактично доводиться до банкрутства з 2017року. Проте проблема замовчується керівництвом самого державного підприємства та Міністерством інфраструктури. Тож рано чи пізно за таке замовчування проблем платити будуть платники податків - звичайні українці... Починаючи з 2017 року це підприємство фактично банкрутується... Бо треба розуміти, що збитки державного підприємства будуть покриватися в першу чергу з бюджету..." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_39" від ІНФОРМАЦІЯ_37, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_40);

15. "...Там також упевнені, що невідповідність освіти та досвіду ОСОБА_1 займаній посаді, особливо в умовах кризи в "Украерорух", ставить під питання ефективне функціонування державного підприємства..." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_41" від ІНФОРМАЦІЯ_37, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_7 );

16. "... ОСОБА_1 не відповідає за освітою і досвідом вимогам до посади директора "Украероруху"..." (назва статті: "ІНФОРМАЦІЯ_42" від ІНФОРМАЦІЯ_43, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_44);

17. "...Щобільше, у профспілці впевнені, що кадрова політика керівництва суперечить нормам закону, тож держава отримує значні збитки, виплачуючи матеріальну допомогу під час звільнення та компенсації тим, хто поновився в судовому порядку...". (назва статті: Судове засідання за позовом глави "Украероруху" проти профспілки перенесли: суддя пішов на лікарняний" від ІНФОРМАЦІЯ_43, автор ОСОБА_4 (адреса веб-сторінки ІНФОРМАЦІЯ_8 ).

Як було зазначено вище, обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом про визнання недостовірною та спростовання інформації поширеної ТОВ "Інформаційне агентство "УНН", позивач вказує, що наведена у перелічених вище статтях інформація є недостовірною та упередженою, такою, що наносить шкоду діловій репутації Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, оскільки, створює помилкове враження про недотримання адміністрацію позивача вимог законодавства України, про відсутність, начебто, необхідної кваліфікації у адміністрації позивача для здійснення своїх посадових обов`язків, а також в наведених тезах вбачаються різного змісту перекручування фактів про Державне підприємство обслуговування повітряного руху України. Зазначена вище інформація про позивача є недостовірною, оскільки, не відповідає дійсності, а відтак, підлягає спростуванню ТОВ "Інформаційне агентство "УНН".

Із поданого відповідачем відзиву вбачається що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи:

- про недоведеність позивачем порушення внаслідок поширення спірної інформації їх особистих майнових прав. На переконання відповідача, в даному випадку права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення позивача до суду не було порушено;

- за умовами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача опублікувати спростування спірних статей щодо позивача, оскільки підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання інформації неправомірною на переконання відповідача немає.

Так, згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно приписів ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Приписами ст. статті 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів частини 1 статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Приписами ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

При цьому, згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України і ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Статтею 201 Цивільного кодексу України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У відповідності до положень частини 2 статті 34 Господарського кодексу України, дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних із особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Проте, як вірно зазначено місцевим судом, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у відповідності до вимог статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що оспорювана інформація є недостовірною, наслідком чого є приниження його ділової репутації.

Разом з тим, відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Як вірно зазначено місцевим судом, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі "Лінгенс проти Австрії" (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

При цьому, суд відзначає, що невід`ємними ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Крім того, незалежність засобів масової інформації і журналістів закріплено в нормах спеціального законодавства, зокрема, ст. 5 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" закріплює гарантії свободи діяльності телерадіоорганізацій. Цензура інформаційної діяльності телерадіоорганізації забороняється. Телерадіоорганізація є незалежною у визначенні змісту програм та передач.

В свою чергу, прецедентна практика Європейського суду засвідчує, що передбачені у статті 10 права мають особливе значення для преси (до якої принцип автономного тлумачення конвенційних понять відносить будь-які засоби масової інформації), і як неодноразово підкреслювалося, надійний захист її свободи слугує інтересам суспільства. Зокрема, суд прийняв точку зору, що обмін відомостями і ідеями в демократичному суспільстві оптимально реалізується через захист свободи преси. Тим не менш, Суд постійно наголошує, що першість свободи преси в рамках статті 10 Конвенції обґрунтовано не якимись особливими або окремими правами журналістів, а роллю засобів масової інформації в якості "вартового суспільних інтересів".

Більш того, у справі ТоргерТоргерсон проти Ісландії (ThorgeirThorgeirsonv. Iceland) Суд зазначив, що це не тільки завдання преси - поширювати подібну інформацію та ідеї - суспільство також має право отримувати їх. Інакше чи здатна була б преса відігравати цю життєво важливу роль "вартового пса демократії".

Зокрема, приписами ст. 2 Закону України "Про інформацію" визначено основні принципи інформаційних відносин, до яких відносяться гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

У контексті викладеного, слід відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Тома проти Люксембургу" заява № 38432/97 від 29 березня 2001 року суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, … серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не слід передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для того, що це зробити (п.58 рішення).

Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного.

Предмет пункту другого статті 10 Європейської Конвенції з прав людини застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство.

Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen & Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України).

Так, відповідно до рішення у справі Хандісайд проти Сполученого Королівства ("HandysidevUnitedKingdom") свобода вираження являється однією із найважливіших основ демократичного суспільства, однією з базових умов для його прогресу і розвитку кожної людини. За виключенням тих випадків, які підпадають під дію частини 2 статті 10, вона застосовна не лише відносно інформації або ідей, які сприймаються позитивно або не розглядаються як образливі або сприймаються нейтрально, але і стосовно тих, які являються образливими, шокуючими або такими, що хвилюють державу або якісь сегмент населення. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких неможливим є і демократичне суспільство.

Як питання загального принципу, "необхідність" будь-якого обмеження свободи вираження поглядів має бути переконливо встановлено. Звичайно, передусім національні органи влади мають оцінювати, чи є "нагальна соціальна потреба" обмеження. У справах стосовно преси національна можливість відхилення від виконання вимог Конвенції окреслюється інтересами демократичного суспільства у забезпеченні й підтриманні вільної преси. Аналогічно ці інтереси матимуть основну вагу при визначенні, чи це обмеження було пропорційним переслідуваній законній меті, відповідно до пункту 2 статті 10 рішення "Тома проти Люксембургу" (Thoma v. Luxembourg), №38432/97, від 29 березня 2001 року, п. 48).

Відтак, з огляду на викладене вище, місцевим судом вірно встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не доведено порушення внаслідок поширення спірної інформації його особистих немайнових прав, свободи чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Крім того, за наведених обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку, що висловлювання в даному випадку третьої/іх осіб/оби, які були "покладені" в основу статей тих чи інших авторів, статті котрих, зокрема, були опубліковані в засобах у мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства "Українські національні новини" на веб-сайті http://www.unn.com.ua у вигляді доступному для публічного ознайомлення є саме оціночним судженням особи чи то осіб, яка/і є безпосереднім/и учасником/ами подій, щодо яких висвітлювалась журналістська діяльність, оскільки, висловлювання такої/их третьої/іх особи/іб не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, та відсутня можливість здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

При цьому, апеляційний суд, враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 зазначає, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Частиною 1 статті 94 Цивільного кодексу України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Водночас, ділова репутація набувається юридичною особою не з моменту створення останньої, а у процесі здійснення нею професіональної чи підприємницької діяльності, внаслідок чого формується позитивна громадська оцінка або широко розповсюджена думка відносно ділових якостей юридичної особи, іміджу, престижу та довіри до його діяльності.

Отже, в силу того, що ділова репутація юридичною особою набувається з часом, юридична особа повинна довести, що поширена відносно неї недостовірна інформація вплинула на сформовану і широко розповсюджену позитивну думку відносно її діяльності.

Позаяк, позивачем не надано жодного документа, з якого б вбачалися ознаки зниження його ділової активності після появи оскаржуваної інформації на веб-сайті відповідача.

Щодо доводів позивача, що при винесенні оспорюваного рішення не надано правової оцінки висновку №9648 лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, в якому вказано, що тексти оспорюваних публікацій містять інформацію стосовно Украероруху, викладені у формі фактичних тверджень та висновку №9649, у якому зазначено, що тексти оспорюваних публікацій містять інформацію негативного характеру про Украерорух, апеляційний суд зазначає, що враховуючи приписи ч.1 ст.104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Так, надані позивачем копії висновків №9648 та №9649 від 15.02.2021 за заявою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України не спростовують обґрунтованості висновків місцевого суду, що відомості (інформація), яка, як про це вказує позивач, не відповідає дійсності, є саме оціночним судженням особи чи то осіб, яка/і є безпосереднім/и учасником/ами подій, щодо яких проводилось журналістське розслідування, а також, що відповідні висловлювання третьої/іх особи/іб не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.

При цьому, не надання місцевим судом правової оцінки вказаним висновкам, з урахуванням ч.2 ст.277 ГПК України, не може бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки не призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, як було зазначено вище додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21 стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "УНН" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Так, у відзиві на позов відповідачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які планує понести відповідач у зв`язку з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу складає 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вірно зазначено місцевим судом, відповідачем подано докази в підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу у встановлений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України строк.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2019 між відповідачем (клієнт) та адвокатом Захарчуком Іваном Анатолійовичем (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір), відповідно до якого адвокат здійснює захист, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту, а клієнт зобов`язується надати для правової допомоги всю необхідну інформацію, яка йому відома, та яка відноситься до справи, представити всі необхідні документи, речі та інші матеріали, які можуть бути у його розпорядженні.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що оплата послуг адвоката за цим договором та компенсація витрат адвоката, здійснених ним для надання правової допомоги за цим договором, проводиться у розмірах, в порядку та на умовах, визначених додатковою угодою до цього договору.

12.02.2021 між клієнтом та адвокатом укладено додаткову угоду №5 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019, відповідно до якої сторони домовилися, що послуги по наданню правової допомоги адвокатом під час розгляду справи №910/240/21 в Господарському суді міста Києва за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" про захист ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною, зобов`язання її спростувати, оцінюються в розмірі 15 000,00 грн, відповідно до п. 2.4 договору про надання правової допомоги і є винагородою (гонораром) адвоката.

10.06.2021 між клієнтом та адвокатом складено акт приймання-передачі наданих послуг № 5 зі змісту якого вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги в рамках надання правничої допомоги щодо представництва інтересів та захисту прав клієнта під час розгляду справи №910/240/21 в Господарському суді міста Києва за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ТОВ "Інформаційне агентство "УНН" про захист ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною, зобов`язання її спростувати.

Пунктом 2 акту приймання-передачі наданих послуг №5 від 10.06.2021 встановлено, що загальна вартість послуг (гонорар) адвоката за цим актом складає 15 000,00 грн відповідно до додаткової угоди №5 від 12.02.2021.

Згідно з п. 3 вищезгаданого акту клієнт не має жодних претензій до якості наданих адвокатом послуг, а сторони підтверджують, що здійснення розрахунків та сплата клієнтом на користь адвоката вартості послуг в повному обсязі повинна відбутися протягом 30 (тридцяти) днів з моменту укладення даного акту у формі, що передбачена чинним законодавством України.

Слід зазначити, що положення ст. 60 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що повноваження адвоката як представника підтверджуються як довіреністю, так і ордером.

Представництво інтересів TOB "Інформаційне агентство "УНН" у справі №910/240/21 здійснював адвокат Захарчук І.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4775 від 13.12.2011), який діяв на підставі виданої TOB "Інформаційне агентство "УНН" довіреності б/н від 19.01.2021.

Як вірно зазначено місцевим судом, доказів сплати відповідачем адвокату Захарчуку І.А. гонорару в сумі 15 000,00 грн не подано. Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Позивачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката та не підтверджено жодними засобами доказування неспівмірність розміру цих витрат.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відповідність заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правову допомогу критеріям, що визначені ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та не вбачає підстав для його зменшення, а тому у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати відповідача на правову допомогу покладаються на позивача в сумі 15 000,00 грн.

Щодо доводів позивача, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 про призначення судового засідання за заявою відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №910/240/21 на 13.07.2021 уповноваженим представником позивача отримано 12.07.2021, проте у зв`язку із встановленням неповного робочого часу, позивач не мав фізичної можливості забезпечити явку свого представника, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч.3, 4 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З матеріалів справи вбачається (а.с. 15, т.2) та позивачем не заперечується належне повідомлення Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про призначення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №910/240/21 до розгляду на 13.07.2021. При цьому, явка сторін судом обов`язковою не визнавалась.

Враховуючи наведене, а також обмеження процесуального строку для ухвалення судом додаткового рішення, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Отже, виходячи з викладеного вище, доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021, прийняті після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є такими що відповідають нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України слід відмовити, а оскаржувані рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/240/21 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/240/21 залишити без змін.

4. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державне підприємство обслуговування повітряного руху України.

5. Матеріали справи №910/240/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 30.11.2021

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік