ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. Справа№ 910/8315/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

Представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна заправна компанія «АВСТАР»

на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2021

у справі №910/8315/21 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна заправна компанія «АВСТАР»

про стягнення заборгованості в розмірі 112 444,52 грн.-

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 250 від 15.08.2018 у розмірі 112 444,52 грн., яка складається із: 91 824,48 грн. основного боргу з орендної плати, нарахованої за період з січня по серпень 2020 року, 6 084,07 грн. пені, 2 357,66 грн. 3 % річних, 5 750,60 грн. інфляційних втрат та 6 427,71 грн. штрафу.

Заперечуючи проти позовних вимог в суді першої інстанції відповідач послався на те, що:

- відповідно до положень ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає;

- з 12.03.2020 на всій території України у зв`язку із поширенням коронавірусу SARS-CoV-2 було запроваджено карантин, з огляду на що, відповідач не мав можливості повноцінно використовувати орендоване майно;

- Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 14 яким встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини 6 статті 762 цього Кодексу;

- даний Закон не передбачав безумовного звільнення орендаря від сплати орендної плати, а передбачав лише можливість такого звільнення за певних умов;

- Фонд державного майна України листом № 10-16-15429 від 04.08.2020 «Щодо звільнення орендарів від орендної плати» надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для прийняття рішення орендодавця на звільнення орендаря від орендної плати орендарю необхідно звернутися з відповідною заявою до орендодавця;

- реалізовуючи таке право, відповідач звернувся до позивача з відповідним листом-зверненням № 335 від 16.03.2020, в якому просив відтермінувати сплату орендної плати за спірним договором до завершення обмежувальних заходів, проте позивач зазначений лист проігнорував і жодного заходу щодо реалізації права відповідача на звільнення від орендної плати у вищевказаному порядку не вжив, чим грубо порушив права відповідача на зазначену пільгу;

- водночас позивач при нарахуванні орендної плати згідно з спірним договором був зобов`язаний дотримуватись вищевказаного порядку, яким встановлені правила нарахування орендної плати за договорами оренди державного майна під час дії обмежувальних заходів, проте цього не зробив, що дає підстави стверджувати, що нараховані позивачем суми за його позовом не ґрунтуються на законі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2021, повний текст якого складений 26.07.2021, у справі № 910/8315/21 позов задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість з орендної плати у розмірі 91 824,48 грн., пеню у розмірі 6 084,07 грн., штраф у розмірі 6 427,71 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 750,60 грн., 3% річних у розмірі 2 357,66 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті орендної плати за спірний період, з огляду на що він має право на стягнення з відповідача як основного боргу, так і пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

Щодо заперечень відповідача проти позову, суд першої інстанції зазначив про те, що:

- норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря;

- для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Сторона повинна довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини;

- частина 6 ст. 762 ЦК України не підлягає застосуванню у випадку якщо орендар має щонайменшу здатність отримання вигоди від майна, що полягає у можливості: мати доступ до майна/входити до нього; зберігати обладнання, товари, інше майно в орендованих приміщеннях; здійснювати обмежену діяльність навіть із значним скороченням чисельності персоналу чи годин роботи; здійснювати діяльність із зміною способу надання послуг чи скороченням площі, необхідної для такого надання, що супроводжуються збереженням можливості безперешкодного відновлення господарської діяльності негайно після спливу карантинних заходів; відсутності активних дій орендаря щодо звільнення орендованого майна, його передачі орендодавцеві та виключення запису з реєстру речових прав про оренду;

- постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 215 від 16.03.2020, заборонено з 17.03.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема, торговельно-розважальних центрів, інших закладів торговельного і побутового обслуговування населення;

- положеннями п. 14 Перехідних положень ЦК України, на які посилається відповідач, передбачено право наймача на звернення до орендодавця з відповідною вимогою про зменшення плати за користування нерухомим майном в період встановлення карантину, проте п.14 Перехідних положень ЦК України не передбачає автоматичного зменшення орендної плати;

- судом встановлено, що між сторонами відповідної домовленості щодо зменшення орендної плати не досягнуто, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що дали б змогу дійти висновку про неможливість використання орендованого майна у спірний період.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Паливна заправна компанія «АВСТАР» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8315/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що висновки суду першої інстанції про порушення з боку відповідача своїх договірних зобов`язань є такими, що здійснені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та за неправильного застосування норм матеріального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме, на звільнення його від сплати орендної плати з огляду на встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями).

Так, апелянт зазначив про те, що:

- пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в імперативному порядку було встановлено, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до ч. 2 ст. 286 ГК України, частин 4 та 6 ст. 762 ЦК України, є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб, що фактично означає, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач беззастережно звільняється від плати за користування майном відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України;

- обставини щодо запровадження органами державної влади заборони певних видів господарської діяльності, в т.ч. і того виду діяльності, який здійснювався відповідачем - допоміжні послуги з обслуговування авіаційного транспорту, у спірний період є загальновідомими і не підлягають доказуванню в порядку ст. 75 ГПК України;

- отже, для реалізації права відповідача на звільнення від сплати орендних платежів достатньо було лише факту офіційної заборони йому здійснювати свою господарську діяльність, що, з рештою і мало місце, і це теж не підлягає доказуванню як факт загальновідомий та не спростований ані судом першої інстанції, ані позивачем;

- з даного приводу відповідач звертався письмово до позивача з проханням щодо звільнення від орендної плати на період дії зазначених вище заборон, проте позивач безпідставно відмовив відповідачу письмово у задоволенні цього прохання;

- позивач, отримавши від відповідача відповідний лист про звільнення від орендної плати, мав вчинити, визначені листом Фонду державного майна України листом № 10-16-15429 від 04.08.2020 «Щодо звільнення орендарів від орендної плати», дії, проте їх не вичинив;

- своє рішення суд першої інстанції вмотивував наявністю актів здачі-приймання послуг з оренди індивідуально визначеного майна, що є абсолютно некоректно, оскільки відповідачем дані акти видавались на підтвердження того, що майно фактично перебуває в оренді, що повністю відповідало дійсності, оскільки договір оренди майна, в межах якого оформлювались ці акти, був чинним, в той час як в основі заперечень відповідача проти позовних вимог були покладені обставини щодо неможливості користування орендним майном в силу імперативних (публічних) заборон.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 справу №910/8315/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А., Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна заправна компанія «АВСТАР» на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8315/21, справу №910/8315/21 призначено до розгляду на 19.10.2021 об 11 год. 15 хв.

11.10.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшов відзивна апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

У судове засідання 23.11.2021 р. представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 116-117).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.08.2018 позивач як орендодавець та відповідач як орендар уклали договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 250 (далі Договір) (а.с.8-10) відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно:

- паливоцистерна-С ТЗА-755334, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , інвентарний номер 4858;

- сідловий тягач-Е Вантажний КРАЗ-258Б1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , інвентарний номер 4667;

- автомобіль вантажний сідловий тягач КРАЗ-258Б1, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , інвентарний номер 4928;

- паливозаправник-С причіп ЧМЗАП-5524, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , інвентарний номер 4818;

- причіп ЧМЗАП-5524П ТЗ-22, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , інвентарний номер 4176,

що перебуває на балансі позивач, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 21.04.2018 і становить за незалежною оцінкою 552 000,00 грн.

В п. 1.2 Договору сторонами погоджено, що майно передається в оренду з метою використання для господарської діяльності.

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами Акту приймання-передачі майна.

На виконання умов Договору сторонами складено Акт прийому-передачі в якому встановлено, що орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду визначене Договором майно, дата прийому-передачі майна в оренду - 20.08.2018.(а.с.11 оборот. листа )

Згідно з п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 № 789 (зі змінами) і становить 110 400,00 грн. за рік. Орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві не пізніше 15-го числа місяця, що випливає за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.3 Договору).

У п. 3.4 Договору сторони погодили, що орендна плата здійснюється на підставі рахунку та актів виконаних робіт (послуг оренди), що виписані орендодавцем та підписані орендарем. Орендодавець надає орендарю рахунок та акт виконаних робіт до 10-го числа кожного місяця, наступного за звітним. Якщо орендар не підписує акт виконаних робіт та не надає обґрунтовану відмову в продовж 3-х (трьох) робочих днів, роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті.

Пунктом 3.5 Договору узгоджено, що нарахування орендної плати за перший місяць починається після підписання Акту прийому-передачі майна від орендодавця орендареві.

Розділом 5 Договору визначені обов`язки орендодавця до яких, серед іншого, віднесений обов`язок своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату, а також обов`язки на вимогу орендодавця проводити звірення взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння на підставі наданих копій платіжних доручень, завірених банківською установою та підписувати і повертати орендодавцю акт виконаних робіт (п. 5.3 Договору).

Згідно з п. 11.1 Договору цей Договір укладено строком на один рік, що діє з 15.08.2018 до 15.08.2019 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місця після закінчення терміну дії Договору, повній оплаті за Договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього Договору, а саме наявності Договору страхування, та узгодження органу управління державним майном, Договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у Договорі (п. 11.6 Договору).

В подальшому, 05.12.2019 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (а.с.13), за умовами якої сторони дійшли згоди викласти п. 11.1 Договору в наступній редакції: цей Договір є пролонгованим на один рік з 15.08.2019 по 15.08.2020 (включно).

Майно вважається повернутим орендодавцеві з моменту підписання Акту прийому-передачі (п. 2.7 Договору).

Сторонами складені та підписані акти прийому передачі якими зафіксовано повернення відповідачем позивачу з оренди паливоцистерни-С ТЗА-755334, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , інвентарний номер 4858 (дата прийому-передачі з оренди 16.10.2020) (а.с.12), автомобіля вантажного сідлового тягач Краз-258Б1, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , інвентарний номер 4928 та причіпа ЧМЗАП-5524П ТЗ-22, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , інвентарний номер 4176 (дата прийому-передачі з оренди 11.12.2020)(а.с.13).

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що відповідач, в порушення взятих на себе за Договором зобов`язань, сплату орендної плати своєчасно та у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим станом на 01.04.2021 за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 91 824,48 грн. за період з січня по серпень 2020 року.

На підтвердження наявності вказаної заборгованості позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії підписаних сторонами без зауважень Актів здачі-приймання послуг з оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності за Договором оренди від 31.01.2020 на суму 12 191,65 грн. (а.с.27), від 29.02.2020 на суму 12 155,08 грн. (а.с.28), від 31.03.2020 на суму 12 252,31 грн. (а.с.29), від 30.04.2020 на суму 12 301,00 грн. (а.с.30), від 31.05.2020 на суму 12 338,23 грн. (а.с.31), від 30.06.2020 на суму 12 362,90 грн. (а.с.32), від 31.07.2020 на суму 12 288,73 грн. (а.с.33), від 31.08.2020 на суму 5 934,26 грн. (а.с.34)

Доказів перерахування відповідачем вказаних коштів позивачу матеріли справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно до вимог ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір оренди, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання з оплати орендних платежів у розмірі 91 824,48 грн. за період з січня по серпень 2020 року.

Щодо заперечень відповідача проти позову слід зазначити наступне.

Частиною 6 ст. 762 ЦК України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої плати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7492/16.

11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями), якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин.

З огляду на встановлення на території України карантину, Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 внесено зміни до ЦК України та доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 14 такого змісту: « 14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Отже, за змістом вказаної норми, зменшення за вимогою наймача плати за користування нерухомим майном (його частиною) можливо лише у випадку фактичної неможливості використання орендованого майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» № 611 від 15.07.2020 врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.

Так у п. 1 вказаної постанови передбаченого, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

- 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

- 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

У додатках 1, 2, 3 до вказаної постанови визначені відповідні переліки орендарів, які у повному обсязі або частково звільняються від сплати орендної плати на період дії карантину.

Так, зі змісту додатку 1 слідує, що звільнення від орендної плати стосується орендарів, які орендують приміщення (в учбових корпусах) закладів освіти і науки державної форми власності, орендарів, які орендують приміщення для розміщення закладів освіти, видавництв друкованих засобів масової інформації та видавничої продукції, що видаються українською мовою, торговельних об`єктів з продажу книг, газет і журналів, виданих українською мовою, фізкультурно-спортивних закладів, діяльність яких спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту, бібліотек, музеїв, закладів, що провадять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, закладів культури незалежно від форми власності, що орендують приміщення для здійснення статутної діяльності в сфері культури та мистецтв, салонів краси, саун, турецьких лазень, соляріїв, кабінетів масажу, тренажерних залів та орендарів, які орендують приміщення з метою організації концертів та іншої видовищно-розважальної діяльності, побутового обслуговування населення та здійснення туроператорської та турагентської діяльності.

До орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків (додаток 2), віднесені:

- орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів; комп`ютерних клубів та інтернет-кафе; торговельних об`єктів з продажу промислових товарів (крім таких, що здійснюють роздрібну торгівлю засобами гігієни); торговельних об`єктів з продажу непродовольчих товарів, що були у використанні; проведення виставок образотворчої та книжкової продукції, виробленої в Україні; виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі; готелів; транспортних підприємств з перевезення пасажирів; офісних приміщень (зокрема в аеропортах):

- вітчизняні юридичні і фізичні особи, що є суб`єктами малого підприємництва, фізичні особи, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах);

- суб`єкти кінематографії, основною діяльністю яких є кіновиробництво або технічне забезпечення і обслуговування кіновиробництва, за умови, що вони внесені до Державного реєстру виробників, розповсюджувачів і демонстраторів фільмів.

До орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 25 відсотків (додаток 3), віднесені орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення на території аеропортів: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; торговельних об`єктів.

В п. 1.2 Договору сторонами погоджено, що майно передається в оренду з метою використання для господарської діяльності.

Зі змісту відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідує, що видами діяльності відповідача є: допоміжне обслуговування авіаційного транспорту (основний); роздрібна торгівля пальним; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Вказані переліки діяльності не віднесені до визначених постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» № 611 від 15.07.2020 переліків діяльності, які діють право на звільнення від орендної плати або її зменшення, що виключає можливість застосування до відповідача відповідної пільги у відповідності до вказаної постанови.

Щодо застосування положень ч. 6 ст. 762 ЦК України, слід зазначити наступне:

- постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» заборонено з 12 год. 00 хв. 24.03.2020 до 22.05.2020 прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою; прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» як резервне. У разі необхідності задоволення державних потреб прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, здійснюється за погодженням з відповідним міністерством;

- постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (в редакції, яка діяла станом на дату її прийняття) установлено, що на період дії карантину забороняється прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують міжнародні пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через ДП «МА «Бориспіль» або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден ДП «МА «Бориспіль» - через Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» як резервне. У разі необхідності задоволення державних потреб прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, а також перевезення членів екіпажів морських та річкових суден, що прямують до/з місця своєї роботи, здійснюється за погодженням з відповідним міністерством. Цією постановою також передбачено, що у регіонах, в яких здійснюється послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється з 15 червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення авіаційним транспортом;

- отже на території України не було заборонено всі авіаційні перевезення, а встановлено лише певні їх обмеження зокрема щодо прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою, а також прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» або у разі неможливості прийняття та відправлення повітряних суден державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» - через державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» як резервне, що не свідчить про безумовну неможливість провадження у вказаний період такої виду господарської діяльності як допоміжні послуги з обслуговування авіаційного транспорту та спростовує твердження відповідача про заборону органами державної влади такого виду діяльності як допоміжні послуги з обслуговування авіаційного транспорту.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом п. 14 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зменшення розміру орендної плати відбувається за вимогою наймача, проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, з відповідною вимогою відповідач до позивача не звертався.

При цьому наданий відповідачем на підтвердження доказів такого звернення лист № 335 від 16.03.2020 (а.с.54), з огляду на його зміст, не може вважатися таким доказом так як у вказаному листі відповідач просив не звільнити його від сплати орендної плати, а надати можливість відтермінувати оплату за Договором на термін передбачений постановою Кабінету Міністрів України (якщо інше не буде передумовлено іншими нормативними актами).

До того ж станом на дату звернення з вказаним листом відповідач мав заборгованості перед позивачем за період до запровадження карантину (січень - лютий 2020 року).

Колегія суддів зауважує відповідачу і на тому, що станом на дату на написання ним листа № 335 від 16.03.2020 не були прийняті ані Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 якими внесено зміни до ЦК України та доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 14, ані постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» № 611 від 15.07.2020, ані лист Фонду державного майна України № 10-16-15429 від 04.08.2020 «Щодо звільнення орендарів від орендної плати», що виключає можливість вчинення позивачем дій, передбачених вказаними нормативно-правовими актами.

За змістом ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Отже, в силу положень ГПК України саме на відповідача покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, тобто в цьому випадку саме відповідач повинен довести неможливість використання ним спірного майна, проте жодних доказів на підтвердження цього до матеріалів справи не долучено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у підписаних відповідачем без зауважень Актах здачі-приймання послуг з оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності за Договором за спірний період встановлено, що надані послуги відповідають умовам договору оренди, перешкоди в користуванні орендованим майном відсутні, на момент підписання таких актів орендоване майно використовується відповідно до його цільового призначення.

Вказаним вище спростовуються заперечення відповідача проти позову викладені як у відзиві на позову заяву, так і у апеляційній скарзі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача орендних платежів у розмірі 91 824,48 грн. за період з січня по серпень 2020 року. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 6 084,07 грн., 3 % річних в сумі 2 357,66 грн., інфляційних втрат в сумі 5 750,60 грн. інфляційних втрат та штрафу в сумі 6 427,71 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцеві відповідно до діючого законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки на суму заборгованості за кожний день прострочення.

За змістом ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати орендної плати, позивач відповідно до приписів Договору має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань пеню, а відповідно до положень ГК України та ЦК України - штраф, 3 % річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно, перевіривши розрахунки позивача та встановивши їх вірність, задовольнив позовні вимоги про стягнення пені в сумі 6 084,07 грн., 3 % річних в сумі 2 357,66 грн., інфляційних втрат в сумі 5 750,60 грн. інфляційних втрат та штрафу в сумі 6 427,71 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8315/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна заправна компанія «АВСТАР» на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8315/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/8315/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/8315/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 03.12.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук