ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа№ 927/465/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Греськів І.І. (посвідчення №058309 від 01.12.2020);

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача: Підгорний К.Є. (довіреність №165 від 17.05.2021); Тихоновський Д.М. (довіреність б/н від 23.11.2018),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради

на рішення господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021

у справі №927/465/21 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом керівника Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі позивачів: 1. Городнянської міської ради Чернігівської області, 2. Державної екологічної інспекції у Чернігівській області

до Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради

про відшкодування шкоди у розмірі 52 999, 77 грн., завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища,-

В С Т А Н О В И В:

Керівником Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів: Городнянської міської ради Чернігівської області та Державної екологічної інспекції у Чернігівській області подано позов до Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради, у якому просить суд стягнути з відповідача шкоду у сумі 52 999, 77 грн., завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході досудового розслідування за фактом здійснення незаконної порубки дерев було встановлено, що 01.02.2019, у виділі 3 кварталу 163 біля м. Городня, яке перебуває у постійному користуванні відповідача, виявлено самовільну рубку 14 дерев сосни та одного дерева акації. Зважаючи на те, що відповідачем не дотримано вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, з останнього підлягає стягненню шкода, заподіяна даною незаконною вирубкою дерев у розмірі 52 999, 77 грн.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради шкоду у сумі 52 999, 77 грн., завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме: 15 899, 93 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України; 10599, 95 грн. до спеціального фонду обласного бюджету Чернігівської обласної ради; 26 499, 89 грн. до спеціального фонду міського бюджету Городнянської міської ради.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубування дерев невстановленими особами та заподіяна шкода.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Городнянське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021 скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказав на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, порушив п. 1 ч. 1 ст. 237 ГПК України, оскільки не вирішив якими доказами підтверджується допущення неправомірної бездіяльності, що полягає в незабезпеченні ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільний стан здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками дерев. Апелянт зазначає, що особу, яка здійснила незаконну порубку дерев у ході досудового розслідування кримінального провадження, не встановлено. Також апелянт вказує, що прокурором не доведено належними доказами того, що ДП «Городнярайагролісгос», як постійний лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, не доведено протиправної поведінки ДП «Городнярайагролісгос» в частині незабезпечення охорони лісових насаджень на підвідомчій території.

Також апелянт звернув увагу на протиправному відхилені судом першої інстанції акту, що складений за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №34/06 та припис від 20.05.2019, якими відповідач спростовував незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільний стан здійснення контролю за охороною та захистом лісів.

За твердженням апелянта, суд першої інстанції, не вирішивши питання про огляд оригіналів доказів, копії яких додано прокурором до позову, за умови наявності відповідного клопотання відповідача, допустив порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також апелянт зазначив, що Державна екологічна інспекція у Чернігівській області не здійснювала заходів державного нагляду (контролю) по даному факту правопорушення та не складала відповідні документи, про що повідомила прокурора листом №06/1964 від 02.07.2020 додатково вказавши, що не може виступати позивачем у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №927/465/21 та призначено справу до розгляду на 16.11.2021.

Представники відповідача у судовому засіданні, підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник прокуратури заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Представники позивачів 1 та 2 у судове засідання не з`явились, представник позивача 1 про причини неявки суду не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином, представник позивача 2 направив до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання (а.с. 35-38 т.2), явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим задовольнити клопотання позивача 2, розглянути справу у відсутності представників позивачів 1 та 2 за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, що з`явились, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Державного акту серії ІІ-ЧН №001877 на право постійного користування землею, Городнянському районному дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради, на підставі розпорядження Городнянської райдержадміністрації від 17.10.2003 №298, надано у постійне користування для ведення лісового господарства 390,1 га землі (а.с. 27-31 т.1).

31.01.2019 працівниками ДП "Городнярайагролісгосп": інженером л/г Губко А.П., лісничим Дударенко М.М., майстром лісу Іванчик Я.В., у кв 163 виділ 3 виявлено самовільну рубку 15 дерев невідомими особами (14 дерев сосни сухостійкої 12,84 м3 та 1 дерева акації білої сироростучої 0,13 м3) загальним обсягом порубу 12,97 м3, про що було складено Акт №1 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 01.02.2019 (а.с. 16-17 т.1).

На підставі польової відомості пнів в кв. 163 вид. 3, переводу діаметрів дерев на висоті 1,3 м в корі в залежності від діаметра пня в корі та такс для обчислення розміру шкоди, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 (додаток №1) ДП "Городнярайагролісгосп" було обчислено розмір заподіяної шкоди від незаконної порубки, що становить 53 771, 21 грн., про що вказано в Акті.

ДП "Городнярайагролісгосп" на адресу Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області було направлено лист від 01.02.2019 з проханням провести розслідування по факту самовільної порубки невідомими особами 14 дерев сосни сухостійкої та 1 дерева акації, до якого додано Акт огляду від 01.02.2019, такси для обчислення заподіяної шкоди, польову відомість пнів, пояснення лісника та перевод діаметрів (а.с. 15 т.1).

Відомості щодо вказаної події було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000049 від 01.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України (а.с. 14 т.1).

В ході досудового розслідування старшим слідчим Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області було проведено огляд місця події та встановлено, що 01.02.2019 біля м. Городня в лісових угіддях ДП "Городнярайагролісгосп", які перебувають у його постійному користуванні, в кварталі 163 виділ 3, невстановлені особи здійснили незаконну порубку 14 сухостійних дерев сосни з діаметрами: 36 см, 34 см, 27 см, 37,5 см, 34 см, 36,5 см, 36,5 см, 40,5 см, 38,5 см, 39 см, 37 см, 39 см, 44 см, 34 см, а також 1 дерева акації діаметром 20 см, про що зафіксовано у протоколі огляду місця події від 04.02.2019 (а.с. 22-23 т.1).

На запит Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 06.02.2019 №1021/124/43.1-2019, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки сухостійних дерев сосни та акації в кв. 163 вид. 3 ДП "Городнярайагролісгосп" біля м. Городня, відповідно до якого сума збитків, з урахуванням індексації за попередні роки становить 52 999, 77 грн. Розрахунок виконано по таксах для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665, додаток №1, примітка п. 2 (а.с. 26 т.1).

Особу, яка здійснила незаконну порубку дерев, у ході досудового розслідування кримінального порушення не встановлено.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора до відповідача про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок незаконної вирубки дерев та порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубування дерев невстановленими особами та заподіяна шкода.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі №911/1497/18.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права" передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Отже, з урахуванням вище викладеного, у розумінні положень ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, керівник Чернігівської окружної прокуратури Чернігівської області, посилаючись на ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", зазначає, що ліси є невід`ємним елементом екосистеми, а незаконне вирубування лісового фону призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.

Колегія суддів звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, у якій наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах ст.ст. 13, 142, 145 Конституції України; ст.ст. 15, 19, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 15 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Правопорушення було вчинено на території Городнянської міської ради Чернігівської області, яка є органом місцевого самоврядування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, прокурор листом №71-287вих-21 від 21.01.2021 (а.с. 51 т.1) інформував Городнянську міську раду Чернігівської області про встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища та наявності підстав для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Листом №03-09/95 від 25.01.2021 (а.с. 52 т.1) Городнянська міська рада Чернігівської області повідомила прокурора про те, що нею не було вжито заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави та територіальної громади і відшкодування заподіяної шкоди, що свідчить про неналежне здійснення позивачем-1 своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.

Державна екологічна інспекція у Чернігівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України на території Чернігівської області, який здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону та захист лісів.

З листа Державної екологічної інспекції у Чернігівській області №06/1964 від 02.07.2020, наданого на запит прокуратури №50-283-19 від 26.06.2020 (а.с. 53-55 т.1) вбачається, що вказаним уповноваженим органом не проводилися заходи державного нагляду (контролю) по факту спірного правопорушення; заходи, спрямовані на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев не вживалося.

А тому, вказане вище підтверджує неналежність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, як Городнянською міською радою Чернігівської області, так і Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України щодо умов такого звернення, а саме: обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Стосовно суті заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, що знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

За статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що:

- ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище;

- ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах;

- усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Частиною 1 ст. 16 Лісового кодексу України встановлено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі, серед іншого, зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Статтею 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

За змістом п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, серед іншого, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 Лісового кодексу України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок та пошкодження. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок (ст. 90 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Кодексу передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст. 107 Лісового кодексу України).

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, а також в постановах від 15.02.2019 у справі, №927/1096/16, від 23.08.2019 у справі №917/1261/17, від 09.08.2018 у справ №909/976/17, від 27.03.2018 у справі №909/1111/16.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у відповідача, як постійного лісокористувача, відповідно до Державного акту серії ІІ-ЧН № 001877 на право постійного користування землею, на території Городнянської міської ради Чернігівської області знаходиться земельна ділянка площею 390,1 га для ведення лісового господарства, на якій було виявлено незаконну порубку. (а.с. 27)

Згідно з п. 2.1., 2.2. статуту Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради, затвердженого наказом генерального директора КП "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради від 19.02.2018 №9, підприємство створене з метою охорони та відновлення лісів, задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у лісових ресурсах на основі їх раціонального використання і отримання прибутку за рахунок задоволення потреб споживчого ринку у лісопродукції та послугах на підставі ефективного використання виробничого і фінансового потенціалу та з врахуванням обмежень, передбачених цим Статутом.

Предметом діяльності підприємства є спеціалізоване ведення лісового господарства, зокрема, охорона і захист лісів від самовільних рубок.

Пунктом 3.4. Статуту визначено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна, згідно з чинним законодавством України.

Підприємство є лісокористувачем, згідно з рішенням обласної ради від 27.03.2001 "Про надання у постійне користування земель лісового фонду" та здійснює діяльність згідно з положеннями Лісового фонду України та інших нормативних актів (п. 3.8. Статуту).

Відповідно до п. 6.4. Статуту, підприємство виконує норми і вимоги щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання і відтворення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки.

Отже, саме на відповідача, як на постійного користувача спірних лісів, серед іншого, покладений обов`язок проведення заходів щодо збереження лісонасаджень від самовільних рубок за неналежне виконання якого останній має нести встановлену чинним законодавством відповідальність.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду агролісгоспу. Однак, факт вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.

Факт незаконної вирубки підтверджується актом №1 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 01.02.2019, у якому відповідач самостійно обчислив розмір заподіяної шкоди в сумі 53 771, 21 грн. виходячи із загального обсягу зрубаних дерев (14 дерев сосни сухостійкої 12,84 м3 та 1 дерева акації білої сироростучої 0,13 м3) загальним обсягом порубу 12,97 м3, на підставі польової відомості пнів, переводу діаметрів дерев на висоті 1,3 м в корі в залежності від діаметра пня в корі та такс для обчислення розміру шкоди, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 (додаток №1); матеріалами досудового розслідування, в ході якого Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки сухостійних дерев сосни та акації в кв. 163 вид. 3 ДП "Городнярайагролісгосп" біля м. Городня, відповідно до якого сума збитків, з урахуванням індексації за попередні роки становить 52 999, 77 грн.

Зокрема, з пояснювальної записки лісника ОСОБА_3 від 01.02.2019, наданої директору ДП "Городнярайагролісгосп" слідує, що про факт самовільної порубки в його обході №19 кв. 163 від. 3 він дізнався з телефонного дзвінка інженера ДП "Городнярайагролісгосп" ОСОБА_1 , який з лісничим ОСОБА_2 та водієм Я.В. виявили її. Крім того, лісник ОСОБА_3 зазначив, що там був за три дні до цього, але на місце самовільної порубки не заходив, також неодноразово бачив сліди від машин, але не звертав на це уваги (а.с. 21 т.1).

В ході досудового розслідування за фактом незаконної порубки, лісник ОСОБА_3 01.02.2019 пояснив, що його лісовим обходом є №19. Про дану незаконну порубку йому до цього часу нічого відомо не було. При здійсненні обходу в даному кварталі близько 2-х тижнів тому ніякої порубки не бачив та відношення до неї не має (а.с. 24 т.1).

Зазначене свідчить, що відповідач мав можливість і повинен був здійснювати належний комплекс заходів з контролю за спірною територією, де виявлено незаконну вирубку (кв. 163 від. 3), проте не здійснював належних заходів охорони лісу і навіть після неодноразового виявлення слідів від машин уповноважені особи не звернули на це уваги та не перевірили прилеглі місця.

Доводи відповідача про відсутність Акту перевірки або будь-якого іншого державного нагляду (контролю), складеного Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області за результатом виявленого 01.02.2019 правопорушення є безпідставним, оскільки не спростовує порушення вимог природоохоронного законодавства та факту вчинення незаконної порубки дерев 01.02.2019, наявність якого підтверджено матеріалами досудового розслідування кримінального провадження за №0000049.

До того ж висновки, викладені в акті перевірки дані, є лише відображенням дій контролюючого органу та не породжують правових наслідків для суб`єкта господарювання і не змінюють стану його прав. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Посилання відповідача на те, що з 10.05.2019 по 20.05.2019 Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області було проведено планову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища ДП "Городнярайагролісгосп", у тому числі щодо охорони відповідачем від незаконних порубок, за результатом якої складно Акт №34/06, у розділі VІ якого "Опис виявлених порушень" про виявлення порушень у сфері здійснення охорони лісів від незаконних рубок нічого не вказано, колегія суддів відхиляє, оскільки незаконна вирубка дерев на підвідомчій відповідачу території була виявлена 01.02.2019, а планова перевірка відповідача, в ході якої було складено Акт №34/06 та припис №24/06 від 20.05.2019, на які посилається відповідач, була здійснена в період з 10.05.2019 по 20.05.2019, тобто після виявленого правопорушення у спірних правовідносинах.

У зв`язку із викладеним вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором було доведено протиправну поведінку відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної вирубки на підвідомчій відповідачу території, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє.

Зазначені вище обставини спростовують твердження відповідача про недоведеність прокурором протиправної бездіяльності та неправомірних дій відповідача, а також ненадання прокурором доказів, що підтверджують вказане .

Доводи відповідача щодо відсутності у позовній заяві і доданих до неї документах жодного правового акту, виданого на виконання ч. 1, 2 ст. 86 Лісового кодексу України та як наслідок незазначення конкретного спрямованого заходу на збереження лісів від незаконних порубок, якого відповідачем не було вчинено, судом першої інстанції правомірно відхилені, оскільки Статутом Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради визначено цілі та обов`язки підприємства та його працівників з охорони лісу, а відсутність визначеного переліку заходів не звільняє відповідача від необхідності та не спростовує можливості виконання ним комплексу заходів, необхідних і достатніх для виконання покладених на нього обов`язків.

Статтею 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, серед іншого, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень статей 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Частиною 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода передбачено, що заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено ст. 1166 ЦК України яка встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду зокрема підстав невиконання завдавачем шкоди покладених на нього обов`язків; 2) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина особи, що завдала шкоду.

У пунктах 88 постанови від 13.05.2020 у справі №9901/93/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09 серпня та 19 вересня 2018 року у справах №№909/976/17, 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення природоохоронного законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні їх працівниками та не перешкоджанні незаконному вирубуванню лісових насаджень, внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

Враховуючи вимоги статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України у вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Оскільки відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним дій, спрямованих на збереження та охорону лісів та недопущення самовільної рубки лісу, створення сприятливих умов щодо охорони лісу та недопущення самовільної (незаконної) рубки невідомими особами на наданих відповідачу в постійне користування земельних ділянках, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність складу цивільного правопорушення.

Щодо розміру шкоди колегія суддів зазначає про наступне.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконної вирубки дерев, здійснено у відповідності до постанови КМУ від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» (далі Постанова №665).

Заперечення відповідача щодо неправомірності визначення розміру шкоди саме Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області та правильності обчислення шкоди в сумі 52 999, 77 грн. на підставі її розрахунку, з огляду на те, що Інспекцією не проводилися заходи державного нагляду (контролю) по даному факту правопорушення та не складались відповідні документи; цей розмір шкоди визначено із використанням індексу інфляції за 2008 рік, який становив 122,3%, тобто мав місце до 01.01.2009, що свідчить про неправильне застосування норм чинного законодавства та завищення суми в 1,223 рази, судом першої інстанції правомірно відхилені з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням, зокрема, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.

Державна екологічна інспекція у Чернігівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України на території Чернігівської області, яка в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Відповідно до приписів Положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 28.04.2020 №128, Держекоінспекція розраховує розмір збитків, шкоди, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

З матеріалів справи слідує, що розрахунок розміру шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки дерев в кв. 163 вид. 3 ДП "Городнярайагролісгосп" було здійснено на запит Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області в ході досудового розслідування, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 01.02.2019 (а.с. 25, 26 т.1).

Постановою Чернігівської окружної прокуратури від 01.04.2021 надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000049 від 01.02.2019 для подачі до суду позовної заяви та використання документів у судовому розгляді.

Зазначені обставини спростовують твердження відповідача про те, що розрахунок шкоди, обчислений Держекоінспекцією, є недопустимим доказом, оскільки зроблений в рамках кримінального провадження.

Таким чином, зазначений розрахунок проведено Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, як контролюючим органом, у відповідності до приписів ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області, у тому числі на підставі Такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 та польової відомості пнів незаконно зрубаних дерев в кв. 163 вид 3.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що розмір шкоди позивачем визначений з порушенням вимог Постанови №665 так як безпідставно проіндексовано такси для обчислення розміру шкоди за 2008 рік, оскільки:

- п. 2 Постанови №665 установлено, що починаючи з 01.01.2009 проводиться індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами;

- відповідно до пункту 1 Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами, затвердженого Постановою №665 індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, проводиться починаючи з 01.01.2009. Індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу проводиться починаючи з 01.01.2009 за формулою Ні = Нп х І / 100, де Ні - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; Нп - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; І - індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.

У пункті 3 вказаного Порядку вказано, що під час проведення індексації базовим вважається значення такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, що утворилося станом на 31.12.2008.

Отже, при розрахунку розміру збитків правомірно застосовано індекс інфляції за 2008 рік, оскільки саме за 2008 рік індекс брався базовим, що передбачено Порядком проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.

Держекоінспекцією проведено розрахунок заподіяної шкоди з урахуванням індексації (за 2008 рік індекс; інфляції - 122,3%, за 2009 рік - 112,3%, за 2010 рік - 109,1%, за 2011 рік - 104,6%, за 2013 рік - 100,5%, за 2014 рік - 124,9%, за 2015 рік - 143,3%, за 2016 рік - 112,4%, за 2017 рік - 113,7%, за 2018 рік - 109,8%, за 2019 рік - 104,1%).

Індексацію проведено починаючи з 01.01.2009, за 2012 рік індекс інфляції не перевищував 100%, тому індексація, з урахуванням п. 2 Порядку, за 2012 рік не проводилася. Коефіцієнти індексації застосовано згідно індексу споживчих цін, розрахованих Держстатом України.

Сума шкоди (15 дерев) з урахуванням індексації за попередні роки становить: 13397,00 х 1,223 х 1,123 х 1,091 х 1,046 х 1,005 х 1,249 х 1,433 х 1,124 x1,137 х 1,098 = 52 999, 77 грн.

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу та об`єкту природно-заповідного фонду; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних Такс, затверджених Постановою №665; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні його посадовими особами незаконному вирубуванню лісових насаджень та порушенню природно-заповідного режиму.

Щодо доводів відповідача, що обов`язки запобігати та виявляти злочини (незаконну рубку дерев) за законом покладено на правоохоронні органи (зокрема, прокуратуру, поліцію), а не на відповідача, і тому саме ці органи мають нести відповідальність за свою протиправну бездіяльність, суд зазначає наступне.

Юридична відповідальність є важливим елементом правового регулювання суспільних відносин, суть якого полягає в цілеспрямованому впливі на поведінку індивідів за допомогою юридичних засобів з метою впорядкування суспільних відносин, надання їм системності і стабільності, уникнення різких загострень соціальних конфліктів, втілення принципів соціальної справедливості тощо. Саме існування права як регулятора суспільних відносин обумовлене необхідністю підтримувати соціальний порядок у неоднорідному суспільстві, попереджаючи будь-які відхилення від встановлених правил поведінки.

За допомогою юридичної відповідальності встановлюються дієві механізми охорони і захисту суспільних відносин від неправомірних посягань шляхом покарання діянь, які порушують умови нормального розвитку суспільства, суперечать інтересам держави, суспільства в цілому. Розгляд юридичної відповідальності саме в цьому контексті дозволяє з`ясувати її роль і значення в системі забезпечення і гарантування прав і свобод особи, їх охорони і захисту від незаконних порушень.

Юридична відповідальність є важливим засобом забезпечення законності та правопорядку, належної реалізації чинного законодавства. З іншого боку, вона стимулює правомірну поведінку суб`єктів суспільних відносин, сприяє формуванню в населення поваги до права та закону, а отже, виступає істотним фактором побудови правової держави в Україні.

А тому, покладення відповідальності виключно на правоохоронні органи та звільнення від юридичної відповідальності, як засобу державного примусу, лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

Так, не може правоохоронний орган відповідати за збереження усього державного або комунального майна на усій території держави, для цього створено відповідні правові інститути. У державі розмежовуються повноваження з контролю за використанням та збереженням державного та комунального майна між певними компетентними органами, і такі повноваження встановлені спеціальними законами. Кожен такий орган створений діяти у певній галузі діяльності.

Як вже зазначалось вище, згідно з ст.ст. 19, 64, 86, 90 Лісового кодексу України обов`язок щодо охорони лісу прямо покладено на лісокористувача та безпосередньо відповідача.

А тому такі доводи відповідача судом першої інстанції правомірно були відхилені.

Стосовно твердження апелянта щодо не вирішення судом першої інстанції питання про огляду оригіналів доказів, копії яких додано прокурором до позову, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, 29.06.2021 від відповідача надійшло клопотання, у якому він просить:

- витребувати в особи, що зазначена прокурором в позовній заяві, оригінали письмових доказів, які додавались прокурором до позовної заяви;

- під час вирішення спору пред`явити відповідачу речові докази (пні самовільно зрубаних дерев, про наявність яких, їх розмір зазначає прокурор в своїй позовній заяві), а також оглянути їх за місцезнаходження, яке вказує прокурор.

Подане клопотання обґрунтовано тим, що відповідач ставить під сумнів наявність оригіналів доказів, копії яких додано прокурором до позовної заяви, та їх достовірність. Також відповідач не визнає усіх обставин, зазначених прокурором, зокрема діаметрів пнів, їх кількість, місце розташування, а тому вважає за необхідне оглянути їх на підставі ст. 82 ГПК України.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відповідачу був встановлений строк для подачі відзиву та інших клопотань - 15 днів з дня отримання ухвали.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 11.05.2021 відповідач отримав 14.05.2021, в той же час як відповідне клопотання подав 29.06.2021.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

А тому суд першої інстанції правомірно залишив подане відповідачем клопотання про витребування оригіналів документів та огляд доказів за їх місцезнаходженням без розгляду.

Більше того, у контексті ч. 6 ст. 91 ГПК України колегія суддів вважає за можливе зазначити, що суд може не брати до уваги копію письмового доказу, якщо сторона не подала його оригіналу, проте якщо у суду або у учасника сторони є обґрунтовані сумніви щодо відповідності цієї копії оригіналу. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.08.2019 у справі №910/3699/18.

В той же час, відповідач не обґрунтував свого сумніву щодо відповідності поданих прокурором копій оригіналу документів, доданих до позовної заяви, оригіналам, а у суді першої інстанції сумнівів щодо відповідних документів не виникало.

Колегією суддів у цьому випадку також враховано, що наявні в матеріалах справи копії документів засвідчені відповідно до вимог "Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003". Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №904/1975/19.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021 у справі №927/465/21, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Городнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Городнярайагролісгосп" Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021 у справі №927/465/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021 у справі №927/465/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №927/465/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 01.11.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук