РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2021Справа № 910/12935/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе, ВУЛИЦЯ КИЇВСЬКА, будинок 21, корпус В, 1 ПОВЕРХ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промаркет Україна" (03005, місто Київ, ВУЛИЦЯ СМОЛЕНСЬКА, будинок 31/33) про стягнення 35516,49 грн.

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" (далі - позивач), звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промаркет Україна" (далі - відповідача) про стягнення 35516,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб, в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути основний борг за поставлений товар у сумі 30491,55 грн, 3 % річних у розмірі 1536,28 грн та інфляційні втрати у розмірі 3488,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до інформації, яка була розміщена на офіційному сайті суду: https://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/pres-centr/novyny/1168991/ у зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва було зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку.

Ухвалу суду від 16.08.2021 було направлено на адресу учасників справи 07.10.2021, що підтверджується відміткою канцелярії суду на звороті вищевказаної ухвали.

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Нормами частини четвертої ст. 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (частина сьома ст. 120 ГПК України).

Так, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 16.08.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№ 420) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою суду від 16.08.2021, яка направлялась на адресу відповідача (03005, місто Київ, ВУЛИЦЯ СМОЛЕНСЬКА, будинок 31/33) була повернута до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Відповідно до п. 99-2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 в чинній редакції (далі - Правила) рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштових конвертів з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить, що рішення (ухвали) не вручені з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами першою та другою ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина перша ст. 4 цього Закону).

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.08.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Ухвалою суду від 06.12.2021 виправлено описку в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі № 910/12935/21 шляхом зазначення в описовій частині належного відповідача, а саме: «Товариство з обмеженою відповідальністю «Промаркет Україна».

Згідно з частиною другою ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною першою ст. 251 ГПК України не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

На підставі рахунків - фактура: №28357 від 14.05.2019 р на суму 219 766,43 грн, умова поставки - EXW, м. Київ, вул. Нова 1 (інкотермс 2010); №28784 від 15.05.2019 р на суму 55 464,52 грн, умова поставки - EXW, м. Київ, вул. Нова 1 (інкотермс 2010); №30537 від 21.05.2019 р на суму 32 076,00 грн, умова поставки - EXW, м. Київ, вул. Нова 1 (інкотермс 2010); №35139 від 05.06.2019 р. на суму 136,32 грн, умова поставки - EX W, м. Київ, вул. Жмеринська, 26 (інкотермс 2010); №53217 від 06.08.2019 р. на суму 1 765,44 грн, умова поставки - EXW, м. Буча, вул. Леха Качинського (Чкалова) буд. 1 (інкотермс 2010); №80454 від 04.11.2019 р. на суму 64 590,00 грн, умова поставки - СРТ, Київ, вул. Святошинська, 29 (інкотермс 2010); №81993 від 08.11.2019 р. на суму 9 844,40 грн, умова поставки - DAP, вул. Святошинська (інкотермс 2010); №84111 від 15.11.2019 р. на суму 60 251,68 грн, умова поставки - DAP, вул. Святошинська 29 (інкотермс 2010); №87224 від 27.11.2019 р. на суму 48 503,52 грн, умова поставки - EXW, Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська 21 (інкотермс 2010)загальною вартістю 492 398,31 грн, позивачем було поставлено товар за наступними видатковими накладними:

№15369 від 16.05.2019 р. на суму 153 486,06 грн - Товар отримав експедитор ОСОБА_1 за довіреністю №110 від 15.05.2019 р.;

№15657 від 17.05.2019 р. на суму 51 056,50 грн - Товар отримав експедитор ОСОБА_1 за довіреністю №110 від 15.05.2019 р.;

№17515 від 30.05.2019 р. на суму 31 482,00 грн - Товар отримав директор ОСОБА_2 за довіреністю №133 від 29.05.2019 р.;

№18755 від 06.06.2019 р. на суму136,32 грн - Товар отримав директор ОСОБА_2 за довіреністю №141 від 06.06.2019 р.;

№27811 від 08.08.2019 р. на суму 1765,44 грн - Товар отримав директор ОСОБА_2 за довіреністю №185 від 06.08.2019 р.;

№41353 від 05.11.2019 р. на суму 61 219,62 грн - Товар отримав директор ОСОБА_2 ;

№42077 від 09.11.2019 р. на суму 9 844,40 грн - Товар отримав директор ОСОБА_2 ;

№43354 від 15.11.2019 р. на суму 57 488,72 грн - Товар отримав директор ОСОБА_2 ;

№45041 від 27.11.2019 р. на суму 48 503,52 грн - Товар отримав директор ОСОБА_2 за довіреністю №45041 від 27.11.2019 р, загальною вартістю 414 982,58 грн.

Окрім того у підтвердження поставки товару позивачем долучено наступні товарно-транспортні накладні: ВР0039263 від 05.11.2019 на суму 61 219,62 грн; ВР0039912 від 08.11.2019 на суму 9 844,40 грн; ВР0040912 від 15.11.2019 на суму 57 488,72 грн;

Однак відповідач своєчасно та у повному розмірі не здійснив оплати за поставлений товар, так у підтвердження здійснення часткових оплат позивачем надано виписки з банківських рахунків, відповідно до яких відповідачем було здійснено наступні оплати:

платіжне доручення №950 від 15.05.2019 р. на суму 179 709,75 грн, оплата за кутник зг. pax. № 28357 від 14.05.2019р. у сумі 149758,13 грн., ПДВ - 20 % 29951,62 грн., зараховано 15.05.2019;

платіжне доручення №960 від 17.05.2019 р. на суму 25 000,00 грн, оплата зг. pax. №28784 від 15.05.2019р. у сумі 20833,33 грн., ПДВ - 20 % 4166.67 грн. зараховано 17.05.2019;

платіжне доручення №861 від 29.05.2019 р. на суму 32 076,00 грн, оплата зг. pax. № 30537 від 21 травня 2019 р. у сумі 26730, 00 грн., ПДВ - 20 % 5346.00 грн. зараховано 29.05.2019;

платіжне доручення №884 від 06.06.2019 р. на суму 136,32 грн, оплата зг. pax.№35139 від 05.06.2019р. у сумі 113,60 грн., ПДВ - 20 % 22,72 грн. зараховано 06.06.2019;

платіжне доручення №1051 від 06.08.2019 р. на суму1 765,44 грн, оплата зг. pax.№53217 від 06.08.2019р. у сумі 1471,20 грн., ПДВ - 20 % 294,24 грн. зараховано 06.08.2019;

платіжне доручення №1295 від 05.11.2019 р. на суму 50 000,00грн, оплата зг. pax. № 80454 від 04 листопада 2019 р. у сумі 41666,67 грн., ПДВ - 20 % 8333,33 грн. зараховано 05.11.2019;

платіжне доручення №1319від 15.11.2019р. на суму 50 000,00 грн, оплата зг. рахунку-фактури № 84111 від 15 листопада 2019 р. у сумі 41666,67 грн., ПДВ -20% 8333,33 грн. зараховано 15.11.2019;

платіжне доручення №1333 від 27.11.2019 р. на суму 48 503,52 грн, оплата зг. рах. № 87224 від 27.11.2019р. у сумі 40419,60 грн., ПДВ - 20 % 8083,92 грн. зараховано 27.11.2019.

Враховуючи вищевикладене відповідачем здійснено оплату у розмірі 387 191,03 грн.

Окрім цього, в обгрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що у рахунку-фактури №80454 від 04.11.2019 р. також було погоджено надання транспортно-експедиційних послуг, та позивачем було виставлено Акт надання послуг - №41353 від 05.11.2019 р. на суму 2 700 грн. 00 коп. з ПДВ., який був підписаний повноважним представником Відповідача - директором Примаченко М.Ю. та скріплений печаткою.

Отже з матеріалів справи вбачається, що позивачем було поставлено товар 414 982,58 грн., який був прийнятий з боку відповідача, з урахуванням часткових оплат у розмірі 387 191,03 грн, які були здійснені відповідачем, а також з урахуванням рахунку-фактури №80454 від 04.11.2019 р. яким було погоджено надання відповідачеві транспортно-експедиційних послуг та Акту надання послуг - №41353 від 05.11.2019 р. на суму 2 700 грн. 00 коп. з ПДВ заборгованість відповідача перед позивачем становить 30 491,55 грн.

Зокрема вищевказана заборгованість підтверджується підписаним з боку позивача та відповідача актом звірки розрахунків на суму 30 491,55 грн, який містить підписи уповноважених сторін та скріплений їх печатками.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений товар позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №1 вих. № 18/02-2020 від 18.02.2020 з вимогою про погашення заборгованості у розмірі 30 491,55 грн.

В якості доказів направлення претензію №1 позивачем було надано копію опису вкладення у цінний лист, копію поштової накладної за № 490 від 20.02.2020 та копію фіскального чеку від 20.02.2020.

Внаслідок невиконання відповідачем зазначеної вимоги позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка є предметом даного позову.

Доказів погашення вказаної заборгованості за поставлений товар у зазначених розмірах матеріали справи не містять.

Правом на судовий захист відповідач не скористався, та обставин, на які посилається позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, не спростував.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому за приписами ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом ст.638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України).

У ч.ч.1, 2 ст.640 вказаного вище нормативно-правового акту вказано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Обставини справи свідчать, що між сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Тобто, з наведеного полягає, що чинним законодавством України визначено істотні умови договору поставки, такі як і істотні умови договору купівлі-продажу, до яких віднесено, зокрема, предмет та ціну.

За видатковими накладними, у яких сторонами визначено вартість товару та його асортимент, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 414 982,58 грн, що за висновками суду, свідчить про погодження між контрагентами всіх істотних умов, необхідних для договорів даного виду.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строку оплати товару сторони не встановили, між тим, за правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відтак, відповідна оплата мала бути здійснена відповідачем негайно після прийняття товару, незалежно від того, чи пред`явив йому позивач, як кредитор, пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Отже, оскільки позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу товару, загальна вартість якого з урахуванням часткових оплат відповідачем склала 27 791,55 грн, виконав належним чином, у відповідача виник обов`язок оплати вартості даного товару згідно положень ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення заборгованості в частині поставленого проте неоплаченого товару у розмірі 27 791,55 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заборгованості у розмірі 2 700,00 грн на підставі рахунку-фактури №80454 від 04.11.2019 р. яким було погоджено надання відповідачеві транспортно-експедиційних послуг та Акту надання послуг - №41353 від 05.11.2019 р. на суму 2 700 грн. 00 коп. з ПДВ, суд зазначає наступне.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів про надання послуг.

Відтак, між сторонами мало місце укладення правочину з надання транспортних послуг у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, позивачем були надані транспортні послуги відповідачеві, які оформлені Актом надання послуг - №41353 від 05.11.2019 р. на суму 2 700 грн. 00 коп. з ПДВ

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надана позивачем копія Акту надання послуг - №41353 від 05.11.2019 р. на суму 2 700 грн. 00 коп. з ПДВ містить найменування юридичних осіб, а також підписи представників сторін, найменування послуг, їх кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства, тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

Враховуючи, що відповідачем доказів оплати за надану послугу у розмірі 2700,00 грн не надано, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Також за прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1536,28 грн та інфляційні втрати у розмірі 3488,66 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару, поставленого позивачем, то з урахуванням положень ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, вимоги останнього про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є законними та обґрунтованими.

За висновками суду, розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які надані позивачем є обґрунтованими та арифметично вірними, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 1536,28 грн та інфляційні витрати на суму 3488,66 грн.

Суд зазначає, що ст.129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Суд зазначає, що на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості позивачем було надано суду належні та вірогідні докази поставки відповідачу товару.

В той же час, відповідачем у справі, будь-яких доказів в обґрунтування своєї позиції суду не надано.

Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промаркет Україна" підлягають задоволенню.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промаркет Україна" (03005, місто Київ, ВУЛИЦЯ СМОЛЕНСЬКА, будинок 31/33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРТІС" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе, ВУЛИЦЯ КИЇВСЬКА, будинок 21, корпус В, 1 ПОВЕРХ, ) 35 516 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот шістнадцять) грн 49 коп. з яких:

30 491 (тридцять тисяч чотириста дев`яносто одна) грн 55 коп - сума основного боргу, 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн 28 коп. - 3% річних, 3488 (три тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн 66 коп. - інфляційні втрати та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 06.12.2021

Суддя Владислав ДЕМИДОВ