ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. м. Київ

Справа № 911/496/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Жиглій А.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства споживчої кооперації "Рубін" про визнання статуту в новій редакції недійсним, за участю представників від:

позивача - ОСОБА_1, Гольдарб Я.Ю. (ордер серії АА №1144212 від 04.10.2021);

відповідача - Твердохліб М.В. (ордер серії КС №383715 від 17.03.2021)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Підприємства споживчої кооперації "Рубін" (далі - ПСК "Рубін") про визнання недійсним статуту в новій редакції від 30.07.2020.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що є учасником ПСК "Рубін", а статут підприємства у відповідній редакції порушує її права та не відповідає чинному законодавству (т.1 а.с.1-9).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2021: відкрито провадження у справі за поданим позовом; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 14:00 24.03.2021; встановлено строк для подання відповідачем відзиву (т.1 а.с.48-49).

Копія вказаної ухвали суду отримана відповідачем - 24.02.2021, а позивачем в особі представника - 26.02.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№295, 287 (т.1 а.с.51-52).

16.03.2021 від відповідача, з дотриманням строку, встановленого судом, надійшов відзив на позовну заяву (здано для відправлення відділенню зв`язку 12.03.2021), у якому відповідач проти заявленого позову заперечує у повному обсязі (т.1 а.с.53-61).

Відхиляючі заявлені вимоги, відповідач посилається на те, що:

- позивачці повідомлено про можливість ознайомлення із проектом статуту, копію якого їй вручено особисто 27.07.2020;

- 30.07.2020 позивачка з представником прибула за місцем проведення загальних зборів, проте відмовилась реєструватись та покинула приміщення, де мали проводитись загальні збори до початку їх проведення, отже, права її не порушені;

- нова редакція статуту відповідає вимогам законодавства та не порушує права та законні інтереси позивача у даній справі.

Окрім цього, відповідач у відзиві вказав, що Господарським судом Київської області розглядається справа №911/2675/20 за позовом ОСОБА_1 до ПСК "Рубін" про визнання недійсними рішень загальних зборів, оформлених протоколами від 30.07.2020, 14.08.2020, у якій позивачкою змінено підстави позову і заявлені вимоги про визнання недійсним рішення, яким затверджено спірну редакцію статуту.

23.03.2021 позивачкою, до встановлення судом строку, подано відповідь на відзив, у якій позивачка спростовує твердження відповідача та посилається на невідповідність статуту нормам Закону України "Про кооперацію", ЦК України та ГК України (т.1 а.с.92-95).

24.03.2021 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу підготовчого засідання, якою: прийнято відповідь на відзив, подану до встановлення строку для її подання судом; встановлено строк відповідачу для подання заперечення; підготовче засідання відкладено на 11:20 16.04.2021 (т.1 а.с.99-100).

15.04.2021 від відповідача, з пропущенням встановленого судом строку, надійшли заперечення, відповідно до яких відповідач спростовує твердження позивача та вказує, що статут підприємства відповідає чинному законодавству, а позивач, як учасник підприємства, має право звернутись до директора підприємства щодо приведення положень статуту у відповідність до законів України (т.1 а.с.105-114).

16.04.2021 позивачкою подано заяву про зміну підстав позову, якою фактично доповнено підстави позову посиланням на те, що спірний статут не відповідає Програмі подальшого реформування споживчої кооперації України, затвердженої постановою ХХІ (позачергового) з`їзду споживчої кооперації України від 04.10.2012, ст.8 Закону України "Про споживчу кооперацію в державі" та ч.5 ст.62 Закону України "Про споживчу кооперацію" (т.1 а.с.119-122).

Ухвалою, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 16.04.2021, судом: продовжено строк для подання заперечень та прийнято відповідні заперечення; прийнято заяву про зміну підстав позову та встановлено строк відповідачу для подання заперечень щодо такої заяви - протягом 7 днів з дня отримання її копії (т.1 а.с.135-136).

Ухвалою від 16.04.2021 судом зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/2675/20 за позовом ОСОБА_1 до ПСК "Рубін" про визнання недійсним рішення позачергових зборів засновників ПСК "Рубін", оформлених протоколом позачергових зборів засновників ПСК "Рубін" від 30.07.2020, та визнання недійсним рішення загальних зборів засновників підприємства, оформлених протоколом від 14.08.2020 (т.1 а.с.138-140).

Ухвалою від 30.08.2021 провадження у даній справі поновлено та призначено проведення підготовчого засідання на 14:00 15.09.2021 (т.1 а.с.159-161).

Копія вказаної ухвали отримана позивачем - 03.09.2021, а відповідачем - 05.09.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №529, №510 (т.1 а.с.194-195).

15.09.2021 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову (т.1 а.с.163-173). У поданій заяві позивач фактично в якості підстав заявленого позову вказує, що спірний статут суперечить ч.5 ст.62, ст.99,100 ГК України, ч.3 ст.3, ст.ст.4,8,12,13,15,19,20,21,26 Закону України «Про кооперацію».

15.09.2021 відповідачем подано заяву про залучення до участі у даній справі третіх осіб на стороні відповідача засновників ПСК "Рубін": Фастівського районного споживчого товариства, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1 а.с.185-187).

15.09.2021 судом постановлено ухвали, що занесені до протоколу підготовчого засідання, якими: прийнято заяву позивача про зміну підстав позову; встановлено відповідачу строк для подання заперечень щодо заяви позивача про зміну підстав позову; відкладено вирішення питання щодо залучення третіх осіб до виконання вимог ч. 1 ст. 51 ГПК України щодо надання доказів направлення копії заяви про залучення третіх осіб таким особам; в підготовчому засіданні оголошено перерву до 12:30 24.09.2021 (т.1 а.с.189-192).

Приймаючи заяву про зміну підстав позову, суд виходив з того, що позивачу належить право на зміну підстав заявленого позову, яке ним реалізовано у строк, встановлений ч.3 ст. 46 ГПК України - до закінчення підготовчого засідання та надано докази направлення поданої заяви іншому учаснику.

20.09.2021 позивачем подано заперечення щодо залучення у даній справі в якості третіх осіб учасників ПСК "Рубін" (т.2 а.с.1-2).

24.09.2021 від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну підстав позову (т.2 а.с.3-21), у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Відхиляючи заявлені вимоги, відповідач вказує, що ПСК «Рубін» є господарською організацією, частка у майні якої належить позивачці, що наділена правом участі в управлінні цим підприємством, отримання певної частки його прибутку та активів у разі його ліквідації та іншими правами згідно із законом та статутом підприємства. При цьому, як вказує відповідач, статут підприємства відповідає волі засновників та чинному законодавству, а також положення спірної редакції статуту в більшій своїй частині відповідають положенням статуту в редакції 03.06.2008, який позивачка не оспорювала (т.2 а.с.3-21).

24.09.2021 судом постановлено ухвали, що занесені до протоколу підготовчого засідання, якими: відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача інших учасників ПСК "Рубін"; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14:00 06.10.2021 (т.1 а.с.105-107).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про залучення в якості третіх осіб учасників ПСК «Рубін» на підставі ст.50 ГПК України, суд виходив з того, що рішення у даній справі не може бути безпосередньою підставою для виникнення прав та обов`язків у таких осіб щодо позивача або відповідача. При цьому, відповідачем у даній справі є ПСК «Рубін», рішення якого в особі його вищого органу - загальних зборів таких засновників оспорюється.

05.10.2021 від позивача надійшли заперечення на відзив на заяву про зміну підстав позову, в яких позивачка вказала, що відповідачем разом із відзивом на заяву про зміну підстав позову подано нові докази, зокрема, витяг з постанови зборів уповноважених членів Фастівського районного споживчого товариства №5 від 03.06.2008, який не відповідає витягу, отриманому нею в архівного відділі Фастівської міської ради. Також у запереченнях позивачка вказує, що відповідач не спростував доводів, викладених у заяві про зміну підстав позову (т.2 а.с.109-110).

06.10.2021 від відповідача надійшла заява про стягнення судових витрат, відповідно до якої відповідач просить суд покласти витрати відповідача на надання правничої допомоги у розмірі 8 300грн на позивачку (а.с.118).

06.10.2021 судом постановлено ухвали, що занесені до протоколу підготовчого засідання, якими: прийнято заперечення позивача на відзив на заяву про зміну підстав позову та встановлено відповідачу строк для подання відповіді на такі заперечення - 5 днів з моменту отримання заперечень; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12:30 05.11.2021 (т.2 а.с.133-135).

18.10.2021 від відповідача надійшли пояснення на заперечення позивача, у яких відповідач вказує, що наданий витяг з постанови №5 від 03.06.2008 зборів уповноважених Фастівського районного споживчого товариства відповідає вимогам стандарту та містить лише частину відповідного документа (т.2 а.с.138-140).

В судовому засіданні 05.11.2021 оголошено перерву до 15:45 24.11.2021, про що прийнято ухвалу, занесену до протоколу судового засідання (т.2 а.с.149-152).

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити; відповідач щодо заявлених вимог заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до протоколу №1 від 03.06.2008 засновників ПСК «Рубін» вирішено створити ПСК "Рубін" (т.1 а.с.13-14).

З протоколу вбачається, що засновники вирішили:

- відповідне підприємство створити у складні засновників: однієї юридичної особи (Фастівського районного споживчого товариства) та семи фізичних осіб - громадян України ( ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) та затвердити його статут;

- створити статутний капітал підприємства у розмірі 436200грн, який розподіляється наступним чином: Фастівське районне споживче товариство - 109 050грн; ОСОБА_4 - 97162грн; ОСОБА_1 - 83 607грн; ОСОБА_2 - 99 268грн; ОСОБА_5 - 16 323грн; ОСОБА_3 - 21 149грн; ОСОБА_6 - 3 839грн; ОСОБА_7 - 5 802грн.

Як вбачається з відповідного протоколу, до статутного капіталу ПСК «Рубін» передбачено внесення майна засновників, яке попередньо виділено із майна Фастівського районного споживчого товариства відповідно до рішення зборів уповноважених членів районного споживчого товариства від 03.06.2008 про передачу паїв (часток) (т.2 а.с.79-80, 116). При цьому, посилання позивачки на невідповідність копії вказаної постанови оригіналу суд не приймає до уваги, оскільки фактично позивачем та відповідачем надані не повні копії такого документа, а витяги з різних його частин, тому вони не є ідентичними.

12.08.2008 зареєстровано статут ПСК "Рубін", затверджений на вищевказаних зборах (т.1 а.с.15-21).

На позачергових зборах засновників ПСК «Рубін», проведених 30.07.2020, прийнято рішення, оформлене протоколом №30/07/2020 (а.с.34-37) щодо затвердження нової редакції статуту (т.1 а.с.22-33), дійсність якої є предметом розгляду у даній справі.

При цьому, дійсність рішень відповідних загальних зборів є самостійним об`єктом оскарження за позовом ОСОБА_1 до ПСК «Рубін» у справі №911/2675/20. Відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, у вказаній справі у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПСК «Рубін» щодо визнання недійсним рішення позачергових зборів засновників ПСК «Рубін» від 30.07.2020 відмовлено. Поряд з цим, як вказано у відповідному рішенні, дійсність нової редакції статуту, який затверджено рішенням таких зборів засновників, не була предметом розгляду у відповідній справі з урахуванням подання самостійного позову щодо визнання недійсним такої редакції статуту у справі № 911/496/21.

Так, дійсність такої редакції статуту є предметом розгляду у даній справі.

Оспорюючи відповідність чинному законодавству положень статуту ПСК «Рубін», позивачка вказує на невідповідність їх нормам Законів України «Про кооперацію», «Про споживчу кооперацію», ГК України, актам Укоопспілки. Разом з тим, відповідні твердження позивачки є помилковими, а відповідних висновків позивачка дійшла без урахування аналізу порядку та способу створення відповідного підприємства, видів його діяльності, правового статусу і форми господарювання, що призвело до хибних висновків, що статут такого підприємства не відповідає чинному законодавству.

Як встановлено ст.80 ЦК України (в редакції, чинній на момент створення ПСК «Рубін»), юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. При цьому, згідно ч.2 такої статті, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Так, як унормовано ч.2 ст.81 ЦК України юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. При цьому, як вказано у ч.2 такої статті, товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві; товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі.

В силу ч.1 ст.85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню, що визначено ст.86 ЦК України.

Поряд з цим, як визначено ч.1 ст.84 ЦК України, товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи.

В силу ст.113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками, а у відповідності з ч.1 ст.163 ЦК України виробничим кооперативом - добровільне об`єднання громадян на засадах членства для спільної виробничої або іншої господарської діяльності, яка базується на їхній особистій трудовій участі та об`єднанні його членами майнових пайових внесків при цьому, статутом кооперативу та законом може бути передбачено участь у діяльності виробничого кооперативу на засадах членства також інших осіб.

Як визначено ч.1 ст.62 ГК України, підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Залежно від форм власності, передбачених законом, згідно ч.1 ст.63 ГК України, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи); підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності); комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади; державне підприємство, що діє на основі державної власності; підприємство, засноване на змішаній формі власності (на базі об`єднання майна різних форм власності); спільне комунальне підприємство, що діє на договірних засадах спільного фінансування (утримання) відповідними територіальними громадами - суб`єктами співробітництва; інші види підприємств, передбачених законом.

В силу чч.3,4,5 ст.63 ГК України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні (один засновник, статутний капітал не поділений на частки/паї) та корпоративні (два або більше засновників, шляхом об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності). При цьому, корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Згідно ч.2 ст.93 ГК України підприємствами колективної власності є, зокрема, підприємства споживчої кооперації.

Як визначено ч.2 ст.111 ГК України, первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самоврядна організація громадян, які на основі добровільності членства, майнової участі та взаємодопомоги об`єднуються для спільної господарської діяльності з метою колективного організованого забезпечення своїх економічних і соціальних інтересів. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні.

В свою чергу, споживчі товариства, що унормовано ч.7 такої статті можуть утворювати для здійснення своїх статутних цілей підприємства, установи та інші суб`єкти господарювання відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів. Поряд з цим, згідно ч.8 відповідної статті підприємствами споживчої кооперації визнаються унітарні або корпоративні підприємства, утворені споживчим товариством (товариствами) або спілкою (об`єднанням) споживчих товариств відповідно до вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів з метою здійснення статутних цілей цих товариств, спілок (об`єднань).

Як визначено ст.1 Закону України «Про кооперацію», кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Відповідно до ст.2 такого Закону:

- кооперативом є юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування;

- виробничим кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку;

- обслуговуючим кооперативом є кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності; обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу;

- споживчим кооперативом (споживчим товариством) є кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів;

При цьому, споживче товариство (споживчий кооператив), як визначено ст.5 Закону України «Про споживчу кооперацію» (в редакції закону, чинній на момент створення ПСК «Рубін»), є первинною ланкою споживчої кооперації - самостійною, демократичною організацією громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги за місцем проживання або роботи об`єднуються для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану.

В силу ч.2 ст.5 такого Закону основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначається порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов`язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Отже, така юридична особа як кооператив (виробничий, споживчий/споживче товариство, обслуговуючий), утворюється шляхом добровільного об`єднання осіб, переважно для задоволення потреб своїх членів, за виключенням виробничого - який утворюється для спільної діяльності таких членів - виробничої чи господарської. При цьому, для виробничого кооперативу обов`язковою є трудова участь члена кооперативу.

Поряд з цим, як вбачається із статуту ПСК «Рубін», така особа створена юридичною та фізичними особами шляхом об`єднання їх майна, яке попередньо виділяється в натурі, отже, до створення відповідного підприємства повинно мати статус майна саме відповідних засновників.

Таке майно, передане засновниками, як вбачається з ст.2 статуту ПСК «Рубін», з моменту його створення стало власністю підприємства. Як визначено ст.4 статуту, для забезпечення статутної діяльності підприємства його засновники у порядку, передбаченому статутом, формують статутний капітал, розмір якого формується за рахунок паїв (часток), що належать членам (пайовикам) в майні Фастівського районного споживчого товариства та виділяються в натурі для створення підприємства споживчої кооперації. При цьому, п.4.4 статуту СПК «Рубін» визначено, що засновники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі підприємства.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про кооперацію» (в редакції, чинній на момент створення) метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Основними завданнями кооперації, в силу відповідної норми, є: підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб`єктів господарювання; залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах; сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства.

Споживча кооперація в Україні, як установлено ст.1 Закону України «Про споживчу кооперацію», - це добровільне об`єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Вона здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє соціальному і культурному розвитку села, народних промислів і ремесел, бере участь у міжнародному кооперативному русі.

Як визначено ст.2 Закону України «Про споживчу кооперацію», діяльність споживчої кооперації будується на принципах добровільності, членства, демократизму, соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва, вільного господарського функціонування на основі ринкових відносин.

Метою створення, завданням та предметом діяльності ПСК «Рубін», про що вказано у ст.2 статуту, є задоволення потреб у товарах, роботах, послугах членів споживчої кооперації, інших громадян, підприємств, організацій на основі ефективного використання у процесі господарської діяльності фінансових, матеріальних, трудових ресурсів, одержання прибутку для наступного розподілення між засновниками підприємства.

Отже, фактично вбачається, що станом на момент створення ПСК «Рубін» та затвердження статуту, така юридична особа, з урахуванням порядку та способу її створення, порядку формування статутного капіталу, мети діяльності, компетенції органів, зобов`язань та прав засновників тощо не є кооперативною організацією (кооперативом, виробничим кооперативом, обслуговуючим кооперативом, споживчим кооперативом).

Поряд з цим, як вбачається із матеріалів справи, Фастівське споживче товариство є організацією споживчої кооперації, яка, як передбачено ч.2 ст.11 Закону України «Про споживчу кооперацію», має право створювати (реорганізовувати, ліквідовувати) для здійснення своїх статутних завдань будь-які підприємства, установи, організації, біржі, комерційні банки, фінансово-розрахункові центри, страхові товариства та інші об`єкти, діяльність яких не суперечить законам України; вступати як засновники або учасники до господарських товариств, спільних підприємств, асоціацій та інших об`єднань для розв`язання господарських і соціальних завдань.

Саме відповідне право такої особи - споживчого товариства реалізовано при створенні ПСК «Рубін», у якому відповідна особа виступила одним із засновників нарівні із вищевказаними фізичними особами, у т.ч. позивачкою, які об`єднують своє власне майно для створення відповідного підприємства.

З огляду на зазначене, є помилковим застосування до статуту такого підприємства норм Закону України «Про споживчу кооперацію», «Про кооперацію», в частині, у якій вони регулюють діяльність кооперативних організацій.

Так, позивачка вказує на невідповідність статуту ПСК «Рубін» ст.8 Закону України «Про кооперацію», відповідно до якої статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність і має містити визначені у такій нормі відомості, а також положенням ч.5 ст.62 ГК України, відповідно до якої підприємство не має у своєму складі інших юридичних осіб. При цьому, позивачка посилається на п.1.1. статуту ПСК «Рубін» в частині визначення, що засновником підприємства є Фастівське районне споживче товариство.

Посилаючись на ст.8 вищевказаного Закону, позивачка також вказує, що статутом відповідача в оспорюваній редакції не визначено форми участі членів кооперативу в його діяльності, порядку об`єднання майна.

Однак, ПСК «Рубін» не є кооперативом, тому зміст його статуту не може визначатись ст.8 вказаного закону, окрім того, із змісту відповідного пункту статуту вбачається, що Фастівське районне споживче товариство не входить до складу такого підприємства, а є лише одним із його засновників.

Відповідно до п.1.2 статуту ПСК «Рубін» в оспорюваній позивачем редакції, затвердженій рішенням зборів засновників, які відбулись 30.07.2020, підприємство є юридичною особою керується у своїй діяльності Господарським та Цивільним кодексами України, іншими законодавчими актами України, рішеннями загальних зборів членів Фастівського РайСТ, зборів засновників підприємства та цим статутом, має відокремлене майно, самостійний баланс, фірмовий бланк, печатку та штамп з найменуванням, поточний валютний та інші рахунки в установах банків, діє на принципах повного господарського розрахунку.

Такий пункт статуту, на думку позивача, суперечить ст.6 Закону України «Про кооперацію», якою визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Позивачка обґрунтовано вважає, що Фастівське районне споживче товариство є первинною ланкою системи кооперації - споживчим товариством, яке делегувало вищим ланкам системи кооперації прийняття актів, обов`язкових для виконання всіма кооперативними організаціями. Поряд з цим, ПСК «Рубін» не є певною ланкою в системі кооперативних організацій, а є підприємством, що створено за участю такого засновника як Фастівське районне споживче товариство.

У відповідності до п. 2.1 статуту ПСК «Рубін» в оспорюваній позивачем редакції, метою діяльності підприємства є задоволення потреб членів споживчої кооперації, інших громадян, підприємств, установ, організацій у товарах, роботах, послугах на основі ефективного використання в процесі господарювання фінансових, матеріальних і трудових ресурсів, одержання прибутку та наступного розподілу між засновниками підприємства.

Позивачка вважає, що такий пункт статуту суперечить ст.3 Закону України «Про кооперацію», яка визначає, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Однак, як вже вказувалось, ПСК «Рубін» не є кооперативом, тому застосування відповідних положень Закону до його статуту безпідставне, так само і ст.8 такого Закону, яка визначає, що статут кооперативу має містити вичерпний перелік видів його діяльності. Отже, посилання позивачки на те, що п.2.2. статуту ПСК «Рубін» в редакції рішення загальних зборів від 30.07.2020 не відповідає такій нормі не може бути підставою для визнання недійсним таких положень статуту відповідача.

Позивачка вказує на невідповідність п.3 статуту ПСК «Рубін» у спірній редакції, посилаючись на ст.19 Закону України «Про кооперацію», що дає визначення майну кооперативу та джерелам його формування та відносить до джерел формування майна кооперативу: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством.

В силу такої норми: кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом; володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Поряд з цим, п.3 статуту ПСК «Рубін» визначено, що майно підприємства становлять основні засоби (нерухоме майно, виробничі та невиробничі фонди), товари, матеріали, грошові кошти, інші цінності, які внесені засновниками підприємства до статутного капіталу підприємства, так і придбані в процесі господарської діяльності, які відображаються у самостійному балансі підприємства.

Таким пунктом статуту передбачено, що у випадку, якщо засновниками вносяться до статутного капіталу основні засоби, товари, матеріали або інші цінності, оцінка їх вартості проводиться засновниками у відповідності до закону та оформлюється протоколом, рішенням зборів засновників та актом приймання-передачі; засновники можуть передавати підприємству власні основні засоби в оренду. При цьому, основні засоби лишаються у власності відповідного засновника.

Згідно п. 3.2 статуту джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески; доходи, одержані від господарсько-фінансової діяльності; безоплатні або благодійні внески, пожертвування організацій, підприємств і громадян; кредити банків та інших кредиторів; придбання майна на підставі цивільно-правових угод; інші джерела, не заборонені законодавством України.

При цьому, позивачка вважає, що відповідні положення статуту порушують права засновників в частині добровільного внесення майна.

Однак, суду не надано доказів того, що рішення про створення ПСК «Рубін» від 03.06.2008 та внесення внесків засновниками, зокрема, позивачкою у справі прийнято за відсутності її волі на це.

Окрім того, ст.19 вищезазначеного Закону надає визначення саме майну такої юридичної особи як кооператив та порядку формування відповідного майна, а ПСК «Рубін» не є юридичною особою відповідного типу.

Пунктом 4 статуту ПСК «Рубін» визначено розмір і порядок формування статутного капіталу та інших фондів підприємства. Позивачка вважає, що відповідний пункт суперечить ст.20 Закону України «Про кооперацію».

Так, п.4.1 такого статуту визначено, що для забезпечення статутної діяльності підприємства його засновники у порядку, передбаченому статутом, формують статутний капітал, резервний (страховий), пайовий та інші фонди.

Згідно п. 4.2 статуту, розмір статутного капіталу становить 436 200грн та поділяється таким чином: 25% статутного капіталу в сумі 109 050грн належить Фастівському РайСТ, 75% статутного капіталу в сумі 327 150грн належить фізичним особам засновникам, а саме: ОСОБА_2 - 25% статутного капіталу у розмірі 107 429,50грн; ОСОБА_3 - 5% статутного капіталу у розмірі 21 149грн; ОСОБА_1 - 21% статутного капіталу у розмірі 93 248; ОСОБА_4 - 24% статутного капіталу у розмірі 105 323,50грн

Таким пунктом статуту передбачено, що внески до статутного капіталу підприємства засновники вносять майном, яке передається за актом приймання-передачі відповідно до ідеальної частки у праві власності в спільному подільному майні Фастівського РайСт, визначеної за рішенням зборів членів Фастівсьького РайСТ та грошима. При цьому, частина статутного капіталу, що підлягає сплаті в грошах відповідно до визначених розмірів має бути внесена протягом року діяльності підприємства. Також, п.4.4. статуту визначено право засновників збільшити або зменшити розмір статутного капіталу, а п.4.5 установлено, що підприємство може створювати фонди, необхідні для його діяльності; назви фондів, порядок їх формування і використання визначається зборами засновників підприємства.

Між тим, відповідні пункти статуту ПСК «Рубін» не можуть суперечать ст.20 Закону України «Про кооперацію», оскільки така норма є спеціальною і визначає порядок формування фондів кооперативної організації - обслуговуючого, виробничого, споживчого кооперативу, якою не є ПСК «Рубін» Так, відповідна норма визначає, що для забезпечення статутної діяльності кооперативу формується пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди. З цих же підстав, не можна визнати обґрунтованими висновки позивачки щодо невідповідності такого пункту постанові 18 позачергового з`їзду споживчої кооперації України від 19.12.2000, якою затверджена програма розмежування і закріплення власності в споживчій кооперації України.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про кооперацію» визначена компетенція вищого органу управління кооперативу - загальних зборів членів кооперативу, зокрема, щодо прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Позивачка посилається на відповідну норму, вказуючи, що п.5.1 статуту у спірній редакції такій нормі суперечить.

Так, в силу п.5.1 статуту ПСК «Рубін» підприємство є юридичною особою за законодавством України, має право від свого імені укладати договори, контракти в т.ч., договори купівлі-продажу, обміну, підряду, оренди, суборенди, доручення, застави, страхування майна, перевезень, зберігання, комісії та інші не заборонені чинним законодавством; набувати майнові та немайнові права, нести відповідальність, бути позивачем і відповідачем в судових справах.

Однак, відповідний пункт, який фактично визначає цивільну правосуб`єктність ПСК «Рубін», не встановлює компетенції його вищого органу - загальних зборів засновників та не має відповідати вищевказаній нормі, що визначає компетенцію вищого органу юридичної особи іншого типу.

Окрім того, відповідно до п.10.6 статуту ПСК «Рубін», який фактично визначає компетенцію зборів засновників - вищого органу відповідача віднесено прийняття рішень, про продаж, безоплатну передачу основних засобів, а також про передачу основних засобів в заставу та списання дебіторської заборгованості згідно з законодавством.

Посилання позивачки на обмеження прав засновників п.6.1 статуту, який на її думку не відповідає ст.99 ГК України та ст.12 Закону України «Про кооперацію», необґрунтовані з наступних підстав.

Як визначено пп.6.1, 6.2 статуту ПСК «Рубін» у спірній редакції, засновники підприємства мають право брати участь в управлінні справами підприємства в порядку, визначеному в статуті підприємства; на отримання частки прибутку (дивідендів) у разі його перебування у складі засновників протягом 2 років. Поряд з цим, статутом у відповідній частині передбачено, що за рішенням загальних зборів підприємства визначається частка прибутку за звітний рік, яка спрямовується на виплату дивідендів за визначеною формулою.

Поряд з цим, ст.99 ГК України визначені права та обов`язки членів саме кооперативної організації - виробничого кооперативу, якими не є засновники ПСК «Рубін». Так, відповідно до вказаної норми, основними правами членів виробничого кооперативу є: участь в управлінні кооперативом, право голосу на загальних зборах членів кооперативу, право обирати і бути обраним в органи управління кооперативом; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та частки доходу на пай; одержання достовірної та повної інформації про фінансово-господарську діяльність кооперативу; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і строки, визначені його статутом.

Статтею 12 Закону України «Про кооперацію» також визначені основні права члена кооперативу і відповідна норма не розповсюджує свою дію на засновників ПСК «Рубін», яке не є кооперативом.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про кооперацію» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення зборами засновників про затвердження спірної редакції статуту), на яку посилається позивачка, обґрунтовуючи доводи щодо невідповідності статуту, кооперативні виплати - частина доходу, що розподіляється за результатами фінансового року між членами кооперативу пропорційно їх участі в господарській діяльності кооперативу у порядку, визначеному рішенням вищого органу управління кооперативу.

Натомість п.6.1.2 статуту ПСК «Рубін» визначає порядок отримання частки прибутку та її визначення, який не залежить від участі у господарській діяльності засновника, а визначається виходячи з частки у статутному капіталі.

Однак, такий порядок не може суперечити вищевказаній нормі, яка є спеціальною та розповсюджує свою дію саме на таку юридичну особу як кооператив, яким не є відповідач.

В силу п.8.1 статуту ПСК Рубін» в оспорюваній редакції передбачає порядок та черговість скликання зборів засновників підприємства. Зокрема, відповідним пунктом установлено, що збори засновників скликаються не рідше одного разу на рік, а позачергові збори можуть скликатись директором або за ініціативи засновників підприємства, які в сукупності володіють часткою у статутному капіталі більш ніж 50% (в подальшому ініціативна група). Як визначено зазначеним пунктом статуту, засновники надсилають директору лист з вимогою скликати та провести збори, з переліком орієнтованих питань, а директор протягом 3 календарних днів зобов`язаний призначити дату позачергових зборів та провести збори засновників протягом 10-календарних днів.

Також, статутом передбачено, що про дату і час проведення та порядок денний зборів засновники мають бути повідомленні не пізніше ніж за 5 календарних днів до призначеного строку їх проведення. При цьому, якщо протягом 3 календарних днів директор не скликає збори, з четвертого дня та впродовж наступних 10 календарних днів вони мають бути скликані та проведені ініціативною групою.

Позивачка вважає, що вказаний пункт статуту суперечить ст.15 Закону України «Про кооперацію» та ч.ч.3,4 ст.102 ГК України, оскільки передбачає скликання зборів ініціативною групою та зменшує строк скликання, а також строк повідомлення про дату, час, місце проведення та порядок денний зборів.

Так, відповідно до ст.15 Закону України «Про кооперацію»:

- про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення;

- позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів; спостережної ради; ревізійної комісії (ревізора); органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є;

- позачергові загальні збори членів кооперативу повинні бути скликані протягом 20 днів з дня надходження такої вимоги.

Згідно ч.3 ст.102 ГК України загальні збори членів кооперативу проводяться щорічно після закінчення фінансового року; вони можуть скликатися також у будь-який час за рішенням правління (голови) кооперативу чи з ініціативи не менш як третини членів кооперативу, якщо інше не передбачено статутом.

Однак, вищевказані норми регулюють діяльність кооперативу, але не розповсюджують свою дію на відповідача, що не є кооперативною організацією.

В силу п.8.3 статуту у спірній редакції визначено порядок прийняття рішень зборами засновників ПСК «Рубін», відповідно до якого рішення зборів засновників є прийнятним, якщо за нього проголосували засновники, які взяли участь у роботі зборів і володіють у сукупності часткою більш як 50% у статутному капіталі підприємства.

Порядок прийняття рішень, на який посилається позивач, мотивуючи те, що вищенаведений пункт статуту є недійсним, та який визначено ст.15 Закону України «Про кооперацію», стосується прийняття рішень саме кооперативною організацією, і не може бути застосований до відповідача.

Так, як визначено ст.15 Закону України «Про кооперацію», рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу, а з інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

В силу ч.4 ст.102 ГК України загальні збори правомочні приймати рішення, якщо на них присутні більше половини членів виробничого кооперативу; рішення з питань, зазначених у частині першій цієї статті, приймаються більшістю голосів загальної кількості членів кооперативу.

Відповідно до п.6.1.4 статуту ПСК «Рубін» в оспорюваній редакції, передбачено право засновників за рішенням зборів засновників одержувати інформацію про фінансово-господарську діяльність підприємства.

Позивачка вказує, що відповідний пункт статуту суперечить ст.12 Закону України «Про кооперацію», згідно якої до прав членів кооперативу належить право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Окрім того, позивачка вважає, що такий пункт статуту не відповідає ст.99 ГК України, що визначає, зокрема, право члена кооперативу на одержання достовірної та повної інформації про фінансово-господарську діяльність кооперативу.

Разом з тим, засновник ПСК «Рубін» не є членами кооперативу, тому їх права не визначаються положеннями вищенаведених норм, у зв`язку з чим тому посилання позивачки на те, що статут ПСК «Рубін» у наведеній частині має відповідати таким нормам помилкові.

Так, оскільки ПСК «Рубін» з урахуванням порядку та способу створення відповідного підприємства, не є кооперативом відповідні норми не розповсюджують свою дію на такого суб`єкта.

Відповідно до п.16.3 статуту ПСК «Рубін» засновник може бути виключений зі складу засновників за рішенням загальних зборів підприємства у разі не виконання вимог статуту (п. 6.2), а в силу п.16.4 такого статуту засновник , який систематично не виконує або виконує неналежним чином зобов`язання, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей підприємства, може бути виключений зі складу засновників підприємства на підставі прийнятого рішення зборів засновників.

Статут ПСК «Рубін» у відповідній частині не має відповідати ст.13 Закону України «Про кооперацію», як помилково вважає позивач.

Так, ст.13 Закону України «Про кооперацію» визначені підстав для припинення членства в кооперативі, однак, положення відповідної норми не розповсюджують свою дію на інших юридичних осіб, окрім кооперативів, тому їх застосування до відповідача хибне.

Згідно п. 16.5 статуту ПСК Рубін в оспорюваній редакції при виході засновника йому повертається частка у статутному капіталі виключно у грошовій формі та частина прибутку, яка одержана підприємством у звітному році по день виплати внеску, пропорційно частці засновника у статурному капіталі підприємства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік в якому він вийшов з підприємства і в строк до 12 місяців з дня виходу. У разі наявності у складі основних засобів (будівлі, споруди, незавершеного будівництва, обладнання, земельної ділянки тощо) за рішення зборів засновників директор підприємства призначає незалежну експертну оцінку для визнання дійсної ринкової вартості майна підприємства на день виходу засновника з підприємства та для визначення розміру частки засновника, яка підлягає виплаті засновнику у зв`язку з його виходом із підприємства.

Позивачка вважає наведений пункт статуту в частині, що визначає порядок повернення частки у статутному капіталі при виході засновника ПСК «Рубін» лише у грошовій формі таким, що суперечить ст.21 Закону України «Про кооперацію».

В силу ч.3 ст.21 Закону України «Про кооперацію» у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі; строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Однак, засновники ПСК «Рубін» не є членами кооперативу, отже, відповідна норма не регулює відносини таких засновників з підприємством.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає позов необґрунтованим та у його задоволенні відмовляє.

У першій заяві по суті - позові позивачка зазначила, що понесла витрати по оплаті позову судовим збором та її витрати на професійну правничу допомогу будуть складати орієнтовно 40 000грн. При цьому, до закінчення судових дебатів позивачкою в особі її представника заявлено про неможливість подання доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та намір їх подати після прийняття рішення у справі у строк, встановлений ГПК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог, судові витрати, понесені позивачем, підлягають покладенню на нього та не можуть бути відшкодовані за рахунок відповідача.

Разом із першою заявою по суті - відзивом на позов відповідач не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат як це передбачено ч.1 ст.124 ГПК України.

Однак, у підготовчому засіданні відповідачем подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8300грн (т.2 а.с.118) та докази понесення таких витрат, а у судових дебатах представник відповідача повідомив про намір подати докази витрат після прийняття рішення у справі, у зв`язку з неможливістю подати частину таких доказів з поважних причин до закінчення судових дебатів.

У відповідності до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Таким чином, суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати та відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України роз`яснює, що відповідні докази мають бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 221, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Підприємства споживчої кооперації "Рубін" (ідентифікаційний код 36113152; 08500, Київська обл., м. Фастів, Київська (Кірова),34) про визнання недійсним статуту в редакції, затвердженій рішенням зборів засновників Підприємства споживчої кооперації «Рубін», що зафіксоване у протоколі №30/07/2020 від 30.07.2020.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 14:00 08.12.2021, яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Київської області за адресою: м.Київ, вул. Симона Петлюри, 16/108.

Явка учасників в судове засідання не є обов`язковою.

3. Докази щодо розміру понесених судових витрат мають бути подані у строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України - протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 03.12.2021.

Суддя А.Р. Ейвазова