ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"26" жовтня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/384/19

За позовом Мукачівської окружної прокуратури, м. Мукачево в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради, м. Мукачево Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98, м. Мукачево Закарпатської області

про стягнення 281 137 грн. 20 коп. збитків, завданих внаслідок незаконного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Тягнибок К.О.

представники:

Прокуратури

Позивача

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Мукачівською місцевою прокуратурою, м. Мукачево Закарпатської області заявлено позов в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради, м. Мукачево Закарпатської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98, м. Мукачево Закарпатської області про стягнення 281 137 грн. 20 коп. збитків, завданих внаслідок незаконного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Ухвалою суду від 26.10.2021 року замінено Мукачівську місцеву прокуратуру на її правонаступника Мукачівську окружну прокуратуру, м. Мукачево.

У липні 2019 року Мукачівська місцева прокуратура звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради, м. Мукачево, до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98, м. Мукачево про стягнення суми 281 137 грн. 20 коп. у відшкодування збитків, завданих використанням земель без правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач використовує земельну ділянку загальною площею 0,3385 га, розташовану на вул. Пряшівська, 9 у м. Мукачево, для розміщення належної йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2006 року частини комплексу, без оформлення документів, що посвідчують право власності чи право користування цією ділянкою. З моменту придбання частини комплексу відповідач не укладав договору оренди землі з Мукачівською міською радою, внаслідок чого територіальна громада м. Мукачева не отримала кошти у вигляді орендної плати за землю. Актом комісії № 28/07/2017-1 від 28.07.2017 року, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 08.08.2017 року № 227, визначено розмір неодержаного міською радою доходу за користування Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 земельною ділянкою в сумі 281 137 грн. 20 коп. Посилаючись на ст. ст. 22, 1212 Цивільний кодекс України, прокурор просив стягнути 281 137 грн. 20 коп. збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Крім того, прокурор вказує, що ненадходження до бюджету коштів за користування земельною ділянкою негативно впливає на дохідну частину бюджету міста та фінансування видатків держави, у т.ч. і на соціальну сферу, відтак, порушує інтереси держави. Разом з тим, бездіяльність органів місцевого самоврядування призводить до неналежного захисту інтересів територіальної громади та інтересів держави та є підставою для звернення прокурора з позовом відповідно до ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, участі уповноваженого представника у судовому розгляді справи не забезпечив. За наведених обставин, вважається, що відповідач повідомлений про судовий розгляд справи, однак не скористався своїм правом прийняти участь у судовому розгляді справи, надати суду відзив на позов, а тому, суд вправі згідно ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України та ст. 178 ГПК України вирішити спір за наявними матеріалами.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 є власником об`єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці площею 0,3385 га за адресою: м. Мукачево, вул. Пряшівська, 9, яка є комунальною власністю територіальної громади міста Мукачева. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. 15.05.2006 року.

У липні 2017 року Комісією із визначення розмірів збитків, заподіяних Мукачівській міській раді внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю встановлено, що земельна ділянка площею 0,3385 га, яка знаходиться за адресою: місто Мукачево по вул. Пряшівська, 9, за функціональним призначенням віднесена до категорії: землі промисловості. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,3385 га становить 1 952 545 грн. 84 коп. Згідно листа відділу у Мукачівському районі головного управління Держгеокадастру від 25.07.2017 року № 93/108-17, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 рік становить 1,897. Відповідно до інформаційної довідки КП Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, на підставі інвентарної справи та реєстрових книг станом на 19.05.2006 року частина майнового комплексу, а саме, частина арматурного цеху літ. Ф площею 1773,1 кв.м. по вул. Пряшівська, 9 в м. Мукачево зареєстрована на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу від 15.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. по реєстру № 2722 та договору про розподіл цілісного майнового комплексу від 11.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М. по реєстру № 2617. Склад комплексу: частина будівлі цеху літ. Ф загальною площею 1773,10 кв.м. Площа земельної ділянки згідно договору про відшкодування втрат недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки від 05.12.2006 року, що зареєстрований за № 29/06 від 05.12.2006 року, складає 0,3385 га. На час складання вказаного Акту, комісією зафіксовано, що фактичним землекористувачем зазначеної у Акті земельної ділянки є Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98, що використовує її без відповідних правовстановлюючих документів.

Рішенням № 227 від 08.08.2017 року (п. 1) Виконавчий комітет Мукачівської міської ради затвердив акт комісії про визначення збитків власнику землі № 28/07/2017-1 від 28.07.2017 року, згідно з яким визначено збитки у вигляді неодержаного доходу Мукачівською міською радою за час фактичного користування Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 земельною ділянкою по вул. Пряшівська, 9 у м. Мукачево за період з 26.07.2014 року по 26.07.2017 року в сумі 281 137 грн. 20 коп.

Як вбачається з розрахунку збитків на суму 281 137 грн. 20 коп., збитки нараховані у вигляді неодержаного Мукачівською міською радою доходу за період з 26.07.2014 року по 26.07.2017 року, виходячи із Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 93/108-17 від 25.07.2017 року.

Виконавчий комітет рішенням № 227 від 08.08.2017 року (п. 2 та п. 3) зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 відшкодувати нараховану суму збитків в повному обсязі не пізніше 30-ти денного терміну з дня прийняття даного рішення та рекомендував Товариству оформити право користування земельною ділянкою відповідно до норм чинного законодавства.

Копії акту про визначення збитків власнику землі № 28/01/2018-1 від 28.07.2017 року, розрахунку збитків та рішення № 227 від 08.08.2017 року були надіслані відповідачу разом з підписаним міською радою договором про добровільне відшкодування збитків, що підтверджується відповідним листом від 18.08.2017 року № 18/08/2017-РЗ/З, копія якого долучена до матеріалів судової справи.

У зв`язку з невідшкодуванням Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 завданих збитків та не укладенням договору, міська рада звернулася до Мукачівської місцевої прокуратури листом від 30.01.2019 року № 75/01-32, в якому просила вжити заходи щодо представництва інтересів територіальної громади у суді з метою поновлення порушених прав.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України).

Статтею 206 Земельного кодексу України та статтею 2 Закону України Про плату за землю визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України Про плату за землю передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

За приписами статті 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Судом встановлено, що після оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 права власності на будівлі, розташовані на земельній ділянці площею 0,3385 га за адресою: м. Мукачево, вул. Пряшівська, 9, договір оренди вказаної земельної ділянки не укладало, орендної плати за договором не сплачувало, хоча земельна ділянка використовується для розміщення об`єкта нерухомого майна.

Згідно зі статтею 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

За приписами ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ч. 1 ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, юридичні особи, які використовують земельні ділянки.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 157 Земельного кодексу України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 викладені правові висновки, згідно з якими відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що у такому випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Водночас предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Фактично предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача як власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав, на якій ці об`єкти розташовані.

Право позивача на стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних правових підстав підлягає захисту на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд вважає проведене нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98 правомірним та обґрунтованим.

З врахуванням вищевикладених обставин в сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем не спростовано аргументів та доводів позовної заяви щодо підставності та законності позовних вимог, а тому, позов підлягає задоволенню повністю.

Також, щодо обґрунтованості підстав представництва прокурором інтересів держави в суді, суд вказує, що відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Так, у своїй позовній заяві прокурор належним чином обґрунтував інтереси держави, оскільки позивачі жодних заходів щодо стягнення заподіяних збитків не здійснювали.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, надаючи оцінку доводам та доказам учасників справи судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 4 217 грн. 06 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98, вул. 26 Жовтня, будинок 22, м. Мукачево, Закарпатська область, 89600, (код ЄДРЮОФОПтаГФ 33463761) на користь Мукачівської міської ради, пл. Духновича, 2, м. Мукачево, Закарпатська область, 89600 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 38625180) суму 281 137 (Двісті вісімдесят одна тисяча сто тридцять сім гривень) грн. 20 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія ПМК-98, вул. 26 Жовтня, будинок 22, м. Мукачево, Закарпатська область, 89600, (код ЄДРЮОФОПтаГФ 33463761) на користь Закарпатської обласної прокуратури, вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 02909967) суму 4 217 (Чотири тисячі двісті сімнадцять гривень) грн. 06 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 01.12.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.