ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2021 Справа № 914/2300/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Солді і Ко

до відповідача Приватного підприємства Ята Інструменти

про стягнення 8990,42 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Приватним акціонерним товариством Солді і Ко до відповідача Приватного підприємства Ята Інструменти про стягнення 8990,42 грн., з яких 6784,56 грн. основний борг, 250,71 грн. пеня, 678,46 грн. штраф, 375,54 грн. 3% річних та 901,15 грн. інфляційні втрати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Сторони явку представників в судове засідання 28.11.2021р. не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Поштова кореспонденція з копіями ухвал суду надсилалася відповідачу на адресу вказану позивачем у позовній заяві та зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 79066, місто Львів, вулиця Коломийська, будинок 23, квартира 20.

Крім того, поштова кореспонденція з копіями ухвал суду надсилалася відповідачу на поштову адресу вказану позивачем у позовній заяві, а саме: 79035, місто Львів, вулиця Навроцького, будинок 69.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

11.02.2015р. між Приватним підприємством Ята Інструменти (покупець) та Приватним акціонерним товариством Солді і Ко (постачальник) укладено договір поставки №101279-03/15, відповідно до пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 2.1. договору, товар, що є предметом даного договору, передається партіями. Кількість та ціна товару кожної партії, а також його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікаціями (видатковими накладними) постачальника, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктами 4.1. та 4.2. договору передбачено, що ціна товару, що передається за даним договором, установлюється в національній валюті України, згідно прейскурантів постачальника. Загальна ціна договору складається із загальної вартості товару, поставленого по специфікаціях (видаткових накладних), протягом дії договору.

Згідно із пунктами 4.3. та 4.4. договору, оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 100% (сто відсотків) від вартості товару, отриманого за специфікацією (видатковою накладною) протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту одержання товару покупцем. Можлива попередня оплата товару згідно рахунків, виставлених постачальником. Спосіб оплати безготівковий переказ. Форма розрахунків платіжне доручення.

Відповідно до пункту 4.6. договору, на момент оформлення чергової/наступної партії товару, вартість поставленого, але неоплаченого товару не повинна перевищувати 10000 (десять тисяч) гривень.

Пунктами 5.2.5. та 6.2. договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар у розмірі та терміни, встановлені цим договором. Датою поставки товару вважається дата видаткової накладної постачальника, за якою відбулась передача товару покупцю.

Згідно із пунктами 9.2., 13.3. та 13.4. договору, за порушення строку оплати, визначеного пунктом 4.3. даного договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад три дні додатково стягується штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості несплаченого вчасно товару. Сторони досягли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через три роки від дня коли зобов`язання мало бути виконано. Сторони досягли згоди, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 11.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до « 31» грудня поточного року та пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії, жодна із сторін не заявить про намір припинити його дію. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як стверджує позивач у позовній заяві, він на виконання умов договору поставив відповідачу товар за такими видатковими накладними: від 19.01.2018р. №190405 на суму 40,50 грн, від 22.01.2018р. №190345 на суму 254,40 грн., від 22.01.2018р. №190397 на суму 1497,48 грн., від 22.01.2018р. №190411 на суму 412,80 грн., від 22.01.2019р. №190415 на суму 559,32 грн., від 22.01.2019р. №190416 на суму 31,42 грн., від 22.01.2018р. №190417 на суму 1230,60 грн., від 22.01.2018р. на суму 349,02 грн., від 22.01.2018р. №190483 на суму 222,54 грн., від 22.01.2018р. №190484 на суму 160,51 грн., від 22.01.2018р. №190495 на суму 698,65 грн., від 22.01.2018р. №190497 на суму 477,18 грн., від 09.02.2018р. №191098 на суму 34,33 грн., від 09.02.2018р. на суму 132,00 грн., від 09.02.2018р. №191382 на суму 17,36 грн., від 16.04.2018р. №193312 на суму 188,16 грн., від 16.04.2018р. №194383 на суму 663,90 грн., від 16.04.2018р. №194385 на суму 269,88 грн., від 16.04.2018р. №194386 на суму 611,76 грн., від 16.04.2018р. №194387 на суму 660,00 грн., від 16.04.2018р. №194388 на суму 76,80 грн., від 17.04.2018р. №194494 на суму 138,08 грн., від 25.04.2018р. №195024 на суму 22,80 грн., від 02.05.2018р. №195321 на суму 380,76 грн., від 09.07.2018р. №198863 на суму 1009,20 грн., від 09.07.2018р. №198866 на суму 518,40 грн., від 09.07.2018р. №198868 на суму 3628,80 грн., від 17.07.2018р. №199316 на суму 1558,56 грн., від 01.08.2018р. №200235 на суму 372,00 грн., від 01.08.2018р. №200241 на суму 1814,40 грн.

Як зазначено у позовній заяві, станом на 01.01.2018р. дебіторська заборгованість відповідача перед позивачем складала 11997,62 грн., після чого відповідачем товар було частково оплачено в період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. в розмірі 23244,67 грн, відповідно до платіжних доручень: від 16.01.2018р. №288 на суму 9000,00 грн., від 19.01.2018р. №293 на суму 3000,00 грн., від 13.04.2018р. №474 на суму 6115,73 грн., від 09.07.2018р. №626 на суму 3012,14 грн., також як зазначає позивач, відповідачем було повернуто товар на суму 2116,80 грн.

Отже, як зазначає позивач, відповідач зобов`язаний був оплатити вартість товару отриманого за видатковими накладними: від 09.07.2018р. на суму 3628,80 грн. (частково сплачено на суму 3039,60 грн), від 09.07.2018р. на суму 1558,56 грн., від 01.08.2018р. на суму 372,00 грн. та від 01.08.2018 на суму 1814,40 грн.

Тобто, за твердженням позивача, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором становить 6784,56 грн.

Крім того, керуючись умовами договору, а також на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 250,71 грн. пені, 678,46 грн. штрафу, 375,54 грн. 3% річних та 901,15 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 8990,42 грн., з яких 6784,56 грн. основний борг, 250,71 грн. пеня, 678,46 грн. штраф, 375,54 грн. 3% річних та 901,15 грн. інфляційні втрати.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 11.02.2015р. між Приватного підприємства Ята Інструменти (покупець) та Приватним акціонерним товариством Солді і Ко (постачальник) укладено договір поставки №101279-03/15, відповідно до пункту 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт передання позивачем відповідачу товару підтверджується такими видатковими накладними: від 09.07.2018р. №198868 на суму 3628,80 грн., від 17.07.2018р. №199316 на суму 1558,56 грн., від 01.08.2018р. №200235 на суму 372,00 грн. та від 01.08.2018р. №200241 на суму 1814,40 грн.

Тобто, як підтверджується матеріалами справи, у період з 09.07.2018р. по 01.08.2018р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 7373,76 грн.

Позивачем до матеріалів справи долучено такі платіжні доручення: №288 від 16.01.2018р. на суму 9000,00 грн., №293 від 19.01.2018р. на суму 3000,00 грн., №474 від 13.04.2018р. на суму 6115,73 грн. та №626 від 09.07.2018р. на суму 3012,14 грн. Як вбачається із вказаних платіжних доручень, призначенням платежу є «оплата за метизи згідно договору №101279-03/15 від 11.02.2015р.».

Слід зазначити, що порядок здійснення розрахунків за договором передбачено пунктом 4.3. договору, в якому зазначено, що оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 100% (сто відсотків) від вартості товару, отриманого за специфікацією (видатковою накладною) протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту одержання товару покупцем.

При цьому, як встановлено частиною 1 статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже десятиденний строк для оплати товару по накладній від 09.07.2018р. №198868 на суму 3628,80 грн. починається з 10.07.2018р., по накладній від 17.07.2018р. №199316 на суму 1558,56 грн. з 18.07.2018р., по накладних від 01.08.2018р. №200235 на суму 372,00 грн. та від 01.08.2018р. №200241 на суму 1814,40 грн. з 02.08.2018р.

Тобто, враховуючи, що платіжні доручення №288 на суму 9000,00 грн., №293 на суму 3000,00 грн., №474 на суму 6115,73 грн. та №626 на суму 3012,14 грн. містять дати 16.01.2018р., 19.01.2018р., 13.04.2018р. та 09.07.2018р., тому платежі відповідно до вказаних платіжних доручень здійснювались не по накладних, які долучені до матеріалів справи, а по інших накладних за попередній період.

Разом з тим, як вже зазначалося судом, призначенням платежу за вказаними платіжними дорученнями є «оплата за договором», а не «передоплата».

Крім того зі змісту позовної заяви також вбачається, що платежі відповідно до №288 від 16.01.2018р. на суму 9000,00 грн., №293 від 19.01.2018р. на суму 3000,00 грн., №474 від 13.04.2018р. на суму 6115,73 грн. та №626 від 09.07.2018р. на суму 3012,14 грн. здійснювались в рахунок погашення заборгованості, яка існувала станом на 01.01.2018р. та за товар переданий відповідачу за попередній період (з 01.01.2018р. до 09.07.2018р.).

Отже, враховуючи наведене, вищезазначені оплати не зараховуються в рахунок погашення заборгованості, яка виникла на підставі видаткових накладних від 09.07.2018р. №198868, від 17.07.2018р. №199316, від 01.08.2018р. №200235 та від 01.08.2018р. №200241.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, факт передання позивачем відповідачу товару на загальну суму 7373,76 грн. підтверджується такими видатковими накладними: від 09.07.2018р. №198868 на суму 3628,80 грн., від 17.07.2018р. №199316 на суму 1558,56 грн., від 01.08.2018р. №200235 на суму 372,00 грн. та від 01.08.2018р. №200241 на суму 1814,40 грн.

Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, заборгованість відповідача по вказаним видатковим накладним складає 6784,56 грн. Докази сплати вказаної заборгованості по вищезазначених накладних в матеріалах справи відсутні, відзив на позовну заяву відповідач не подав, наявність зазначеної заборгованості не спростував.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 6784,56 грн. є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені норми законодавства, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 250,71 грн. пені, 678,46 грн. штрафу, 375,54 грн. 3% річних та 901,15 грн. інфляційні втрати є також обгрунтовані, у зв`язку з чим ці вимоги підлягають задоволенню.

При поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2043 від 27.07.2021р. на суму 2270,00 грн.

Враховуючи норми статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 2270,00 грн. судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн. суд зазначає таке.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, розмір витрат на професійну правову допомогу адвоката складає 5000,00 грн.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із поданих матеріалів, 11.01.2019р. між Приватним акціонерним товариством «Солді і Ко» (надалі клієнт) та адвокатом Погорілець Романом Васильовичем (надалі адвокат) укладено договір №23162981 про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1. якого адвокат зобов`язується надати професійну правничу (правову) допомогу (здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги) другій стороні клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язуються оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно із пунктами 5.1. та 5.2. договору, формою винагороди за здійснення професійної правничої (правової) допомоги клієнту за цим договором є гонорар. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), порядок його сплати, визначаються сторонами в додатках до цього договору.

Договором від 24.12.2019р. про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 11.01.2019 №23162981 сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 7.1. договору про надання юридичних послуг та викласти його в наступній редакції:

« 7.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом дванадцяти (12) місяців. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить про намір припинити дію договору, договір пролонгується на кожний наступний строк, який складає дванадцять (12) місяців».

Додатковим договором №38763667 від 01.07.2021р. до договору про надання правової допомоги від 11.01.2019 №23162981 сторони погодили порядок оплати гонорару адвоката за надання правової допомоги клієнту у господарській справі за позовом ПрАТ «Солді і Ко» до ПП «Ята Інструменти» про стягнення заборгованості за договором поставки №101279-03/15 від 11.02.2015р.

Адвокат відповідно до вищезазначеного договору зобов`язується здійснити надання правової допомоги клієнту в судовому розгляді справи Господарським судом Львівської області, а саме:

- здійснення правового аналізу документів, в тому числі і документів, поданих клієнтом, надання консультацій з даного предмету спору;

- підготовка процесуальних та інших документів;

- представництво та захист інтересів клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Львівської області);

3а погодженням адвоката з клієнтом, враховуючи складність справи, кваліфікацію, досвід і завантаженість адвоката, розмір гонорару за надання правової допомоги становить 5000,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до акту наданої правової допомоги від 15.07.2021р., що підписаний між клієнтом та адвокатом, адвокат надав правову допомогу відповідно до додаткового договору від 01.07.2021р. N38763667 до договору про надання правової допомоги від 11.01.2019р. №23162981 згідно з розрахунком розміру гонорару адвоката за надання правової розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 2797 від 02.08.2021р., яке долучене з заявою про розгляд справи без участі сторін (вх. № 18614/21 від 10.08.2021р.), Приватне акціонерне товариство «Солді і Ко» сплатило адвокату Погорілець Роман Васильович 5000,00 грн. гонорару згідну договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ознайомившись поданими позивачем доказами, оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є обгрунтованими, відповідають критерію розумності та підтвердженні матеріалами справи, відтак підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Заперечень щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не подано.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позов у даній справі слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства Ята Інструменти (79066, місто Львів, вулиця Коломийська, будинок 23, квартира 20, ідентифікаційний код 38763667) на користь Приватного акціонерного товариства Солді і Ко (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28/2, ідентифікаційний код 23162981) 6784,56 грн. основного боргу, 250,71 грн. пені, 678,46 грн. штрафу, 375,54 грн. 3% річних, 901,15 грн. інфляційних втрат, 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.12.2021р.

Суддя Петрашко М.М.