РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.12.2021Справа № 910/14084/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Одинцові О.С., розглянувши справу за позовом Комунального підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Громадської організації "Національний олімпійський комітет України" про стягнення 164 592,31 грн., за участю представників позивача - Гаврилової Є.Ю., відповідача - Задорожнього Д.В., Письмака Т.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача 155 261,95 грн. вартості фактично спожитої теплової енергії, 1 582,40 грн. 3% річних та 7 747,96 грн. інфляційних втрат за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250969 від 03.12.2018 року на підставі ст.ст. 11, 525, 526, 610, 612, 625, 629 ЦК України, ст. 216, 230-232 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 року відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі на 04.10.2021 року.

29.09.2021 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що запуск системи теплопостачання відбувся у відповідності до норм чинного законодавства, нарахування штрафних санкцій здійснено неправомірно.

04.10.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву на 08.11.2021 року.

20.10.2021 року позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив.

08.11.2021 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

09.11.2021 року призначено судове засідання на 29.11.2021 року.

29.11.2021 відповідачем через канцелярію суду надано заперечення на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.12.2018 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір № 250969 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції - в період опалювального сезону та гарячого водопостачання - протягом року в кількості та в обсягах згідно додатку №1 до договору, а споживач зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по ожному параметру в обсягах які визначені в додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість споживчої теплової енергії (п. 2.2.1., 2.3.1 договору).

Відповідно до п. 2.3.5. договору споживання теплової енергії без дозволу постачальника понад встановлені договором максимальні теплові навантаження по кожному параметру теплоносія та джерелу теплопостачання, сплачувати постачальнику 5-кратну вартість включаючи тарифну, за кількістю теплової енергії, спожитої понад дозволене договором максимальне годинне навантаження.(додаток №1). П. 2.3.6. договору за самовільне підключення систем тепло споживання чи підключення їх перед або поза приладами обліку шляхом сплати постачальнику 5-кратної вартості теплової енергії, включаючи тарифну,за кількість теплової енергії, спожитої такими системами. Пунктом 3.1.6. договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов договору постачальник має право складати відповідні акти, приписи, проводити нарахування та стягувати штрафні санкції в п`ятикратному розмірі та стягувати за рішенням суду, у встановленому законодавством порядку.

Згідно із п. 6.3.2., 6.3.3. договору споживач несе відповідальність за споживання теплової енергії без погодження з постачальником понад максимальне теплове навантаження, визначене додатком 1 до цього договору шляхом сплати постачальнику 5-кратної вартості фактично спожитої та договірної величин. За самовільний зрив пломб, встановлених постачальником та їх цілісність згідно з правилами користування тепловою енергією. В такому разі споживач несе відповідальність, яка передбачена за самовільне підключення до теплових мереж постачальника.

Договір набуває чинності з дня підписання та діє до 31.12.2018 року та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 8.1., 8.5. договору).

02.12.2020 року уповноваженими представниками позивача зафіксовано порушення Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила) відповідачем, а саме самовільне включення системи опалення житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 39/41, секція 4, що підтверджується актом про порушення споживачем правил користування тепловою енергією та/або умов договору №3/3-121 за 02 грудня 2020 року .Згідно з розрахунком вартості теплової енергії, спожитої без дозволу позивача нарахування по акту зазначеному вищескладає 155 261,95 грн., тобто 5-кратна вартість фактично спожитої теплової енергії.

15.02.2021 року позивач на адресу відповідача направляв вимогу № 30/5/5/2298 про сплату штрафних санкцій за самовільне підключення, без дозволу (наряду) теплопостачальника шляхом сплати 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії в розмірі 155 261,95 грн. до 26.02.2021 року, що підтверджується фіскальним чеком АТ "Укрпошта" № від 12.01.2021 року.

Доказів оплати відповідачем штрафних санкцій (5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії) в розмірі 155 261,95 грн. матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 23, п. 30, п. 40, п. 45 Правил користування тепловою енергією, передбачена відповідальність споживача за самостійне підключення, без дозволу (наряду) теплопостачальної організації шляхом сплати 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії та право теплопостачальної організації відключити тепловикористовуюче обладнання споживача.

Судом була надана належна оцінка доводам відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву, проте як встановлено судом вище позивачем правомірно складено акт про порушення споживачем правил користування тепловою енергією з дотриманням умов п.2.3.6. договору та Правил користування тепловою енергією, затверджених. Доказів скасування вказаного акту суду не надано. Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що запуск системи теплопостачання відбувся у відповідності до норм чинного законодавства, а також, не надано доказів на підтвердження факту неправомірного нарахування штрафних санкцій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення 155 261,95 грн. 5-кратної вартості фактично спожитої теплової енергії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено про стягнення з відповідача 1 582,40 грн. 3% річних та та 7 747,96 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Стаття 625 розміщена в розділі I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з нормами статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 219 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Статтею 235 Господарського кодексу України встановлено, що за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватись оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

Враховуючи зазначені положення законодавства, а також п. 3.2 договору, рішення постачальника про нарахування споживачу вартості теплової енергії є оперативно-господарською санкцією.

За частинами першою, другою статті 237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарської санкції є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди із застосуванням такої санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок сплатити суму оперативно-господарської санкції не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, а тому до відповідних правовідносин не застосовуються положення частини 1статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 15.11.2016 у справі № 910/5837/16.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 582,40 грн та інфляційні витрати у розмірі 7 747,96 грн. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Громадської організації "Національний олімпійський комітет України" (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 42, код 00013238) на користь Комунального підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, код 40538421) 155 261 (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті шістдесят одну) грн. 95 коп. 5-кратну вартість фактично спожитої теплової енергії, 2 328 (дві тисячі триста двадцять вісім) грн. 92 коп. судового збору.

В іншій частині у позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 06.12.2021р.

Суддя С.О.Чебикіна