УХВАЛА

м. Київ

01.12.2021Справа № 910/19452/21

За заявою Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»

Про забезпечення позову

Поданою разом з позовною заявою Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд-Транс-Логістік» про стягнення 790.001,98 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд-Транс-Логістік» про стягнення 790.001,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неоплату відповідачем грошових коштів за договором купівлі-продажу від 11.01.21. № 11-01/21-02-КП.

Разом з позовною заявою Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд:

- забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача;

- забезпечити позов шляхом накладення арешту на рахунки відповідача в межах заявлених позовних вимог.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Заяву обґрунтовано тим, що аудиторською перевіркою заборгованість відповідача перед позивачем віднесено до сумнівних фінансових операції, а повернення претензії з офіційної адреси місця реєстрації відповідача за закінченням встановленого терміну зберігання свідчить про те, що відповідач навмисно ухиляється від виконання зобов`язань, отримання кореспонденції або фактично припинив господарську діяльність, з огляду на що, за висновками заявника, існує реальна загроза невиконання рішення суду в майбутньому.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Якщо в заяві про забезпечення позову йдеться про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить особі, щодо якої просять вжити забезпечення позову, і знаходиться в неї або в інших осіб, необхідно вказати, яке саме майно слід піддати арешту, кому воно належить і на яких правових підставах, у кого і за якою адресою воно знаходиться.

Разом з тим, в заяві не вказано, яке саме майно слід піддати арешту, кому воно належить і на яких правових підставах, у кого і за якою адресою воно знаходиться.

Неотримання відповідачем поштової кореспонденції та висновки аудиторської перевірки не свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення суду.

Також суд звертає увагу заявника на те, що арешт накладається на грошові кошти на рахунках боржника, а не на рахунки боржника.

Отже, в розглядуваній заяві заявником не наведено належних, допустимих та вірогідних у розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів неможливості виконання рішення суду в даній справі, адже саме лише посилання в заяві на потенційну можливість неможливості виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наведені заявником доводи не свідчать про наявність реальних, існуючих обставин, які вказують на можливість ухилення контрагента заявника від виконання рішення суду, чи вчинення ним дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

За вказаного в сукупності заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 01.12.21. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко